Провадження: № 22ц/790/4782/17 Головуючий 1-ої інстанції Гуренко М.О.
Справа: № 623/2450/16-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, поновлення порушених прав та повернення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» та просив зобовязати відповідача розблокувати рахунок/картку № 880801 та повернути безпідставно списані грошові кошти.

В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити частково, а саме: зобовязати відповідача повернути безпідставно списані грошові кошти у звязку з тим, що його картку вже відповідачем розблоковано.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 09 лютого 2016 року при спробі зняти грошові кошти з пенсійного рахунку в банкоматі Приватбанк в м. Ізюм Харківської області позивач отримав відмову в даній транзакції. Для прояснення ситуації позивач звернувся до відділення Приватбанк і йому повідомили, що картка заблокована службою безпеки Приватбанк. 22 лютого 2016 року позивач вдруге звернувся до Приватбанк і його повідомлено, що всі грошові кошти з рахунку були списані в рахунок погашення заборгованості.

Розпорядження щодо списання грошових коштів з пенсійної картки позивач відповідачу не надавав, у звязку з чим просив задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 червня 2017 року та додатковим рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк» повернути безпідставно списані грошові кошти 22 лютого 2016 року та 16 березня 2016 року загальною сумою 7797 грн. на картковий рахунок № 880801, відкритий в «Приватбанк» на імя ОСОБА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1066 ЦК України, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами, і не вправі визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Частиною 5 ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Згідно ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Частиною 2 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач має в ПАТ КБ «Приватбанк» депозит, пенсійний рахунок та користується кредитною карткою банку № 880801.

22 лютого 2016 року та 16 березня 2016 року відповідачем з карткового рахунку було списано грошові кошти на загальну суму 7797 грн.

Факт списання грошових коштів підтверджується виписками по рахунку від 25 лютого 2016 року та 04 липня 2016 року, з яких вбачається, що з картки позивача два рази було списано грошові кошти в сумі 5406 грн. та 2391 грн. ( а.с.4,11).

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначає, що письмових розпоряджень щодо списання грошових коштів з його рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» не надавав, судові спори з банком відсутні, заборгованість перед відповідачем за кредитним договором відсутня.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що кошти, які надходять на особовий рахунок позивача є його власністю, а не власністю банку. Банк мав право здійснювати операції за рахунок позивача лише на підставі його розпорядження, доручення, рішення суду чи на договірних засадах. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності здійснення безспірного списання грошових коштів із банківської картки позивача, оскільки судом не встановлено, що позивач має заборгованість перед відповідачем за кредитним договором.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та непогодження з їх оцінкою судом першої інстанції, і на правильність висновків суду не впливають.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обовязок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В обгрунтування заперечень на позовну заяву та доводів апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих, що позивач надавав письмові розпорядження щодо списання грошових коштів з його рахунку, у позивача існує заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 червня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -