Справа № 209/4746/16-ц
Провадження № 2/209/434/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Кам′янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Маслова Д.В.,

за участю секретаря Кулік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Дніпровський у м. Кам'янському районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення порушень у здійсненні права власності шляхом визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні своєю власністю, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1, з боку відповідача ОСОБА_2, шляхом зняття його з реєстраційного обліку у вищезазначеній квартир та визнати ОСОБА_2 втратившим право користування цим житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.02.2001 року та договору дарування від 19.12.2016 року вона є власницею квартири АДРЕСА_1. З лютого 2001 року по теперішній час за вищевказаною адресою зареєстрований її син ОСОБА_2. Зазначає, що з вересня 2014 року відповідач фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом про непроживання від 24.11.2016 року. Фактично він проживає у Франції, м.Париж, де проходив навчання і де має намір залишитися на постійне проживання. Ця обставина підтверджується нотаріально посвідченим перекладом з французької мови посвідченням на проживання студента, який шукає роботу. Навіть припинивши своє право власності на частку квартири, і не проживаючи у ній тривалий час, ОСОБА_2 не бажає звертатися до органів Державної міграційної служби з власноручною заявою про зняття його з реєстрації. Оскільки у квартирі залишається зареєстрованим відповідач, позивач не може в повноті здійснити своє право власності у частині володіння, користування, розпорядження квартирою, не можу оформити субсидію, вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, які сплачує з невеликої заробітної плати, у зв'язку з чим вимушена звернутися з позовною заявою до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав завірену посольством України в Ірландії письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Третя особа - Дніпровський у м.Кам'янському районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суду не повідомила, пояснень суду не надавала.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

При вирішенні справи, суд враховує те, що кожна сторона має право розпоряджатись своїми процесуальними правами на власний розсуд, в тому числі і в частині визнання позову.

При цьому, ч.1 ст.174 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Частиною 4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За результатами повного з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 02 лютого 2001 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 належить в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7)

19 грудня 2016 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір дарування 1/2 частки в праві спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6).

Право власності на зазначену квартиру 19 грудня 2016 року зареєстроване в реєстрі за №2073 (а.с.6 оберт).

З вересня 2014 року відповідач у справі ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає. Дана обставина підтверджується письмовими доказами, а саме: копією акта про непроживання б/н від 24.11.2016 року, складеним КП ДМР «УКОЖФ» (а.с.8) та копією посвідченням на проживання студента, який шукає роботу, переклад з французької мови якого посвідчив нотаріус (а.с.10-11).

Обставина реєстрації відповідача у справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зазначеній квартирі підтверджується копією довідки про склад сім'ї №000990250 від 23.11.2016 року (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Частиною 1 ст.7 цього ж Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу УРСР, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 понад 1 (один) рік.

При вирішенні питання щодо позовної вимоги, суд приймає до уваги правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

В позовній заяві позивач не зазначає та не надає доказів підтвердження того, що відповідач фізично перешкоджає їй користуватися квартирою. Не підлягає задоволенню позовна вимога про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації відповідача, оскільки вона подана до будь-якого порушення прав позивача в цій частині. Адже підставою для зняття з реєстрації є саме відповідне рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Підлягає задоволенню позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

При розподілі судових витрат суд керується ст.88 ЦПК України.

Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 320,00 гривень на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 60, 61, 88, 158, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Дніпровський у м. Кам'янському районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення порушень у здійсненні права власності шляхом визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (інші відомості суду невідомі) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 9судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Маслов