Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Іващук В.Я., Гладкий С.В..,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю сторін та їх представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України" ОСОБА_5 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року в справі за ОСОБА_3 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року позов задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_3М."; поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України"; стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2015 року по 11.01.2016 року в сумі 45009,92 грн.; стягнуто з Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року в сумі 112524,80 грн.; стягнуто солідарно з Державної санітарно-епідеміологічної служби України та Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" на користь ОСОБА_3 14000 грн. витрат на правову допомогу; стягнуто солідарно з Державної санітарно-епідеміологічної служби України та Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" судовий збір у розмірі 2677,75 грн. на користь держави.

У поданій апеляційній скарзі представник Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує про те, що в порушення вимог ст. 33 ЦПК України до участі в справі не було залучено належного відповідача ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України замість ДУ "Рівненський ОЛЦ Держсанепідемслужби України".

Також вважає необґрунтованим розмір витрат на правову допомогу, оскілки при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 не заявляв клопотання про допуск ОСОБА_4 до участі у справі у якості особи, яка надає йому правову допомогу. Адвокат ОСОБА_4 фактично приймав участь при розгляді справи №560/85/16-ц в якості представника, вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не можуть бути стягнені з другої сторони у справі. Позовна заява та заява про збільшення позовних вимог не містять вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Крім того, зазначає про те, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Також вказує на те, що звільнення за умовами контракту не є дисциплінарним стягненням.

Акт ревізії фінансово-господарської діяльності, який не оскаржувався позивачем є беззаперечним доказом допущеного ним грубого порушення законодавства та заподіяння збитків установі у великих розмірах.

Зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення розрахунку розміру заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: включені дні перебування позивача на лікарняному до загальної кількості робочих днів; не враховано, що суми в довідці про заробітну плату (а.с.35 том 1) включають і нараховану заробітну плату і оплату листків непрацездатності позивача; включено до розрахунку кошти за фактично не відпрацьовані у червні 2015 року дні; стягнуто з відповідача середню заробітну плату за дні (періоди) перебування на лікарняному, які вже були оплачені позивачу у 2015 році, тобто допустив подвійне стягнення коштів за одні і ті ж періоди.

З цих підстав просив рішення Дубровицького районного суду від 10 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представники ДУ "Рівненський ОЛЦ МОЗ України" ОСОБА_1, ОСОБА_2, в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін, покликаючись на заперечення додані до матеріалів справи.

Представник Державної санітарно-епідеміологічної служби Україниу встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлені вимоги доведені належними та допустимим доказами, а відповідачі їх не спростували, тому позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі підлягають до задоволення.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 25 березня 2014 року №16-о, голови Державної санітарно-епідеміологічної служби ОСОБА_3 призначено на посаду директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" з 26 березня 2014 року, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір на цю посаду; наказано укласти контракт з громадянином ОСОБА_3, як з директором Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України"(а.с.8 т. 1).

26 березня 2014 року між Державною санітарно-епідеміологічною службою України в особі голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України ОСОБА_6 та громадянином ОСОБА_3 укладено контракт №32 за яким він призначається на посаду директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" на строк дії цього контракту (пункт 7.1.) з 26 березня 2014 року до 26 березня 2017 року (а.с.9-13 том 1).

Наказом т.в.о. голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22 липня 2015 року №71-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_3М." відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України, Положення по державну санітарно-епідеміологічну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №400 та контракту від 25 березня 2014 року №32, наказано: звільнити з займаної посади 22 липня 2015 року директора ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" ОСОБА_3, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави, передбачені пунктами 6.2.5.2. та 6.2.5.11 контракту від 25 березня 2014 року №32); достроково припинити дію контракту з директором ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" ОСОБА_3 (а.с.14 том 1).

Підставою звільнення позивача з займаної посади та дострокового припинення дії контракту став аудиторський звіт за результатами позапланового внутрішнього аудиту у Головному управлінні Держсанепідслужби у Рівненській області та ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" за період діяльності з 01.01.2013 року по 01.05.2015 року від 08.06.2015 року №12.07/11 та лист погодження Рівненської обласної державної адміністрації від 14.07.2015 року № 4314/0/01-18/15.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено та визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22.07.2015 року №71-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_3М."; поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України з 23 липня 2015 року та стягнуто з Державної санітарно-епідеміологічної служби України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12948,90 грн. (а.с.15-22 том 1).

22.12.2015 року колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області ухвалено рішення та апеляційну скаргу задоволено частково, а саме рішення Рівненського міського суду від 22.09.2015 року в частині стягнення з Державної санітарно-епідеміологічної служби України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 12948,90 грн. скасовано, а в решті рішення суду залишено без змін (а.с.23-26 Т.1).

Ухвалою ВСС України від 13 липня 2016 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 22.12.2015 року було скасоване та передано справу на новий розгляд до апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 23.11.2016 року, рішення Рівненського міського суду від 22.09.2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Державної санітарно-епідеміологічної служби України скасовано, оскільки зарплату ОСОБА_3 отримував в ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", а в решті рішення суду залишено без змін (а.с.2-6 том 2).

Після набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду від 22.09.2015 року, ОСОБА_3 не був допущений до виконання обов'язків директора установи, а повторно наказом т.в.о. голови Держсанепідемслужби України ОСОБА_7 від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_3М.", відповідно до п. 8 ст. 36, п. 1 ст. 41 КЗпП України, Положення по Державну санітарно-епідеміологічну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р №400, абзацу 2 п. 6 Порядку погодження з ОСОБА_8 міністрів Автономної республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 року №818 та підпунктами 6.2.5.2 та 6.2.5.11 пункту 6.2 розділу 6 контракту від 25 березня 2014 року №32, був звільнений з займаної посади 11 січня 2016 року директора ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" ОСОБА_3; достроково припинено дію контракту з директором ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" ОСОБА_3 (а.с.27,28,30 т.1).

Підставою звільнення позивача із займаної посади та дострокового припинення дії контракту став аудиторський звіт за результатами позапланового внутрішнього аудиту у Головному управлінні Держсанепідслужби у Рівненській області та Державній установі "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" за період діяльності з 01.01.2013 року по 01.05.2015 року від 08.06.2015 року №12.07/11, матеріали вивчення бухгалтерського обліку ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" з 01.01.2015 року по 01.10.2015 року Аудиторською фірмою "ІНФО-СЕРВІС-АУДИТ" від 19.10.2015 року, ОСОБА_6 ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2013 року по 30.09.2015 року, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області від 09.12.2015 року №17-04-06/65, ОСОБА_6 про відмову отримати документи та надання пояснень від 24.12.2015 року та лист погодження Рівненської обласної державної адміністрації від 14.07.2015 року № 4314/0/01-18/15.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з посади директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" та наказ т.в.о. голови Держсанепідемслужби України ОСОБА_7 від 11.01.2016 року №1-о "Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_3." є незаконними, виходячи з наведеного.

Судом першої інстанції правильно проаналізовано накази про звільнення позивача від 22.07.2015 року та від 11.01.2016 року, в яких вбачається аналогія у зазначених підставах для звільнення, а саме шляхом повторення вказані такі підстави як аудиторський звіт за результатами позапланового внутрішнього аудиту у Головному управлінні Держсанепідслужби у Рівненській області та Державній установі "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" за період діяльності з 01.01.2013 року по 01.05.2015 року від 08.06.2015 року №12.07/11 та лист погодження Рівненської обласної державної адміністрації від 14.07.2015 року № 4314/0/01-18/15.

Колегія суддів бере до уваги той факт, що вказаний аудиторський звіт вже був предметом судового розгляду, проаналізований та йому дана належна оцінка в рішеннях Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 року та Апеляційного суду Рівненської області від 23.11.2016 року.

Вказаними рішеннями суди прийшли до висновку, що в аудиторському звіті, який був підставою для звільнення позивача, не зазначено порушень, які передбачені пунктами 6.2.5.2 та пунктом 6.2.5.11 контракту, оскільки позивачем, як керівником, не було вчинено одноразового грубого порушення законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Що стосується листа погодження Рівненської обласної державної адміністрації від 14.07.2015 року №4314/0/01-18/15, що є однією із підстав для звільнення, зазначеного у наказі від 11.01.2016 року №1-о, то слід зазначити, що Рівненська обласна державна адміністрація у своєму листі від 30.12.2015 року №8260/0/01-18/15 (а.с.34 том 1) не погодила звільнення ОСОБА_3 з посади директора Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України".

Всупереч даній відмові та вимог постанови КМ України від 09.10.2013 року № 818, підставою для звільнення позивача 11.01.2016 року був використаний лист погодження Рівненської обласної державної адміністрації від 14.07.2015 року №4314/0/01-18/15.

Отже, доводи апеляційної скарги, що звільнення 11.01.2016 року із займаної посади ОСОБА_3 було у встановленому порядку погоджено з обласною державною адміністрацією не відповідають дійсності.

Місцевим судом було проаналізовано матеріали аудиторської фірми від 19.10.2015 року та акт ревізії від 09.12.2015 року та вірно встановлено, що вони не містять опису конкретного грубого порушення, що може бути підставою для звільнення в порядку п.1 ст.41 КЗпП України, яке є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил, встановлених для застосування таких стягнень.

Згідно з п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року (із змінами і доповненнями) вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд враховує характер проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, яку ним завдано (або могло бути завдано).

Правильно послався суд першої інстанції на висновок Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (ухвала від 18.11.2004 року), яка зазначає, що виходячи зі змісту п.1 ст.41 КЗпП України підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а не тривале, зокрема, неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих, тощо, та при цьому дійшов правильного висновку, що ті порушення, в яких звинувачується позивач і які в подальшому стали підставами для повторного звільнення його із займаної посади, не підпадають під поняття одноразового грубого порушення трудових обов'язків.

Крім того місцевим судом правильно зазначено, що матеріали справи не містять письмових пояснень ОСОБА_3 щодо висновків викладених в аудиторському звіті від 08.06.2015 року № 12.07/11, матеріалах аудиторської фірми "ІНФО-СЕРВІС-АУДИТ" від 19.10.2015 року та акті ревізії фінансово-господарської діяльності від 09.12.2015 року, що є порушення вимог ч.1ст.147 та ст.149 КЗпП України, а виявлені порушення, в їх сукупності, не дають підстав для висновку про порушення позивачем умов контракту та, як наслідок, застосування до позивача найсуворішого стягнення у виді звільнення.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що звільнення з посади та розірвання контракту з ОСОБА_3 відбулось з порушенням закону.

Позивачу не було проведено виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме з 23.07.2015 року по 11.01.2016 року та з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст.235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. Орган, який розглядає спір при винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно з вимог ст. 27 Закону України "Про оплату праці" , постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, довідки про заробітну плату ОСОБА_3 видану відповідачем 13.01.2016 року(а.с.35 т.1), місцевим судом правильно визначено кількість відпрацьованих днів перед звільненням та середньоденну зарплату, яка склала 381,44 грн.

Відповідно до інформації з листів Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13, від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 та від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13, кількість робочих днів за період з 23.07.2015 року по 11.01.2016 року становить 118 днів та з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року становить 295 днів.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 належить до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2015 року по 11.01.2016 року в сумі 45009,92 грн. (381,44 грн. х 118 днів) та за період з 12.01.2016 року по 27.02.2017 року в сумі 112524,80 грн. (381,44 грн. х 295 днів).

Згідно вимог ст.367 ЦПК України суд вирішив питання про допуск до негайного виконання рішень в частині присудження ОСОБА_3 виплати заробітної плати за один місяць, правильно визначивши її розмір в 7247,36 грн. виходячи з кількості робочих днів в травні-червні 2015 року (18 днів + 20 днів = 38 днів / 2 = 19 днів х 381,44 грн.).

Згідно листа Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2016 року №14.1.05.2/53/810-16/23606 (а.с.47 Т.2) відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №437-р до сфери управління Міністерства охорони здоров'я передано цілісні майнові комплекси державних установ та організацій із сфери управління Державної санітарно-епідеміологічної служби, зокрема і державну установу "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України".

На даний час організаційно-правова форма державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" залишається незмінною, змінилась лише назва і орган управління, що відображено у нинішній назві закладу - державна установа "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України".

Відповідно до ст.88 ЦПК України та розяснень даних в п.35 Постанови Пленуму ВСС України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » № 10 від 17.10.2014 року, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Згідно з долучених додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 18.01.2016 року та квитанцій (а.с.171-173 т.3) позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 14000 грн. Позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 2677,75 грн. (551,20 грн. + 551,20 грн. + 1575,35 грн.) слід стягнути з відповідачів в дохід держави.

Отже, судові витрати з відповідачів пропорційно, в рівних долях (частках) слід стягнути на користь ОСОБА_3 14000 грн. витрат на правову допомогу по 7000 грн. з кожного та на користь держави судовий збір у розмірі 2677,75 грн. на користь держави по 1388,88 грн. з кожного.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, однак є підстави для зміни рішення, зокрема в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров" України" задовольнити частково.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року змінити в частині витрат на правову допомогу та судових витрат та викласти в такій редакції:

Стягнути з Державної санітарно-епідеміологічної служби України та Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" в рівних долях на користь ОСОБА_3 14000 грн. витрат на правову допомогу по 7000 грн. з кожного.

Стягнути з Державної санітарно-епідеміологічної служби України та Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" в рівних долях судовий збір у розмірі 2677,75 грн. на користь держави по 1388,88 грн.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: В.Я.Іващук

ОСОБА_9