Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/371/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Олійник М.Ю.
Провадження № 22-ц/778/2931/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

ОСОБА_2

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.07.2006 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 1839,50 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09% річних на суму залишку заборгованості.

В звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором, станом на 01.03.2017 року утворилась заборгованість в сумі 39736,55 грн.

21 листопада 2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 4862,89 грн.

Таким чином сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4, з урахуванням штрафів, становить 37117,34 грн.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 37117,34 грн. та судовий збір 1600 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 02 липня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 1839,50 грн. на строк 24 місяці по 02 липня 2008 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць (25,08% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконувала, в звязку з чим судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2008 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за вказаним договором в розмірі 4862,89 грн.

Звернувшись до суду банк зазначає ,що відповідач і в подальшому не виконувала зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 березня 2017 року становить 39736,55 грн. та складається: 1021,32 грн. - заборгованість за кредитом; 10097,16 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28618,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1743,68 грн. - штраф (процентна складова). Різниця за виключенням суми стягнутої за попереднім рішенням становить 37117,34 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачем ОСОБА_4 викладено письмові заперечення проти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Доводи відповідача полягають в тому, що у даному спорі повинні бути застосовані строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові (а.с.25).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Судом встановлено, що строк позовної давності відносно вимог повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, неустойки, пені, штрафів, за договором укладеним між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4, відповідно до п.5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) складає 5 років.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З заяви-анкети позичальника ОСОБА_4 вбачається, що вона не містить умов про збільшення позовної давності, проте зазначено про ознайомлення та згоду відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) (а.с. 8).

Надані Банком до позовної заяви Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), пунктом 5.5. яких зазначено про встановлення терміну позовної давності у 5 років, не містять дати їх затвердження та періоду їх чинності та вони не містять підпису позичальника ОСОБА_4 (а.с.9-12). Доказів ознайомлення відповідача саме з цими Умовами жодними доказами не підтверджуються.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку ,що позивачем не доведено погодження сторонами у передбаченій ст. 259 ЦК України письмовій формі збільшеного строку позовної давності, в звязку з чим підстави для застосування у даному спорі строку позовної давності у 5 років відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-240цс14.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Районний суд , розглянувши справу ,зробив правильний висновок , що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з даним позовом, пропустив без поважних причин позовну давність, установлену ст. 257 ЦК України, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивача у відповідності до положень ст. 267 ЦК України, а відтак, це є підставою для відмови у задоволені позову у звязку із пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги правового обґрунтування незаконності судового рішення не містять.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 червня 2017 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: