Справа № 404/3079/16-ц
Провадження № 2/521/2468/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб Служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Центру соціальних служб для сімї, дітей, та молоді Одеської міської ради про відібрання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи Служби по справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради, Центру соціальних служб для сімї, дітей, та молоді Одеської міської ради в якому просить суд відібрати дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та передати йому ОСОБА_1, у звязку з тим, що відповідачка ухиляється від виконання рішення суду, яким її зобовязано не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином. Уточненні позовні вимоги про відібрання дитини ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з відповідачкою по справі проживав однією сімєю, а 18 листопада 2007 року у них народився син ОСОБА_3. З жовтня 2011 року сім я розпалася, і тому відповідачка разом з дитиною проживали окремо за адресою: м. Кіровоград, вулиця Барболіна, 8 М. З цього часу його спілкування з сином припинилося взагалі, що стола приводом для звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права на виховання. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2012 року зміненим рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 липня 2012 року та доповненим додатковим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2012 року, йому ОСОБА_1 було визначено наступний порядок участі у вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2: - час спілкування щовівторка і щочетверга з 16 годині по 18 годину та в третю неділю кожного місяця в тому числі і за місцем його проживання провулок Сибірський, 1, в місті Кіровограді. Такий графік зустрічей діє з часу набуття судового рішення законної сили і на протязі чотирьох місяців в присутності бабусі ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. По закінченню чотирьох місяців судом дозволено ОСОБА_1 спілкування з ОСОБА_3, в тому числі за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, щовівторка та щочетверга з 16:00 години до 19:00 години та кожну другу та четверту неділю на місяць у другій половині дня з 15:00 години до 19:00 години без присутності ОСОБА_4. Після набрання чинності рішенням суду, позивачу видано два виконавчі листи, перший з яких з визначенням способу участі у вихованні від 17 серпня 2012 року, який подано до виконавчої служби, проте у відкритті провадження за даним виконавчим листом відмовлено, у зв'язку з відсутністю у вказаному документі елементу примусу. Враховуючи дану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження позивач повторно звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з метою отримання належним чином оформленого виконавчого листа, який можливо було б прийняти до виконання. 06 вересня 2012 року йому видано виконавчий лист, в якому було чітко визначено «зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з ОСОБА_3». Вказаний виконавчий лист був прийнятий до виконання проте вже в листопаді цього ж року цей виконавчий лист був повернутий до Кіровського районного суду як виконаний. Однак, рішення суду не виконувалось і не виконується зараз. Далі позивач звертає увагу на те, що звернувся до суду з заявою про роз'яснення рішення з приводу його виконання проте йому було відмовлено у такому роз'ясненні та зазначено, що це питання виконання, а не незрозумілості рішення. Разом з цим, тривалий час у зверненні до виконавчої служби не було необхідності, оскільки син проживав з позивачем, починаючи з 04 липня 2013 року по 10 березня 2016 року, проте на даний момент ситуація змінилась, відповідачка ОСОБА_2 забрала дитину до себе та вимкнула телефон, а тому бачитись з сином та приймати участь у його вихованні він можливості не має. Позивач вказує, що те, що син перебуває з матір'ю невідомо де, і це йому стало зрозуміло з відповіді Кіровоградського відділу поліції ГУНП в області, до якого він звернувся 10 березня 2016 року із заявою про розшук малолітньої дитини, а саме його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що син вранці вийшов з дому в напрямку школи, проте, як з'ясувалось згодом, до школи він так і не дійшов. Вказана заява була зареєстрована за № 8069 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення 10.03.2016 року про що свідчить відповідний талон-повідомлення. Оскільки позивач фактично позбавлений можливості не те, що приймати участь у вихованні сина, а й спілкуватись з сином телефоном, йому чиняться перешкоди у вихованні сина та спілкуванні з ним, не дивлячись на вищевказане рішення суду, і це є умисним ухиленням від виконання рішення суду особою з якою проживає дитина, він вимушений звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив суд прийняти рішення яким відібрати дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та передати йому ОСОБА_1, згідно з ч.4 ст. 159 Сімейного кодексу України, у звязку з ухиленням від виконання рішення суду особою з якою проживає дитина. Додатково пояснив суду, що лише 17 березня 2016 року йому було надано письмову відповідь висновок про результати проведеної перевірки. З вказаного висновку вбачається, що його син ОСОБА_5 нібито знаходиться разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2, при цьому точне місцезнаходження її та сина, працівниками поліції встановлено не було, нібито через відмову матері його вказати. В висновку поліції зазначено, що «10.03.2016 року співробітником Кіровоградського ВП ГУНП в області було здійснено телефонний дзвінок на мобільний телефон № НОМЕР_1, що належить гр. ОСОБА_2 та під час спілкування з останньою було встановлено, що її син ОСОБА_3 знаходиться на даний час разом з нею, при цьому відмовилась називати точне місце знаходження, та що всю відповідальність гр.ОСОБА_6 бере на себе». Позивач звернув увагу суду, що син проживав разом з ним у період до березня 2016 року, він являється приватним підприємцем, має стабільний самостійний дохід, має власне житло житловий будинок, який належить йому в порядку спадкування після смерті батьків. У вказаному будинку для сина є окрема кімната, яка обладнана спеціально для проживання дитини. В ній міститься ліжко, шафа, стіл для навчання, комп'ютер, та інші необхідні для хлопчика речі. Що ж стосується безпосередньо перешкод у спілкуванні з сином та вихованні сина з боку ОСОБА_2 зазначив, що дані перешкоди полягають:у фактичному таємному вивезенні дитини до іншого міста на постійне проживання; у свідомій відмові, відповідальність за яку ОСОБА_2 повністю бере на себе, вказати точне місце перебування сина, працівникам поліції; у свідомій реєстрації місця проживання особи за адресою, за якою вона не проживає;у свідомій поведінці ОСОБА_2 у школі № 13 в місті ОСОБА_7, коли вона чинила перешкоди у його зустрічах з дитиною; у постійних неявках у судові засідання призначені по даній справі, загалом їх було не менше 8 (восьми). Таким чином, ОСОБА_2, усвідомлюючи, що її будуть шукати, звертатись до виконавчої служби, суду, навмисно реєструє місце проживання за однією адресою, а проживає за іншою, яка невідома.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказуючи що умисно не чинить перешкод у спілкування батька з дитиною, а виконання рішення Кіровського суду є неможливим на теперішній час, тому що дитина проживає і навчається у школі у місті ОСОБА_7. У звязку з навчанням син має дотримуватися шкільної та позашкільної програми, а батько має намір вивезти хлопчика до міста Кіровограда, що завадить навчанню. Окрім цього ОСОБА_2 пояснила суду, що наданий час, син не хоче спілкуватися з батьком наодинці, тому що боїться його.

Представник третьої особи Служби по справах дітей Одеської міської Ради заступник начальника територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, звернувши увагу суду, що позовні вимоги, які заявляються ОСОБА_1 є тотожними з вимогами про визначення місця проживання дитини. У разі вирішення спору щодо місця проживання дитини, сторонам необхідно надати суду висновок органу опіки та піклування, який в даній справі відсутній, тому що хоча батько і звертався до Служби по справах дітей, однак необхідні документи не надано. Відсутність висновку однозначна відмова у позові, окрім цього суд має враховувати обовязково думку дитини, тому що хлопчику через декілька місяців виповнюється десять років.

Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 12.06.2017 року на адресу суду Суворовською районною адміністрацією надіслано листа, з якого вбачається, що керуючись ст. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 на виконання п.2.2 розпорядження Одеського міського голови № 376-01 р від 25.04.2012 року «Про удосконалення взаємодії виконавчих органів Одеської міської Ради з питань опіки та піклування та захисту прав дітей», батькам дитини необхідно звернутися до Служби у справах дітей для проведення попередньої перевірки, зясування обставин, які склалися та отамання пакету документів від служби у справах дітей Одеської міської Ради. Повідомляють, що від Служби у справах дітей ОМР до органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації необхідних документів не надходило. Після отримання пакету документів, Суворовською районною адміністрацією як органом опіки та піклування, буде підготовлений відповідний висновок та направлений до суду.

Представник Центру соціальних служб для сімї, дітей, та молоді Одеської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказуючи що підстав для відібрання дитини не вбачається. Одночасно представник Центру пояснила суду, що до Центру звернулася ОСОБА_2 з заявою, що її з дитиною переслідує батько хлопчика, який дуже агресивно себе поводить, керуючись рішенням Кіровоградського суду має намір відібрати дитину та виховувати у місті Кіровограді. З метою перевірки вказаної заяви, представник Центру направив до шкільної установи м. Кіровограда де навчався ОСОБА_3, запит для надання характеристики. До Центру надійшла характеристика з загальноосвітньої школи 1-111 ступенів № 4, де навчався ОСОБА_3 з 01 вересня 2014 року по 09 березня 2016 року. З даної характеристики вбачається, що коли мама не мала дозволу від свого чоловіка бути поруч з дитиною і піклуватися,допомагати навчатися. Коли вчитель намагався додатково попрацювати з ОСОБА_3 після уроків, то з боку батька підтримки не було. А навпаки після закінчення уроків батько дзвонив сину і в грубій формі, навіть допускаючи нецензурні слова, залякував його розправою над ним,якщо він негайно не прийде додому. Якщо учень повідомляв йому, що вчитель його просить затриматися для додаткових занять, то батько на це пропонував своєї дитині втікти та послати вчительку нецензурним словом. Неодноразово батько вчиняв сварки в школі своїй жінці в присутності учнів школи, їх батьків, працівників школи, позбавляючи права матері спілкуватися з дитиною. Багато разів дитина бродила по місту після уроків і не хотів іти додому. Під час проживання з батьком був неохайний, брудний у розірваному одязі, а гірше за все хлопчик приходів до школи з дому с синцями та подряпинами. Про це було зафіксовано медпрацівником, адміністрацією школи. ОСОБА_8 боявся сказати правду щодо появи синців, але після бесіди з психологом виявилося, що це результат виховання батька. Безконтрольність з боку дорослих спричинила небезпечний випадок біля річки. Хлопчик провалився на кризі, але спасло те, що це було біля берега. За висновком психолога дитина проживаючи з татом постійно знаходилася у стані тривожності. Представник Центру просила суд врахувати всі документи що надійшли до суду.

Суд, вислухавши позивача, відповідачку, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом до 2011 року. У період спільного проживання у позивача та відповідачки народилася дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя між сторонами не склалося, сторони стали проживати окремо, неповнолітня дитина залишилася проживати разом із відповідачкою.

У звязку з тим, що відповідачка не надавала можливості позивачу спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права на виховання дитини.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2012 року зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з ОСОБА_3. Визначено ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2: - час спілкування щовівторка і щочетверга з 16:00 години до 18:00 години та третю неділю кожного місяця з 8:00 години до 12:00 години в тому числі і за місцем його проживання провулок Сибирський, 1 в м. Кіровограді. Такий графік зустрічей діє з часу набуття судового рішення законної сили і на протязі чотирьох місяців в присутності бабусі ОСОБА_3 ОСОБА_10 ОСОБА_11; - по закінченню чотирьох місяців дозволити ОСОБА_1 спілкування із ОСОБА_3 в тому числі і за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, що вівторка та щочетверга з 16:00 години до 19:00 години кожну другу та четверту неділю на місяць у першій половині дня з 08:00 години до 12:00 години або другій половині дня з 15:00 години до 19:00 години в залежності від домовленості батьків без присутності ОСОБА_4 У позовних вимогах про сумісний відпочинок з дитиною відмовлено. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 липня 2012 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2012 року змінено. Виключено з резолютивної частини Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2012 року речення з 08:00 до 12:00 години та в залежності від домовленості батьків. ОСОБА_1 у судовому засіданні вказував, що після прийняття Кіровським районним судом м. Кіровограда рішення 31 травня 2012 року, його син ОСОБА_3 проживав разом з ним за адресою: м. Кіровоград, провулок Сибірський, будинок № 1 у період з 04.07.2013 року по 10.03.2016 року, зазначені обставини підтверджуються довідкою виданою Квартальним комітетом № 10 Кіровського району м. Кіровограда 19 березня 2016 року, з якої вбачається, що син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 проживав разом з батьком з 04.07.2013 року по 10 березня 2016 року.

18 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з заявою про видачу виконавчих листів по цивільній справі № 2-5826/11 за його позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права на виховання дитини.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.05.2016 року задоволено заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі. Виправлено описку, допущену у виконавчому листі № 2-5826/11, 2/1109/1016/2012 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Кіровоградської міської Ради про усунення перешкод у здійсненні права на виховання, а саме: зазначити строк предявлення виконавчого листа до виконання як «18.11.2025 року» замість неправильного «24.07.2013 року».

20.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського відділу державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2012 року.

19.10.2016 року Фортечним відділом Державної виконавчої служби м. Кропивницький ОСОБА_7 Територіального Управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_1 повідомлено, що 11.09.2016 року до відділу надійшла відповідь з адресно-довідкового бюро УДМС у Одеській області в якій зазначено, що з 02.04.2016 року боржниця зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7. 19.09.2016 року на підставі п.10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено до виконання за місцем реєстрації боржника до ОСОБА_7 територіального управління юстиції в Одеській області. 13.10.2016 року державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-5826 виданого 02.06.2016 року виданого Кіровським р/с про зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з ОСОБА_3.

14.11.2016 року до Малиновського відділу ДВС міста ОСОБА_7 територіального управлення юстиції в Одеській області звернувся ОСОБА_3 з заявою про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 оголошено у розшук. В ході розгляду даної справи зі слів позивача стало відомо що малолітня дитина ОСОБА_3 навчається у школі № 13 міста ОСОБА_7.

Ухвалою Малиновського районного суду міста ОСОБА_7 від 07 вересня 2017 року витребувано із Одеського навчально-виховного комплексу №13 «Загальноосвітня школа 1-111 ступенів - гімназія» Одеської міської Ради Одеської області, розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Кримська, 62-А, докази, що мають істотне значення для повного, всебічного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування дитини, а саме будь-які документи, складені адміністрацією школи відносно учня Одеського навчально-виховного комплексу № 13 «Загальноосвітня школа 1-111 ступенів гімназія» Одеської міської Ради Одеської області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (характеристику на учня, інші документи, які є у розпорядження адміністрації школи щодо участі батьків у вихованні дитини).

На виконання ухвали суду адміністрацією школи № 13 до суду направлено наступні документи: характеристику на ОСОБА_3, з якої вбачається що ОСОБА_3 навчається в Одеському навчально-виховному комплексі № 13 «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія» з 2016 року (3 класу). За час навчання виявив середній рівень знань. Мати ОСОБА_2 готує для ОСОБА_3 маскарадні костюми до свят, слідкує за зовнішнім виглядом сина. Хлопчик завжди чисто одягнений, має коротку охайну зачіску, начищене взуття, підручники, зошити та приладдя для навчання. Підчас відвідування шкільної їдальні в ОСОБА_3 завжди є з собою домашня їжа. Мати завжди відвідує батьківські збори, шкільні свята та лінійки. Виконує всі поради та прохання вчителя, приймає участь у вихованні сина. Батько ОСОБА_1 протягом навчання хлопчика у Одеському НВК № 13 не брав участі у вихованні сина. Батьківські збори, дитячі ранки та інші виховні заходи не відвідує, успіхами дитини не цікавиться. А коли зявився у школі 01.11.2016 року своїм емоційним станом заважав навчальному процесу, необґрунтованими вимогами віддати йому з уроків сина, створював конфліктні ситуації, поводив себе агресивно, що вплинуло на емоційний стан дитини; пояснювальну записку класного керівника ОСОБА_12 на імя директора Одеського НВК № 13 від 01.11.2016 року, в якій класний керівник вказує, що ОСОБА_3 учень 3-К класу, навчається у класі з лютого 2016 року, при першому знайомстві з нею, мати учня ІНФОРМАЦІЯ_8, що вона з сином втекла від батька ОСОБА_1 з місця проживання в м. Кіровограді до м. Одеси де проживає її мати ОСОБА_4 Батько систематично вчиняв вдома бійки, сварки, знущався, бив дитину, кидав в нього стільці. На лобі учня, вдень знайомства з ним, класний керівник побачила ще не загоєний рубець та запитала звідки він. Мати відповіла, що батько кинув в сина стілець. Мати представила рішення суду за яким батько має право на побачення с сином по вівторках та четвергах з 16:00 годині до 19:00 години та у другу та четверту неділю з 8:00 до 12:00 або з 15:00 до 19:00, але вона побоюється, що батько може взяти сина на побачення та не повернути і відвести до свого місця проживання у м. Кіровоград, де буде знову знущатися над дитиною. У звязку з чим мати написала заяву, в якій не дозволила після уроків нікому віддавати дитину, крім бабусі ОСОБА_4 Батько зявився у школі 1 листопада 2016 року через вісім місяців після того як ОСОБА_3 почав вчитися у ОНВК № 13. Він прийшов об 11:00 до заступника директора ОСОБА_13 з проханням зустрітися з сином. ОСОБА_13 попередила про це заступника директора з виховної роботи ОСОБА_14, вона зателефонувала мамі і та приїхала до школи. Батько почав вимагати зустрічі із сином, але дитину йому не віддали, тому що за рішенням суду він може бачити дитину з 16:00 до 19:00 години, батько чекав у дворі школи, ОСОБА_3 після уроків був на ГПД. О 15:00 годині заступник директора з виховної роботи ОСОБА_14 запросила батька разом з дитиною та квасним керівником до шкільного психолога ОСОБА_15 де відбулася бесіда. Батько вимагав, щоб ОСОБА_3 пішов з ним погуляти, але хлопчик не погодився залишитися наодинці з батьком. Дитина боїться батька. На це вказують його слова, що батько буде знову бити та реакція хлопця, коли він дізнався, що батько у школі ОСОБА_3 просто заховався за спину класного керівника і відмовився їди до їдальні. Після бесіди у психолога та відмови ОСОБА_3 йти з батьком, мати з дитиною у супроводі класного керівника ОСОБА_12В, психолога ОСОБА_15, та заступника директора ОСОБА_14 було проведено до машини, на якій вони відбули до теперішнього місця знаходження. У звязку з побоюванням, що батько буде переслідувати їх та знову вчинить бійку, мати вирішила деякій час до дому не повертатися та зібрати за цей час потрібні документи для наступного суду; доповідна на імя директора ОНВК № 13 складена 01.11.2016 року заступником директором з ВР ОСОБА_14, заступника директора з НВР ОСОБА_13, практичного психолога ОСОБА_15, класним керівником ОСОБА_12, з якої вбачається, що 01.11.2016 року у школу під час занять прийшов ОСОБА_1, батько учня 3-К класу ОСОБА_3. Чоловік виявив бажання забрати хлопчика (пояснив, що давно не бачив). На запитання заступника директора з виховної роботи ОСОБА_13, чи знає матір хлопчика про його наміри забрати дитину зі школи, відповів, що не збирається повідомляти, висловлював незадоволення й обурення, коли заступник заборонила забирати дитину. При зясуванні ситуації виявилося, що за рішенням суду хлопчик має проживати з мамою, батько лише має право на спілкування з дитиною. З метою врегулювання ситуації, що склалася адміністрацією, психологом школи та класним керівником були проведені наступні заходи: - бесіда з татом і мамою ОСОБА_3 (батьки обидва виявляли обурення та пригадували взаємні образи, були не налаштовані слухати один одного та представників школи); - бесіда з дитиною (у ОСОБА_3 зіпсувався настрій, коли дізнався що за ним приїхав батько, боявся спуститися в їдальню, злякався чоловіка, якого побачив у шкільному коридорі, знаходився у постійному напруженні). Батько очував на зустріч з сином у приміщенні школи та наполягав на зустрічі з ним (відмовився дочекатися закінчення навчальних занять на вулиці, влаштував «полювання»). Мати дитини знервовано очікувала закінчення занять та опасалася дій збоку батька ОСОБА_8 та реакції дитини. Батькам було запропоновано провести зустріч батька з дитиною у кабінеті психолога у присутності мами, практичного психолога ОСОБА_15 та заступника директора з основної роботи ОСОБА_14 з метою зниження напруження та уникнення можливих труднощів. Дитина боялася заходити до кабінету. Батько здійснював психологічний тиск на дитину, погрожував та намагався в присутності хлопця звинуватити матір та пригадати неприємні події з минулого. Хлопець був готовий побути з батьком у кабінеті (але без прогулянок які пропонував батько і без подарунків.) У кабінеті психолога ОСОБА_3 грався поруч з батьком конструктором, не спілкуючись з ним. На момент зустрічі дитина не була готова спілкуватися з батьком, лише мовчазно бути з ним поруч у присутності інших дорослих, яким він довіряє. За бажанням дитини зустріч була зупинена і він з мамою у супроводі представників школи сів в машину та поїхав додому. Батько супроводжував, намагаючись чинити тиск на хлопця. Отже за даною ситуацією непорозуміння між батьками учня були прийняті наступні рішення: 1. Навчально-виховний процес учня ІНФОРМАЦІЯ_9, враховуючи рішення відповідальної особи (мами). 2.Дати змогу батькові спілкуватися з дитиною у присутності психолога та заступника директора, враховуючи інтереси дитини. 3.Рекомедувати батькам звернутися до судових органів з метою урегулювання відносин батьків щодо спілкування з дитиною. 4. Сприяти виконанню рішення суду щодо проживання дитини з мамою та по закінченню уроків відпускати дитину тільки з відома та дозволу мами.

Відповідно до статті 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції про права дитини,дитина, яка не проживає з одним або обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Спілкування з матірю та батьком це право, а не обовязок дитини. Якщо дитина через півні обставини відмовляється бачитися з матірю чи батьком, примушувати її ніхто не має право. Такий примус був би актом неповаги до дитини. Здійснення батьками своїх прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_1 наполягає на спілкуванні з дитиною за місцем свого проживання у місті Кропівницький, що є неможливим, тому склалася ситуація яка унеможливлює виконання рішення суду, тобто рішення суду не виконується з обєктивних причин. Відповідачка наголошувала, що дитина боїться батька, а тому і не хоче з ним спілкуватися.

Відповідно до частини 4 статті 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Відповідно до ст. 14 ЦПК України рішення суду є обовязковим і повинно беззастережно виконуватися, проте у цих випадках не завжди можливо його виконати примусово та і відсутня на цей рахунок правова база примусу. Виходячи з цього законодавець на підставі судової практики за такими справами як санкцію за умисне невиконання рішення в частині 4 статті 159 СК передбачив у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо може передати дитину для проживання з ним. Така передача дитини, наприклад тому батькові, який бажає виховувати дитину може мати місце як виняток і процесуально цей порядок не врегульовано. Заявлені позивачем вимоги за ч.4 ст. 159 СК України дуже подібні за змістом за ст. 160 СК України. Стаття 160 СК спрямована на загальні правила на добровільне ( мирне) вирішення визначення місця проживання дитини незалежно від того живуть батьки разом чи ні. Так правове питання про місце проживання дитини залежить від її вікового цензу. Питання про місце проживання дитини віком від десяти до чотирнадцяти років вирішується батьками та самою дитиною, тобто в переговорному процесі про її долю вона не тільки рівноправний член переговорного процесу, але має і вирішальний голос. Під час судового засідання у присутності представника Служби по справах дітей Одеської міської Ради, у присутності дитячого психолога Одеського міського соціального Центру, представника Центру соціальних служб для сімї, дітей, та молоді Одеської міської ради з'ясовувалася думка ОСОБА_3, з приводу спілкування та проживання з батьком . Враховуючи, що дитині 18 листопада 2017 року виповниться десять років, суд вважає його думку вирішальною при розгляді справи. Зі слів дитини, він дуже любить мати. З батьком він не спілкується, тому що боїться його. На питання психолога хлопчик відповідав, що на теперішній час він не хоче зустрічатися з батьком тому що боїться батька. Хлопчик розповів як батько вчинив сварку у школі, коли прийшов за ним, а його не пускали. ОСОБА_3 розказував в залі суду, що живе разом з мамою та з чоловіком матері, у них дома все добре, живуть дружно. Хлопчик постійно повторював що батьком зустрічатися не хоче, бо боїться його.

Таким чином, суд проаналізувавши документи надані до суду сторонами по справі, з врахуванням думки дитини, прийшов до висновку, що доказів про те, що відповідачка ОСОБА_16 навмисно не виконує рішення суду яким зобовязана не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права на виховання сина, позивачем суду не надано, тому відмовляє у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст.157,ч. 4 ст. 159, 160 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб Служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Центру соціальних служб для сімї, дітей, та молоді Одеської міської ради про відібрання дитини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області в десятиденний термін з дня його проголошення.

Головуючий: