Справа № 308/5499/17
29 вересня 2017 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивує тим, що 27 травня 2006 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2, який зареєстровано в Ужгородському міському відділ РНГС міста Ужгорода. В шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з позивачем. 24 вересня 2009 року шлюбні відносини між сторонами припинились, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №246 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1. Позивач зазначає, що причиною розірвання офіційних шлюбних відносин є те, що відповідач, після народження сина, став рідко з'являтися вдома, сином не цікавиться, не забезпечує його, рідко надавав мізерну суму коштів на харчування та догляд за дитиною, яких не вистачає. Взагалі відповідач не проявляє себе, як батько дитини, в повному розумінні цього слова передбаченим Сімейним кодексом України. Позивач вказує, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, а тому вона просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти у судовому порядку визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1600,00 грн., щомісяця, починаючи з моменту пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття; залишити сина проживати разом з нею; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
На підставі наведеного суд керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
З матеріалів справи встановлено, що 27 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. 24 вересня 2009 року шлюбні відносини між подружжям припинились, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис за №246 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1.
За час шлюбу у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №1268, що підтверджується копією свідоцтв про народження серії НОМЕР_2, виданого 25.10.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського МРУЮ Закарпатської області.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). За приписами ч.2 ст.182 цього Кодексу (в редакції закону на час звернення до суду). Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не мають інших доходів, крім утримання батьків.
Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.
Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, матеріальне становище відповідача та позивача, останній має нерегулярний та мінливий дохід, відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини віком вiд 6 дo 18 рокiв з 01 травня пo 30 листопада складає 1777 грн., з 01 грудня - 1860 грн., а також те, що обов'язок щодо утримання дітей покладено на обох батьків, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.
Аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1600 грн., щомісяця, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду - 09.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
При визначенні місця проживання дитини за СК поняття місця проживання це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до ст. 161 СК України це може бути один із батьків (баба, дід або інші родичі дитини), а не конкретне місця її проживання.
Відповідач не надав до суду жодних заперечень з приводу залишення малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживати з матір'ю не висловив.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що малолітнього сина слід залишити проживати разом з матір'ю. Таким чином позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Законом України «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору за подачу позовної заяви в частині стягнення аліментів звільнена.
За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 166, 180-182,184 СК України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224-228 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1600 грн., щомісяця, починаючи з 09.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати разом з матір'ю ОСОБА_1.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош