Справа № 639/6906/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,

за участю секретаря Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд -

В С Т А Н О В И В:

14.09.2016 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не нижче 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку щомісячно.

31.03.2017 року позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву, якою внесла зміни до предмета позову та просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 8 000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 02.12.2006 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 25.08.2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Син проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає та не приймає участі в утриманні дитини.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4, позов підтримала повністю, просила задовольнити та надала пояснення відповідні вищевикладеному.

Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_5М, позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1000 грн. з дня ухвалення рішення, посилаючись на те, що відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем у справі ОСОБА_1 Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 25.08.2010 року шлюб між ними було розірвано. Всі витрати, як на дитячий садочок, так і згодом на приватну школу, куди відповідач влаштував дитину, а саме спеціалізовану економіко-правову школу при Харківському гуманітарному університети «Народна ОСОБА_6», та на всі інші витрати дитини ніс виключно батько дитини. Коли дитина хворіла, саме батько возив дитину до лікарень , купував необхідні ліки та сплачував лікування. Натомість мати дитини, позивач по справі, в період з 2013 року по квітень 2016 року не проживала з дитиною, тобто за три роки навіть не зявилася до дитини та не приймала будь-якої участі у житті дитини, в тому числі і матеріально не утримувала. В догляду за дитиною відповідачу допомагали батько позивача ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_8 та мати відповідача ОСОБА_9, яким він надавав грошові кошти на утримання дитини. Лише у квітні 2016 року мати зявилася та вирішила забрати дитину. Син на той час знаходився у матері відповідача ОСОБА_9, так як батько був у відрядженні. Вона повідомила, що знайшла роботу та буде мешкати разом з дитиною та забрала ОСОБА_3. Відповідач через свою матір ОСОБА_9, яка кожного тижня їздила до дитини передавав необхідне для розвитку та зростання дитини /гроші на сплату витрат дитини, продукти харчування, дитячі речі, іграшки та інше необхідне/. З 03 червня 2017 року по серпень 2017 року дитина знаходилася у бабусі, матері відповідача. А відповідач надає гроші на утримання сина. Враховуючи вищенаведене, аліменти підлягають стягненню з дня ухвалення рішення. Відповідач лише у червні 2017 року довідався про те, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа про стягнення з нього аліментів, а тому він почав збирати квитанції на підтвердження факту утримання дитини лише з червня 2017 року. До цього часу квитанції відповідач не збирав, оскільки розумів, що свій батьківський обовязок виконує повністю, добровільно утримує дитину, та мати ніяких претензій ніколи не предявляла. Так, лише в червні 2017 року відповідач витратив на утримання дитини /харчування, одяг/ грошову суму в розмірі 4 234 грн. 48 коп., в липні 2017 року 2 245 грн. 41 коп. Відповідач в серпні 2017 року організував спільний відпочинок з дитиною в Європі та відповідно самостійно ніс всі витрати, як сплату всіх необхідних документів та відповідно сплату путівки сину, позивач жодної участі в оплаті путівки дитині не приймала та грошових коштів на утримання дитини на відпочинку також не надавала. Окрім того відповідач у серпні 2017 року купив дитині всі шкільні приналежності для навчання у 2017-2018 навчальному році та необхідний одяг. 09.10.2017 року дитині виконалося 10 років та відповідач організував дитині спільну поїздку на три дні, саме на день народження до Франції у м. Париж. Відповідач є фізичною особою- підприємцем, знаходиться на спрощеній системі оподаткування, платник 3 групи, а відповідно до ст. 292.1 ПК України, встановлено, що доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи-підприємця- дохід, отриманий протягом податкового /звітного/ періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. Відповідно підприємницька діяльність відрізняється, як мінливістю доходу, так і його нерегулярністю та взагалі складність передбачити розмір доходів, також деякі послуги періодично надаються відповідачем як фізичною особою підприємцем іншим ФОП з відстрочкою платежу. Слід врахувати також, що у відповідача є ще один малолітній син, якого він матеріально утримує, саме ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Закон встановлює саме обовязок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини. Зо логікою позивача виходить, що дитині потрібно на утримання 16 000 грн. щомісячно, якщо вона просить стягнути в якості аліментів 8 000 грн. Позивач намагається стягнути аліменти в такому розмірі лише з метою щоб і самій жити на ці кошти або з метою створити непосильну заборгованість відповідача перед нею, так як аліменти в розмірі 8 000 грн. на одну дитину є непосильними та такими, що явно перевищують всі необхідні витрати на утримання дитини у віці 10 років. Таким чином, відповідач вважає за необхідне ухвалити рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_11 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття з індексацією вказаної суми відповідно до Закону, але не менше 50 відсотків прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня ухвалення рішення.

Суд, вислухав пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.12.2006 року, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова 25.08.2010 року. (а.с.5)

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 30.10.2007 року (а.с.4).

Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_3 з квітня 2016 року мешкає разом з матірю та знаходиться на її утриманні.

Представник позивача не заперечувала той факт, що ОСОБА_3 з вересня 2015 року по квітень 2016 року мешкав у бабусі /матері відповідача/ та знаходився на утриманні батька.

Якщо, погодитися з доводами представника відповідача, проти яких заперечувала представник позивача, що ОСОБА_3 з 2013 року по 2016 рік мешкав з батьком та знаходився на його утриманні, а мати не приймала ніякої участі в його вихованні та матеріальному утриманні, то позивач у справі не просить суд стягнути аліменти за минулі роки, а просить стягнути аліменти з дня предявлення позову про стягнення аліментів.

У такому випадку відповідач у справі мав право звернутися до суду з позовом до матері дитини про стягнення аліментів у той період коли дитина мешкала разом з ним, а мати не приймала участі у його матеріальному утриманні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з квітня 2016 року постійно мешкає з матірю.

Цей факт підтверджується довідкою дільниці №43 КП «Жилкомсервіс за №1058 від 21.03.2017 року. (а.с.24)

Суд не може погодитися з доводами представника відповідача, що аліменти повинні бути стягнуті з дня ухвалення рішення суду, оскільки ОСОБА_3 влітку мешкав у бабусі, а до цього батько через свою мати передавав синові продукти харчування та одяг.

Як правило, онуки проводять літні канікули у бабусь, такі канікули проводив за бажанням у бабусі /матері відповідача/ і син сторін у справі ОСОБА_3 . Але, на думку суду це не є підставою для звільнення від сплати аліментів на утримання дитини одного з батьків за цей час.

Також не є підставою для звільнення від сплати аліментів на утримання дитини, той факт, що батько декілька разів купляв та передавав дитині продукти харчування, в підтвердження чого надав чеки. Окрім аліментів, які сплачуються за рішенням суду, батьки на свій розсуд можуть додатково купляти дитині продукти харчування, одяг, іграшки та інше.

Відповідно до довідки від 30.06.2017 року відповідач ОСОБА_3 працює в ТОВ «Юридична компанія» Легіон» на посаді директора за сумісництвом з 17 листопада 2016 року. (а.с.86)

Згідно довідки про доходи від 30.06.2017 року, дохід ОСОБА_3 в ТОВ «Юридична компанія» Легіон» за період з 17.11.2016 року по 31.12.2016 року склав 2 181 грн. 82 коп. (а.с.87), за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року 10200 грн. (а.с.88).

Відповідно до довідки за №30/06 від 30.06.2017 року ОСОБА_3 працює в ТОВ «Легіон Агро» на посаді директора за сумісництвом з 03.08.2009 року. В звязку з відсутністю діяльності на підприємстві дохід з січня 2016 року по червень 2016 року не нараховувався (а.с.89).

Згідно довідки про доходи №30/06 від 30.06.2017 року, дохід ОСОБА_3 в ТОВ «Легіон агро» з 01.01.2016 по 31.12.2016 року склав 9600 грн. (а.с.90), з 01.01 2017 року по 30.06.2017 року склав 10800 грн. (а.с.91).

Відповідно до відповіді Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 06.09.2017 року ФОП ОСОБА_3 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець з 29.04.2002 року та є платником єдиного податку (а.с.110).

Оскільки відповідач працює за сумісництвом, а основний дохід має з підприємницької діяльності, суд вважає доцільним стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі, як просить позивач у справі ОСОБА_1

Що стосується фізичних осіб підприємців, які є платниками єдиного податку, то відповідно до норм Податкового кодексу України зазначені особи ведуть спрощений облік доходів і витрат. Це значно ускладнює механізм розрахунку суми доходу, з якої необхідно сплачувати аліменти.

У зв'язку з цим, таким фізичним особам підприємцям та одержувачам аліментів від них, є можливість за згодою або рішенням суду визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Це цілком відповідає положенням статті 184 Сімейного кодексу України, згідно з якою, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання сина ОСОБА_11 09.10.2007 року, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, який працює за сумісництвом та має щомісячний дохід в розмірі 2817 грн. 50 коп. /1368.50+1288.00= 2817 грн. 50 коп./, здійснює підприємницьку діяльність, є платником єдиного податку, а тому має нерегулярний дохід, має на утриманні другу дитину - сина ОСОБА_10, 12.12. ІНФОРМАЦІЯ_3 , є працездатною особою , не надає позивачу постійну матеріальну допомогу на утримання та виховання сина ОСОБА_11, проте має достатні можливості сплачувати аліменти, а також обовязок матері на матеріальне утримання дитини.

Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, позивач ОСОБА_1 працює, має щомісячний дохід у розмірі 5 000 грн., мешкає з дитиною ОСОБА_3, інших осіб на утриманні не має.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі -8 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитини повноліття.

Суд вважає такі вимоги є не обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково, з урахуванням принципу співмірності та достатності, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4 000 грн., оскільки судом встановлено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі, що є достатніми й можливими, як для стягувача, так й отримувача аліментів, оскільки позивач працює та має дохід 5000 грн. щомісяця.

Визначена частка аліментів є прийнятною як для стягувача, так й платника аліментів.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини 14.09.2016 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.3), тому із цієї дати підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 3, 4, 8,10,11,15, 57- 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, /РНОКПП / на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.09.2016 року й до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 /РНОКПП / на користь держави судовий збір у сумі 640, 00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.