АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/8813/16-ц Головуючий суддя І інстанції Марченко О. М.
Провадження № 22-ц/790/5703/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: стягнення заборгованості
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Кругової С.С.,

Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Асєєвої В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 04 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за укладеним між ними 08.06.2009 року договору позики на суму 15000 доларів США, що на момент займу складало еквівалент 114750 гривень, які ОСОБА_6 зобовязався повернути до 08.06.2014 року, однак позику не повернув. У зв'язку з чим просила стягнути з відповідача 15000 доларів США.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 04 серпня 2016 року визнано мирову угоду, що укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за умовами якої:

1. Відповідач ОСОБА_6 визнає, що його борг перед позивачем за договором позики від 08.06.2009 р. (надалі - договір позики) на момент укладення цієї мирової угоди становить 15000 (п'ятнадцять тисячі) доларів США.

2. Сторони домовилися, що в рахунок погашення боргу за договором позики відповідач ОСОБА_6 передає у власність позивачу, а позивач ОСОБА_5 приймає у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

3. Визнано за ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

4. Право власності відповідача ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, підтверджується договором купівлі продажу від 20.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Л.А. реєстраційний номер № 5462

5. Відповідач ОСОБА_6 підтверджує, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_2, не знаходиться під забороною відчуження і щодо неї відсутні обмеження щодо її використання за цільовим призначенням та інші обтяження 1/2 частини квартири.

6. Сторони погодили, що вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 становить 15000. (п'ятнадцять тисячі) доларів США.

7. Право власності позивача ОСОБА_5 на 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 виникає після одержання позивачем документа, що посвідчує право власності на зазначену частину квартири, та його державної реєстрації відповідно до чинного законодавства України.

8. Позивач ОСОБА_5 заявляє, що з моменту визнання цієї мирової угоди судом, не матиме жодних майнових претензій до відповідача з приводу боргу за договором позики, погашення якого є предметом цієї мирової угоди.

У зв'язку із затвердженням вказаної мирової угоди провадження у справі закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_9 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, скасувати договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_5, привести право власності у первісний до прийняття оскаржуваної ухвали стан, визнавши право власності на цю квартиру за ОСОБА_6. Крім того надала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру.

Колегія суддів ,заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що сторони спільно, з метою врегулювання спору за договором позики від 08.06.2009 рокуподали заяву про затвердження мирової угоди, якою прав будь-яких третіх осіб, порушено не буде.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи

інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Тобто, мирова угода це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмет спору, який відповідно до позовної заяви складається з суті та змісту правовідносин сторін та є матеріально правовою вимогою позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення.

Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами, або яка зачіпає права та інтереси інших осіб або стосується інших правовідносин.

Визнаючи відповідно до умов мирової угоди за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, яка не була предметом спору між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції не з'ясував: чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема ст. 175 ЦПК України; чи стосується мирова угода прав та обов'язав сторін, що випливають з договору позики і самого предмета позову; чи пов'язані умови мирової угоди зі спірними правовідносинами; чи законно відповідач, у розумінні положень ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, укладаючи мирову угоду щодо нерухомого майна шляхом передання його у власність позивача, виконав взяті на себе зобов'язання з повернення боргу за договором позики, передаючи у власність нерухоме майно, при цьому, суд не з'ясував питання про вартість переданого за мировою угодою у власність ОСОБА_5 нерухомого майна та чи є вона співмірною із сумою заборгованості за договором позики, а також чи не обтяжене це нерухоме майно.

Під час розгляду справи суд першої інстанцій у достатній мірі не з'ясував питання про те, чи порушують умови мирової угоди права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема які є стягувачами у виконавчому провадженні, поклавши в основу твердження сторін про те, що прав будь-яких третіх осіб,порушено не буде.

З наданих ОСОБА_3 документів вбачається, що він є стягувачем у виконавчому провадженні по примусовому солідарному стягненню з засуджених: ОСОБА_6 (відповідача), ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13., ОСОБА_14 2 254 476 грн. на підставі виконавчого листа № 1-470/11, виданого Московським районним судом м. Харкова 17.03.2014 року. При виконанні цього виконавчого провадження були вжиті ( на час постановлення оскаржуваної ухвали) заходи заборони відчуження спірного нерухомого майна та накладено на нього арешт.

Оскільки судом порушені норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в результаті чого постановлено незаконну ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, то ухвала суду першої інстанцій підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про розгляд заяви про мирову угоду.

У звязку із зазначеним судом апеляційної інстанції не можуть бути вирішені клопотання ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру, залучення до участі у справі третьої особи - приватного нотаріуса Харківськогго міського нотаріального округу Євдокименко Е.К.

При цьому доводи апеляційної скарги про скасування договору купівлі-продажу 1/2 частини вказаної квартири, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_5, приведення права власності у первісний стан, визнавши право власності на цю квартиру за ОСОБА_6, є необгрунтованими, оскільки виходять за межі предмету позову за даною справою.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317,319,324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 04 серпня 2016 року скасувати та передати питання про розгляд заяви про мирову угоду на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: