Справа № 202/6869/16-ц
Провадження № 2/202/381/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Шишлянніков О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління - служба у справах дітей АНД районної у місті Дніпрі ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, який неодноразово уточнювала. В уточненій позовній заяві від 05 липня 2017 року посилається на те, що 03.05.2008 року померла мати ОСОБА_2 ОСОБА_5. Спадкоємцем за заповітом після її смерті є ОСОБА_2 При звернення до нотаріальної контори зясувалося, що держаним нотаріусом було неправильно визначено частки спадкового майна померлої особи. Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане ОСОБА_3 ОСОБА_4 дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23.02.2009 року за реєстровим № 2-253 після смерті ОСОБА_6, померлого 09.09.2005 року та визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 3/20 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,8 кв. м., житловою площею 38,2 кв. м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 03.05.2008 року.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання зявився, позовні вимоги визнав частково. Проти визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане відповідачу, та визнання за ОСОБА_2 права власності на 3/20 частини спірної квартири не заперечував, однак заперечував проти стягнення з відповідача судових витрат.

Представник третьої особи ОСОБА_4 дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Управління - служба у справах дітей АНД районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні,квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної часткової власності по 1/5 частці кожному: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

ОСОБА_7 померла 29 травня 1998 року. Після її смерті до ОСОБА_4 дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік померлої ОСОБА_6.

ОСОБА_6 помер 09 вересня 2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 044043. Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до ОСОБА_4 дніпропетровської державної контори звернулася онука ОСОБА_5 та син ОСОБА_3.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2009 року спадкоємцем ? частки майна після смерті ОСОБА_6 є його син ОСОБА_3. Спадкове майно на яке в указаній частці було видане це свідоцтво складається з 2/5 часток квартири № 29 у м. Дніпропетровську, вулиця Байкальська, будинок № 11.

Згідно Свідоцтва про народження серії І-КИ № 181255 батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_10 та ОСОБА_5. Згідно Свідоцтва про смерть серії І-КИ № 237626 ОСОБА_5 померла 03 травня 2008 року.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким все майно, що буде належати їй на день смерті, заповідала ОСОБА_2. Із заявою до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері звернулася ОСОБА_2. 13.02.2009 року ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 на спадкове майно: квартиру № 218 в будинку № 106 по Донецькому шосе в м. Дніпропетровську та грошові внески.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 08.10.2016 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_5 не оформила своїх спадкових прав після смерті діда ОСОБА_6, мати якої - дочка ОСОБА_6 ОСОБА_11 померла 05 січня 2000 року.

Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № Р-177/0/291-16 від 14 червня 2016 року ОСОБА_1 була призначена опікуном над неповнолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно ст. 1266 ЦК України онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Судом було встановлено, що ОСОБА_5, як онука ОСОБА_6, прийняла спадщину своєї матері ОСОБА_12 у рівних частках з відповідачем по 3/20 частки квартири АДРЕСА_3, однак не зареєструвала своє право власності. При цьому у свідоцтві про право на спадщину за законом від 23.02.2009 року, що було видано відповідачу, зазначено що спадкове майно після смерті ОСОБА_6 становить 2/5 частки квартири а не 3/10 частки.

Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2009 року, що видане ОСОБА_3, обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент смерті матері ОСОБА_5, яка померла 03.05.2008 року, була малолітньою та відповідно прийняла спадщину, а саме 3/20 частини квартири АДРЕСА_4 за заповітом. Тому суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/20 частини квартири АДРЕСА_5.

Керуючись ст. ст. 1266, 1268, 1301 ЦК України, п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 11, 15, 60, 61, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане ОСОБА_3 ОСОБА_4 дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23.02.2009 року за реєстровим № 2-253 після смерті ОСОБА_6, померлого 09.09.2005 року.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 3/20 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,8 кв. м., житловою площею 38,2 кв. м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 03.05.2008 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко