Дата документу 21.09.2017
Справа № 334/2090/17
Провадження № 2/334/1951/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Добрєва М.В.,

при секретарі - Матвієнко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи його тим, що з 09.06.1990 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу подружжя побудувало будинок і 21.04.1997 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво № НОМЕР_1 на право власності на 12/25 домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1. Вважає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, та просить суд визнати за нею право власності на 6/25 часток домоволодіння та стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання позивачка не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, просила ухвалити заочне рішення.

Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів.

Суд, за згодою позивачки, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв'язку із наступним.

Судом встановлено, що з 09.06.1990 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. За час перебування у шлюбі сторонами побудувало будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 у якому позивачка проживає та зареєстрована на теперішній час. 21.04.1997 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво № НОМЕР_1 на право власності на домоволодіння від 21.04.1997 року, що посвідчує 12/25 часток домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1. Вказане нерухоме майно було зареєстроване у БТІ, про що свідчить реєстраційний напис на правовстановлюючому документі № 371/5274.

15 травня 2017 року за рішенням суду шлюб між сторонами розірвано.

Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивачка не просить про поділ домоволодіння в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірному домоволодінні без його реального поділу.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України майно, що придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку (прибутку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Квартира не є предметом індивідуального користування.

Враховуючи, що право власності на 12/25 часток домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1, зареєстровано, після завершення будівництва, 21.04.1997 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_1, то суд має всі підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки, підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 805,00грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 204, 368, 372 ЦК України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 58, 59, 60, 88, 137, 209, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати 12/25 часток домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/25 часток домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особа, без участі якої було ухвалене рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідач може оскаржити заочне рішення шляхом подачі заяви про його перегляд протягом 10 днів з дня отримання рішення.

Суддя: Добрєв М. В.