Справа № 464/220/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/1950/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 06 січня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області державний виконавець Шелінська Юлія Андріївна про визнання незаконною та скасування постанови по стягненню виконавчого збору,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим твердження суду першої інстанції про те, що дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Стверджує, що причиною для звернення до суду стало існування двох чинних постанов про стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні одного і того ж виконавчого листа. Зазначає, що 19.12.2016 року ОСОБА_2 зверталася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, однак 20.12.2016 року їй було відмовлено у відкритті провадження та роз'яснено можливість звернення за захистом свої прав та інтересів до місцевого загального суду, який видав виконавчий документ в порядку цивільного судочинства. Вважає, що дана скарга підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції неправомірно відмовив їй у відкритті провадження. Просить ухвалу суду скасувати.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки скарга про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду адміністративним судом у порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів з таким висновком не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з даною скаргою згідно її доводів, стало існування двох чинних Постанов про стягнення виконавчого збору в розмірі 431801,33 грн. при примусовому виконанні одного і того ж виконавчого листа №464/11058/13-ц від 01.10.2014 року, а саме постанови ВП №45521845 від 15.12.2014 року та постанови ВП №48388250 від 24.10.2016 року, що призводить, на думку ОСОБА_2, до подвійного стягнення виконавчого збору на користь держави.

20.12.2016 року Львівським окружним адміністративним судом відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, та роз'яснено позивачеві можливість звернення за захистом своїх прав та інтересів до загального місцевого суду, який видав виконавчий документ, в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до норм ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 ст. 384 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з ч.1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Однак, ст.383 ЦПК України встановлено інший порядок, ніж той, що передбачений ч. 1 ст. 181 КАС України.

Отже, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Така позиція узгоджується з Постановою Верховного суду України від 01.12.2016 року у справі №21-3404а15.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом

Оскільки заявником оскаржуються рішення виконавця щодо виконання судового рішення скарга підлягає вирішенню на підставі ст.383 ЦПК України та ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак застосування судом в даному випадку положень ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим.

Враховуючи вищенаведене, скарга ОСОБА_2 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства судом який видав виконавчий лист, тобто Сихівським районним судом м. Львова.

На згадані обставини суд першої інстанції уваги не звернув в зв"язку з чим прийшов до помилкового висновку, що стало підставою постановлення оскаржуваної ухвали з порушенням норм процесуального права, в зв"язку з чим на підставі п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, така підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.312, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 06 січня 2017 року скасувати та передати питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.