Справа № 739/1270/17
Провадження № 2/739/437/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретарів Лукаш Н.Я., Худорби Р.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідачка) про усунення перешкод в користуванні водопостачанням, що здійснюється до його квартири та відшкодування моральної шкоди, завданої створеннями таких перешкод, розмір компенсації якої оцінює у 60 000 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить квартира №13, розташована в будинку №34 по вул. Губернська у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області. 17 березня 2017 року відповідачка, що проживає в квартирі №9, розташованій у будинку №34 по вул. Губернській у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області врізала в ділянку мережі водопостачання, що проходить через її квартиру, кран та перекрила в такий спосіб водопостачання до належної йому квартири. Тим самим відповідачка позбавила як його самого, так і членів його родини можливості користуватися послугами водопостачання, мотивуючи це залиттям її квартири, хоча сама відповідачка жодних претензій йому з цього приводу не висувала. Відповідно причиною перекриття водопостачання вважає тривалі неприязні стосунки між нею та його родичами. Посилаючись на положення статті 391 ЦК України позивач просить зобовязати відповідачку відновити водопостачання до його квартири шляхом демонтажу самовільно встановленого на ділянці мережі водопостачання, що проходить через квартиру відповідачки, крану та відновлення цілісності мережі водопостачання. Також позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій відповідачки йому, як інваліду та особі з обмеженими можливостями, було завдано моральну шкоду, яка полягає в його душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з перекриттям водопостачання протягом тривалого часу. Розмір відшкодування моральної шкоди, що має бути стягнена з відповідачки на його користь, позивач оцінює у 60 000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 19 вересня 2017 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено співвласників квартири, в якій проживає відповідачка ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідачкою ОСОБА_2 на позов подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги нею не визнаються, при цьому вона вказує, що квартира АДРЕСА_1, в якій вона проживає разом зі своєю дитиною починаючи з 2002 року, належить її батьку. Протягом всього періоду проживання по стелі та стінах квартири постійно тече якась рідина, у звязку з чим стеля та стіни тріскаються і покриваються грибком. На її зауваження мешканці квартири №13, що знаходиться на поверх вище, не реагували. У листопаді 2016 року з приводу підтоплень вона звернулася до Новгород-Сіверської міської ради з метою огляду квартири. 17 березня 2017 року знову відбулося затоплення її квартири. У звязку з цим вона неодноразово робила ремонт, витрати на які родина ОСОБА_3 їй не відшкодувала. У звязку з вказаним, на час прибирання бруду внаслідок підтоплення вона перекривала воду до квартири позивача. Дане перекриття мотивує необхідністю самозахисту своїх прав від підтоплення, при цьому факт встановлення крану в квартирі, з використанням якого припинялося водопостачання до квартири позивача, заперечує.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні висловилася проти задоволення позову посилаючись на обставини, викладені в її запереченнях на позов, при цьому пояснила, що вона проживає у квартирі, яка розташована на поверх нижче за квартиру позивача, разом зі своєю дитиною. Родина позивача неодноразово заливала її квартиру водою у звязку з чим вона робила ремонти. На це позивач та його родина не реагували, стверджували, що вони бідні. Факти залиття були належним чином зафіксовані. Також відповідачка визнала, що вимог до позивача і його родини здійснити ремонт своєї квартири не висувала, лише просила відремонтувати мережу водопостачання. У 2015 році вона робила ремонт мережі водопостачання в своїй квартирі, через яку здійснюється водопостачання до квартири позивача. Під час ремонту було встановлено кран у мережі на місці переходу від нової труби до старої труби водопостачання, що йде до квартири позивача. У подальшому вона дійсно перекривала воду до квартири позивача у періоди залиття її квартири на період усунення наслідків такого залиття, але потім відновлювала водопостачання. Останні залиття мали місце 23 листопада 2016 року та 17 березня 2017 року. Крім того відповідачка вказала, що були випадки коли, водопостачання припинялося до всього будинку.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, при цьому подав клопотання про відкладення судового розгляду мотивуючи це своєю участю в розгляді іншої справи, не надавши суду жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість його клопотання та поважність причин його незявлення до суду. За таких обставин, враховуючи думку учасників судового засідання, на підставі частини другої статті 169 ЦПК України судом було прийнято рішення про здійснення судового розгляду справи без участі вказаного представника.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися, хоча повідомлялися про час та місце судового розгляду шляхом направлення повісток про виклик до суду за місцем їх проживання, зареєстрованим у встановленим законом порядку, відповідно в силу положень частини пятої статті 74 ЦПК України вони вважаються такими, що повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином. У звязку з цим судом прийнято рішення про розгляд справи без участі вказаних відповідачів.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 дала показання про те, що вона разом з матірю проживає в квартирі свого дядька, тобто позивача. Відповідачка є їхньою сусідкою. Остання постійно перекриває водопостачання до їхньої квартири. Кілька років тому відповідачка запропонувала здійснити заміну водопроводу, хоча жодних проблем з ним не виникало. Її матір надала дозвіл на проведення ремонту. Далі відповідачка здійснила заміну труби водопостачання в своїй квартирі у наслідок чого в їхній квартирі кілька днів не було води. Після заміни труби відповідачка не забезпечила зєднання нової труби з мережею водопостачання їхньої квартири, у звязку з чим дані роботи вони виконували самостійно. Під час вказаного ремонту відповідачка самовільно встановила кран, в мережі водопостачання. Приблизно рік тому відповідачка використовуючи вказаний кран вперше перекрила їм водопостачання. З цього приводу води повідомили до поліції після чого водопостачання було відновлене. На початку 2017 року вони у своїй квартирі випадково розлили воду, яка знаходилася в чайнику, після чого відповідачка знову перекрила їм водопостачання. З цього приводу вони зверталися до міської ради представники якої порадили звертатися щодо встановленого відповідачкою крану до суду. Далі водопостачання відповідачка відновила. 17 березня 2017 року вранці вони виявили, що сифон їхньої ванни «лопнув» у звязку з чим вода полилася на підлогу. Дана несправність була невдовзі усунута, що підтвердила комісія міської ради. Однак після того відповідачка водопостачання не відновила, хоча вони намагалися вмовити її відкрити воду та пропонували вирішити питання щодо ремонту її оселі. На ці звернення відповідачка не реагувала. Вказане змусило як її, так і її матір носити воду з колонки. Її дядько є інвалідом і допомагати носити воду не міг. Вказане призвело до погіршення його здоровя і лише після того як 01 вересня 2017 року стан дядька погіршився, відповідачка відновила їм водопостачання.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 дала показання про те, що вона проживає в квартирі свого брата, тобто позивача, разом зі своєю донькою. Брат є інвалідом, потребує стороннього догляду і має обмежені можливості. Їхня квартира розташована над квартирою відповідачки. Між їхньою родиною та відповідачкою склалися тривалі неприязні стосунки. Кілька років тому відповідачка повідомила їм, що планує зробити ремонт мережі водопостачання, яке здійснюється через квартиру останньої до їхньої квартири. Вона не заперечувала проти ремонту. В ході ремонту стару трубу водопостачання було демонтовано і натомість встановлено нову трубу, яку однак не було зєднано з мережею водопостачання в їхній квартирі, у звязку з чим вони самі здійснювали дані роботи. Після того відповідачка почала чіплятися до них, звинувачувала у залитті її квартири. На початку 2017 року дійсно мав місце факт, коли в їхній квартирі було випадково розлито воду. Після того відповідачка заявила, що якщо ще раз станеться залиття, то вона не тільки перекриє воду, а й відріже трубу водопостачання. У березні 2017 року вони виявили, що сифон ванної «лопнув» і це в свою чергу призвело до розлиття води по підлозі. Вона пішла до відповідачки та повідомила про дану подію, але та у відповідь лише перекрила водопостачання до їхньої квартири. Після ремонту сифона водопостачання не було відновлене, всі звернення з цього приводу до міської ради не дали позитивних результатів. Вони також розглядали можливість підведення води до квартири поза квартирою відповідачки, але це виявилося неможливим. У звязку з перекриттям водопостачання вони з донькою були змушені носити воду в ємкостях з колонки та просити сторонніх людей про допомогу. Вказане призвело до погіршення стану здоровя її брата, який є інвалідом. Водопостачання було відсутнє до вересня 2017 року, відповідачка відновила його лише після погіршення стану брата, тобто позивача, якого було госпіталізовано до лікарні.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 дала показання про те, що вона знайома з позивачем та його родиною. У березні ОСОБА_8 звернулася до неї з проханням допомогти доставити воду до їхньої квартири оскільки сусідка перекрила їм водопостачання. Її син допомагав родині ОСОБА_8 і на своєму транспорті підвозив ємкості з водою до будинку останніх. Їй також відомо, що відповідачка перекрила позивачу та його родині водопостачання у звязку із залиттям її квартири. Вона була в квартирі ОСОБА_8 і сама бачила, що води в них не було.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачу на праві власності належить квартира №13, розташована на другому поверсі в будинку №34а по вул. Губернська (колишня вул. ОСОБА_10) у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області (а.с. 55).

Водночас співвідповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить на праві власності квартира №9, розташована на першому поверсі в будинку №34а по вул. Губернська в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області (а.с. 24), в якій з 2002 року проживає відповідачка ОСОБА_2, що визнається та не оспорюється сторонами у справі. Вказана квартира розташована поверхом нижче безпосередньо під квартирою позивача.

З пояснень відповідачки та показань свідків вбачається, що водопостачання квартири позивача здійснюється через квартиру, в якій проживає відповідачка. У 2015 році відповідачка здійснила ремонт мережі водопостачання шляхом заміни труби, що використовується для водопостачання квартири позивача, в яку було вмонтовано кран за допомогою якого можливе перекриття водопостачання вказаної квартири.

З досліджених у судовому засіданні актів від 23 листопада, 16 грудня 2016 року, 13 січня та 17 березня 2017 року і доданих до них фотознімків вбачається, що в ході обстеження квартири, в якій проживає відповідачка ОСОБА_2, встановлено наявність підтікання води зі стелі у ванній кімнаті, коридорі та кухні (а.с. 37- 39, 41). Це в свою чергу вказує на обґрунтованість тверджень відповідачки про допущення позивачем та членами його родини випадків протікання води з їхньої квартири до квартири відповідачки, що також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які визнали наявність фактів розлиття води в їхній квартирі на підлогу, зокрема внаслідок виходу з ладу сифону ванної.

17 березня 2017 року, після протікання води через стелю квартири відповідачки, яка сталася внаслідок виходу з ладу сифона ванної позивача, відповідачка перекрила водопостачання до квартири позивача, що визнається та не оспорюється сторонами у справі.

У подальшому, незважаючи на усунення родиною позивача несправностей мережі водовідведення, що підтверджується актом обстеження від 22 березня 2017 року (а.с. 11) і його звернення до правоохоронних органів та Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, відповідачка водопостачання до квартири позивача не відновила, що підтверджується актами обстеження від 28 березня та 19 квітня 2017 року (а.с. 12, 14), відповіддю Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівської області від 11 квітня 2017 року, наданою на звернення позивача (а.с. 9), показаннями свідка ОСОБА_9, а також показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, з яких вбачається, що водопостачання до квартири позивача було відновлене відповідачкою 01 вересня 2017 року, тобто лише після звернення позивача до суду даним позовом та погіршення стану його здоровя.

Викладене вище повністю спростовує твердження відповідачки про те, що перекриття води до квартири позивача вона здійснювала після підтоплення її квартири лише на період усунення наслідків залиття, оскільки в ході судового розгляду достовірно встановлено відсутність у квартирі позивача водопостачання у період з 17 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року, тобто протягом понад пять місяців, хоча після 17 березня 2017 року жодного випадку протікання води через стелю квартири, в якій проживає відповідачка, не було.

Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

З наведеного вище законодавчого положення висновується, що мережа водопостачання будинку, в якому проживають позивач та відповідачка, належать співвласникам квартир будинку на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною другою статті 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Як зясовано, відповідачка, в порушення наведених вище норм, під час ремонту самовільно вмонтувала до мережі водопостачання будинку кран, з використанням якого припиняла водопостачання до квартири позивача, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача та членів його родини на користування послугами водопостачання і водовідведення у період з 17 березня по 01 вересня 2017 року. Вже після звернення позивача до суду з позовом, який є предметом судового розгляду, відповідачка, відновивши водопостачання до квартири позивача, самовільно встановлений на мережі водопостачання кран, який використовувала для перекриття водопостачання, не демонтувала.

З приводу доводів відповідачки про те, що припинення водопостачання до квартири позивача здійснювалося нею з метою самозахисту своїх прав, що передбачено статтею 19 ЦК України суд зазначає, що за змістом частин першої та другої статті 19 ЦК України право на самозахист, як спосіб захисту цивільних прав, може застосовуватися за наявності таких умов: відсутність законодавчої заборони застосовувати відповідні засоби протидії; відсутність суперечності засобів протидії моральним засадам суспільства; відповідність способу самозахисту змісту права, що порушено; відповідність способу самозахисту характеру дій, якими порушено право, та наслідкам, що спричинені цим порушеннями, тобто способи самозахисту мають бути адекватними тому порушенню цивільного права, проти якого вони спрямовані.

Беручи до уваги обставини справи, зокрема й встановлений в ході судового розгляду факт залиття квартири, в якій проживає відповідачка, внаслідок несправності системи водовідведення в квартирі позивача, суд зазначає, що перекриття відповідачкою водопостачання до квартири позивача, який є інвалідом ІІ групи та особою з обмеженими можливостями, на строк понад пять місяців, не може в даному конкретному випадку розцінюватися як спосіб захисту порушених прав, що відповідає характеру дій, якими порушено права відповідачки, наслідкам, спричиненим таким порушенням, змісту порушених прав відповідачки та моральним засадам суспільства.

Відповідно вказані доводи суд вважає безпідставними та відкидає їх як необґрунтовані.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку про необхідність усунути порушення прав позивача зобовязавши відповідачку відновити водопостачання до квартири позивача шляхом демонтажу самовільно встановленого на ділянці мережі водопостачання будинку, що проходить через квартиру в якій проживає відповідачка, шарового крану, та відновлення цілісності мережі водопостачання, що є в даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача. Відповідно в цій частині позов підлягає задоволенню.

Оскільки відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким на праві власності належить квартира, якою користується відповідачка, жодних дій спрямованих на порушення прав позивача не вчиняли, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зобовязання вказаних відповідачів вчиняти дії, спрямовані на усунення відповідних порушень, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок порушення його прав суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що протиправні дії відповідачки, які полягають в припиненні водопостачання до належної йому квартири, завдали йому моральну шкоду, яка полягає в його душевних стражданнях, зумовлених такими протиправними діями.

Стосовно розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд враховує характер та обсяг страждань позивача, який є інвалідом ІІ групи та особою з обмеженими можливостями, бере до уваги тривалість порушення прав позивача, а саме позбавлення його можливості користуватися водопостачанням понад пять місяців, тяжкість зумовлених цим вимушених змін у житті позивача і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди 1 500 грн. 00 коп. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позовна вимога про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном підлягає задоволенню лише в частині вимог до ОСОБА_2, а позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в частині стягнення відшкодування у розмірі 1 500 грн. 00 коп., що становить 2,5% від заявленої суми відшкодування, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки в дохід держави судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 176 грн. 00 коп. (160 грн. 00 коп. + 16 грн. 00 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 23, 369, 382, 383, 386, 391 Цивільного кодексу України, статтями 10, 60, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 відновити водопостачання квартири №13, розташованої в будинку №34а по вул. Губернській в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області шляхом демонтажу самовільно встановленого на ділянці мережі водопостачання будинку, яка проходить через квартиру №9, розташовану в будинку №34а по вул. Губернській в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області, шарового крану та відновлення цілісності мережі водопостачання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної шкоди 1 500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 176 (сто сімдесят шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повне рішення складено 30 жовтня 2017 року.