АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/7897/16-ц Головуючий суддя І інстанції Панас Н.Л.
Провадження № 22-ц/790/2498/17 Суддя доповідач Пилипчук> Н.>П.
22ц/790/2533/17,22ц/790/2523/17
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2016 року, на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 січня 2017 року, на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що згідно з виконавчим написом, вчиненим 01 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Є. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягується 834400 грн., що еквівалентно 104300 доларів США. 22 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення права вимоги, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., за яким ОСОБА_1 отримав право вимоги суми боргу з ОСОБА_3 На теперішній час відповідачем ОСОБА_3 борг повернуто не було. Тому просив стягнути з відповідачів солідарно суму боргу у розмірі 300000 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 300000 (триста тисяч) грн.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2016 року подання старшого державного виконавця Харківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про заміну способу та порядку виконання рішення суду задоволено.

Змінено порядок та спосіб виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2016 року по справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Звернуто стягнення на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_4.

Визнано право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Ухвалами Харківського районного суду Харківської області від 12 січня 2017 року та 13 січня 2017 року внесено виправлення в ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2016 року та викладено резолютивну частину ухвали в наступній редакції:

«Звернути стягнення на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_5, площею 4,4999 га, цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і яка належить ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_4.

Визнати право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_5, площею 4,4999 га, цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1».

В апеляційній скарзі на ухвали суду від 30.12.16, 12.01.17 та 13.01.17 року Харківська місцева прокуратури № 6 Харківської області просить їх скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 05.12.2016 року по справі № 635/7897/16-ц відмовити.

В обґрунтування скарги посилається на те, що вказані ухвали суду першої інстанції є незаконними, необґрунтованими, постановлені з порушенням норм процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. було вчинено виконавчий напис, згідно з яким пропонується стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на виконання договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В.06 березня 2010 року за реєстровим №1301, 834400 грн., що еквівалентно 104300 доларів США (а.с.6).

22 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за реєстровим № 3676 було посвідчено договір відступлення права вимоги між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Згідно з п.1.1, 1.2 зазначеного договору ОСОБА_2 відступає, а ОСОБА_1 набуває право вимоги з ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 300000 грн. (а.с.4-5).

Частиною 2 статті 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадян або держави в суді прокурор в межах своїх повноважень, визначених законом, може звертатися до суду з позовною заявою. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Визначення порядку та підстав представництво прокурора в суді передбачено також і статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», в якій зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Обов'язковою умовою для визнання в такому випадку позовної заяви поданою прокурором в межах передбачених законом повноважень, є надання суду належних доказів, які б свідчили, що з позов подано в інтересах держави, що позов подано саме такою посадовою особою органів прокуратури, яка за законом уповноважена на звернення до суду з таким позовом, а також надання доказів на підтвердження того, що суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені певні повноваження, не здійснює або неналежним чином здійснює ці повноваження.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено, ч. 1 ст. 292 ЦПК України, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в разі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов'язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов'язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки останніх.

Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов'язки цієї особи.

Колегією суддів встановлено, що прокурор, у відповідності до вимог закону звернувся з апеляційною скаргою на захист інтересів держави, а сааме на захист права власності на земельну ділянку, яким поновлено рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30.08.2012 року, а саме визнано недійсним державний акт на право власності на спірну земельну ділянку на ім*я ОСОБА_3

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Харківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області суд першої інстанції виходив з того, що воно є обґрунтованим.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

У частині першій ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в ст. 373 ЦПК України.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Таким чином, у заяві про зміну способу виконання судового рішення стягнення грошових коштів (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України) на визнання права власності (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України) старший державний виконавець Харківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області фактично просить змінити рішення суду по суті та змінити спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.

Крім того, у поданні про зміну способу та порядку виконання рішення старший державний виконавець Харківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області не навів обставин, які б можна було б вважати такими, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував, визнав право власності на земельну ділянку, при цьому навіть не пересвідчився, чи є відповідач належним власником цього нерухомого майна.

За таких обставин, ухвала Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2016 року підлягає скасуванню.

Крім того, оскільки вбачаються підстави для скасування ухвали Харківського районного суду Харківської області від 30.12.2016 року, тому, відповідно, підлягає і скасуванню ухвали Харківського районного суду Харківської області від 12 січня 2017 та 13 січня 2017 року про виправлення описок в первісній ухвалі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішення було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням вимог процесуального закону, що є підставою для її скасування та постановлення нової ухвали з цього питання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2016 року - скасувати.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 січня 2017 року- скасувати.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2017 року- скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Харківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про заміну способу та порядку виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 05.12.2016 року - відмовити.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова