Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги позивача не визнав, заперечив проти їх задоволення з підстав викладених у запереченнях проти позову від 02.10.2017 року. Додатково пояснив суду, що відносини з банком він розірвав пять років назад, надіславши банку офіційного листа про закінчення співпраці. Позивач за останні пять років жодних претензій до нього не мав, будь-яких повідомлень про наявну заборгованість у нього перед банком йому не надходило. Строк дії картки, а відповідно і кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом закінчився в 2012 році, шість років назад, а тому позивач пропустив трьохрічний строк позовної давності до суду. Заявив суду про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_3 надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд їх задоволити, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 31 травня 2017 року на загальну суму 50409,10 грн., яка складається з наступного: 11309,75 грн. заборгованість за кредитом, 36222,73 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2376,62 грн. штраф (процентна складова). Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1, 08 лютого 2006 року отримав кредит в розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача, про що зазначено у п.п. 1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк».

17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

Відповідачем визнаний той факт, що заява про надання кредиту підписана ним, а також той факт, що позивач надав йому кредит.

Також із зазначеної заяви вбачається, що відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що підтверджується його підписом. Крім того, між сторонами погоджено, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

Пунктом 6.5. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно дост. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В позовній заяві зазначено, що в зязку із порушенням виконання зобовязань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 станом на 31 травня 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 50409,10 грн., яка складається з наступного: 11309,75 грн. заборгованість за кредитом, 36222,73 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2376,62 грн. штраф (процентна складова).

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, який прострочив виконання грошового зобовязання, на підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу.

Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.02.2006 року, укладеного між банком та відповідачем, станом на 31.05.2017 року, останнє надходження готівки на картрахунок здійснено ОСОБА_1 21.06.2012 р.

До суду за захистом порушеного права банк звернувся 27.06.2017 року, тобто на час звернення позивача до суду пройшло більше ніж три роки з часу здійснення відповідачем по справі останнього погашення боргу.

Відповідач у своїх запереченнях проти позову від 02.10.2017 року заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_4