печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6315/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

31 липня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Гладун Х.А.

при секретарі Василевській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач), в якому просить стягнути з Відповідача на його користь заборгованість в розмірі 191771,18 грн., що складається з: заборгованості Відповідача за заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2014 р. у справі № 757/22798/13-ц в сумі 84642,90 грн. за договором позики, оформленим у виді розписки від 17.01.2012 р.; інфляційну складову боргу станом на 30.01.2017 р. в розмірі 99 447,70 грн. та 3 % річних у розмірі 7 680,48 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги Позивач зазначає, що 17.01.2012 р. між ним та Відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого він надав Відповідачу в борг кошти в сумі 81753,53 грн. з терміном повернення - 17.07.2012 р.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2014 р. у справі № 757/22798/13-ц з Відповідача на його користь стягнуто борг за вказаним договором позики в сумі 81753,53 грн., 3% річних станом на 01.10.2013 р. - 2889,37 грн., що разом становить 84642,90 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 26.10.2016 р. вищевказане рішення суду першої інстанції скасував та стягнув з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором позики в розмірі 81753,53 грн. та 3% річних- 28889,37 грн., а всього - 84642,90 грн.

Посилаючись на те, що зазначене судове рішення Відповідач не виконав, Позивачем в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 23.01.2014 р. по 30.01.2017 р. розраховано індекс інфляції на суму боргу в 84642,90 грн. в розмірі 99447,70 грн. та 3% річних - 7680,48 грн., що загалом становить 191771,18 грн., які він просить стягнути з Відповідача за судовим рішенням.

В судовому засіданні представник доводи та вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом за адресою місця реєстрації, вказаній у довідці Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС в м. Києві та Київській області. Поштова кореспонденція повернулася на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність Відповідача і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2016 р. у справі № 757/22798/13-ц, що набрало законної сили та постановлено між тими ж сторонами, встановлено, що 17.01.2012 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу в борг кошти в сумі 81753,53 грн. з терміном повернення - 17.07.2012 р.

Вказаним рішенням суд стягнув з Відповідача на користь Позивача заборгованість за вказаним договором позики в розмірі 81753,53 грн. та 3% річних- 28889,37 грн., а всього - 84642,90 грн.

Згідно доводів позовної заяви Відповідачем рішення суду не виконано, а відтак, не виконано і саме зобов'язання з повернення позичених коштів.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 6-2311цс15.

Таким чином, наявність судового рішення у справі № 757/22798/13-ц про стягнення боргу не позбавляє Позивача права на стягнення з Відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат за користування грошовими коштами та 3% річних, оскільки інший розмір процентів за користування позиченими коштами Договором позики між Сторонами не узгоджувався.

Разом з тим, заявлені Позивачем вимоги про стягнення в тому числі боргу в сумі 84642,90 грн., що також включає в себе 3% річних станом на 01.10.2013 р., призведуть до подвійного стягнення заборгованості, що не ґрунтується на чинному законодавстві.

Відтак, інфляційні втрати та 3% річних слід вираховувати, виходячи із заборгованість за Договором позики в розмірі 81753,53 грн., які встановлені судовими рішеннями у справі № 757/22798/13-ц.

Також є хибним доводи Позивача щодо початку перебігу строку з дати постановлення рішення судом першої інстанції - 23.01.2016 р., оскільки таке рішення набрало законної сили на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2016 р.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Так, дані позовні вимоги заявлені Позивачем станом на 30.01.2017 р.

З урахуванням вищевикладеного, заявлений позов підлягає задоволенню частково, виходячи із суми боргу 81753,53 грн. за період 26.10.2016 р. по 30.01.2017 р.:

- 5521,44 грн. - інфляційна складова боргу;

- 645,00 грн. - 3% річних.

Судові витрати в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України в сумі 34,38 грн. підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60‚ 88, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційну складову боргу в розмірі 5521,44 грн. та 3 % річних 645,00 грн.

В задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 34,38 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун