АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Унікальний №756/440/17-ц
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/8951/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитною лінією на загальну суму 43 187грн. 14коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 5 лютого 2013 року з відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви № 004-29081-050213.

Згідно з п.п. 2.1; 2.2; 2.5 частини 1 вищевказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок № 9609 в національній валюті України - гривні, з встановленим п. 2.3 частини 3 договору ліміту кредитної лінії у розмірі 38 000грн., а обслуговування карткового рахунку здійснювалося у відповідності до тарифів, що є невід'ємною частиною договору (п. 1 ч.3 договору).

У зв'язку з відкликанням банківської ліцензії у АТ «Дельта Банк», відповідно до постанови правління Національного банку України № 664 від 2 жовтня 2015р., після спливу чергового строку ліміту кредитної лінії, відповідно до п. 2.4. ч. 3 договору, був встановлений ліміт кредитної лінії у розмірі 0,00 грн., не сплачена заборгованість за договором, визнана простроченою.

Позивач стверджував, що виконав взяті на себе зобов'язання, відкривши відповідачу картковий рахунок в національній валюті України гривні та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 38 000грн., відповідач скористався кредитною лінією, проте станом на 13 грудня 2016р. не виконує належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 43 187грн. 14коп., яка складається з простроченого тіло кредиту у розмірі 29 320грн. 89коп., заборгованості за відсотками у розмірі 13 866грн. 25коп.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 43 187грн. 14коп. та 1378грн. судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

- 2 -

Відповідач посилається на неповне з'ясування всіх фактичних обставин, оскільки заява №004-29081-050213, на яку посилається позивач, є лише підтвердженням наміру відповідача отримати платіжну картку і не є кредитним договором, так як не містить суттєвих умов кредитного договору, передбачених законодавством, зокрема, статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також відповідач не погоджується з наданим розрахунком заборгованості, згідно якого тіло кредиту, наданого йому становить 0грн. 00коп., а відтак можна зробити висновок про те, що він не отримував кредит взагалі, що в свою чергу робить сумнівною суму нарахованих штрафних санкцій, розмір, порядок нарахування та застосування яких, жодним документом не визначено.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, входячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 5 лютого 2013р. сторони уклали договір, відповідно до якого банк зобов'язався відкрити поточний рахунок для використання платіжної картки у гривні, оформити платіжну картку, встановити ліміт кредитної лінії у розмірі 38 000грн. строком на 364 календарних дні, а відповідач зобов'язався щомісячно погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту у розмірі 2% від суми використаних коштів станом на день розрахунку, нарахованих процентів за кредит у розмірі 0,0001% річних у день поповнення карткового рахунку протягом 55 днів пільгового періоду, та 4% річних у день поповнення карткового рахунку після закінчення пільгового періоду, процентів за недозволений овердрафт у розмірі 48% річних.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 13 грудня 2016р. виникла заборгованість, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 29 320,89грн. та по сплаті процентів у сумі 13 866,25грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме в частині розміру заборгованості по тілу кредиту, а розмір нарахованих процентів підтверджений належними доказами.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає з'ясованим судом обставинам справи, наданим сторонами доказах та ґрунтується на нормах матеріального права.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Частина 2 даної норми передбачає, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

З матеріалів справи вбачається, що 5 лютого 2013р. відповідач подав заяву ПАТ «Дельта Банк» з пропозицією укласти кредитний договір, яка була прийнята банком шляхом її підписання та скріплення її печаткою (пункт 2.1. заяви).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)

- 3 -

позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Заявою, яка підписана сторонами 5 лютого 2013р., підтверджено, що сторони погодили умови договору в частині розміру ліміту кредитної лінії у сумі 38 000грн., строк лімітної кредитної лінії - 364 календарних днів, тарифний пакет, строки повернення кредиту, розмір процентної ставки та користування кредитом та порядок їх сплати.

Отже, сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, банк та відповідач підписали заяву, в якій зазначені умови кредитного договору, та тарифи на обслуговування платіжної картки, тобто уклавши договір у письмовій формі, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача, що подана ним 5 лютого 2013р. заява є лише підтвердженням наміру отримати платіжну картку і не є кредитним договором.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що банк при укладенні договору не надав детальний розпис сукупної вартості кредиту, спростовується підписаною відповідачем заявою від 5 лютого 2013р., пункт 2.5. якої містить посилання на те, що заявник до підписання пропозиції був ознайомлений у письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановленого ліміту кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 13 березня 2013р. по 9 жовтня 2014р. відповідач активно користувався платіжною карткою, а до 5 лютого 2015р. сплачував кредитну заборгованість, тому підстав вважати, що банк не надав відповідачу кредитний ліміт і між сторонами не виникли кредитні зобов'язання, не має.

Твердження відповідача у апеляційній скарзі про те, що у розрахунку заборгованості зазначено тіло кредиту 0грн., що свідчить про ненадання банком кредиту, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 29 лютого 2016р. строкова заборгованість за кредитом становила 23 012грн. 65коп., прострочений кредит складав 6 308грн. 24коп., а з 1 березня 2016р. прострочений кредит становив 29 320,89грн., що визнав відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції відповідно до технічного запису судового засідання від 20 червня 2017р.

Доводи апеляційної скарги про сумнівність розміру штрафних санкцій, нарахованих позивачем, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як позовна заява не містить вимог про стягнення з відповідача штрафних санкції, не було ухвалено такого рішення і судом першої інстанції.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було здійснено 5 лютого 2015р., у зв'язку із чим станом на 13 грудня 2016р. виникла прострочена заборгованість на загальну суму 43 187грн. 14коп., яка складається з простроченого тіло кредиту у розмірі 29 320грн. 89коп., заборгованості за відсотками у розмірі 13 866грн. 25коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, кожна сторона на власний розсуд визначає обсяг таких доказів.

Враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами, позивач зобов'язаний довести, що ним були виконані зобов'язання за кредитним договором, а саме надані кредитні кошти, а позичальник зобов'язаний довести, що ним виконуються зобов'язання по кредитному договору, а саме здійснюється погашення кредитної заборгованості.

- 4 -

Проте, відповідачем доказів у підтвердження виконання ним своїх зобов'язання за кредитним договором та сплату кредитної заборгованості у повному обсязі відповідно до умов договору не надано.

Також відповідачем не надано документів, які б спростували наданий позивачем розрахунок заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що представником позивача не надано доказів у підтвердження його статусу адвоката, а тому він не має повноважень на представлення інтересів позивача у суді, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права оцінені надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: