Унікальний номер справи 333/5606/17
Номер провадження 2/333/290/17
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
м. Запоріжжя 13 жовтня 2017 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Фунжий О.А., за участю секретаря судового засідання Лященко В.А., представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів Танчика А.Ю., ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3 до Державної пенітенціарної служби України, Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди, -
В с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно 100 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі з 1 червня 1987 р. до 10 липня 2000 р. В ході виконання службових обов`язків в складі органів внутрішніх справ в період з 20 травня по 25 червня 1987 р. він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, отримав дозу опромінення. Висновком МСЕК від 11 травня 2016 р. позивачеві встановлена 2 група інвалідності в зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково. Вказаним пошкодженням здоров`я йому завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, позбавленні можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійних болях та спазмах, перенесених стражданнях. З наведених підстав позивач, посилаючись на положення ст. 23, 1167 ЦК України, просить суд стягнути солідарно з відповідачів 100 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову.

Представники відповідачів позов не визнали, суду пояснили, що позивач не має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки таке не передбачено діючим спеціальним законодавством.

Представник третьої особи Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, однак суд визнав можливим розглянути справу за його відсутності.

Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1 червня 1987 р. до 10 липня 2000 р. проходив службу в органах внутрішніх справ та кримінально-виконавчої інспекції (а.с. 13-15, 85-89); в період з 20 травня по 25 червня 1987 р. приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 12); є інвалідом 2 групи, учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». (а.с. 9)

Суд звертає увагу, що згідно довідки Орджонікідзевського районного військового комісаріату м. Запоріжжя від 13 листопада 1990 р., ОСОБА_3 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 20 травня 1987 р. (а.с. 12), однак копії аркушів трудової книжки на цей час позивач суду не надав. (а.с. 85-89) Згідно розрахунку вислуги років, наданому Управлінням Державного департаменту виконання покарань 11 липня 2000 р., станом на 20 травня 1987 р. позивач не працював. (а.с. ) Дані про організацію, яка направила ОСОБА_3 на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС, позивач суду не надав.

Згідно висновку про хворобу військово-лікарської комісії УМВС України в Запорізькій області від 15 червня 2000 р. захворювання ОСОБА_3 пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. (а.с. 16-17)

Висновком МСЕК від 24 лютого 2016 р. позивачеві вперше встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ безстроково. (а.с. 90)

Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 4 травня 2016 р. встановлено, що захворювання ОСОБА_3 пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. (а.с. 11)

Висновком МСЕК від 11 травня 2016 р. позивачеві при повторному огляді встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково. (а.с. 7)

Згідно висновку за матеріалами службової перевірки ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі з 1 червня 1987 р. до 10 липня 2000 р.; в період служби з 20 травня по 25 червня 1987 р. виконував службові обов`язки на роботі з ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні ЧАЕС; звільнений зі служби відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за ст. 64 «б» (через хворобу). Відповідно до свідоцтва про хворобу № 1489 визначено, що ОСОБА_3 не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. (а.с. 10)

Згідно зі ст. 23 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу позову, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як витікає з роз`яснень, що містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» можливість відшкодування такої шкоди має бути прямо передбачена нормами відповідного матеріального закону, на підставі якого суд вирішує справу.

В судовому засіданні встановлено, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . В преамбулі цього Закону зазначено, що він визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Вказаним Законом відшкодування моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не передбачено. Також не передбачено відшкодування моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок проходження служби в органах внутрішніх справ.

Посилання позивача на ст. 1167 ЦК України як на правову підставу позову суд вважає помилковим, оскільки вказана норма законодавства регулює загальні підстави відшкодування моральної шкоди, а порядок та підстави відшкодування такої шкоди регулюються спеціальним законодавством.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 21 жовтня 2014 р., № 3-86гс14, оскільки ця позиція стосується незаконних дій військовослужбовців при здійснені своїх повноважень.

З наведених підстав суд відмовляє у задоволені позову.

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :
У задоволені позову ОСОБА_3 до Державної пенітенціарної служби України, Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А.Фунжий