РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

з секретарем Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, третя особа - Перша Рівненська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно та позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Рівненської міської ради, третя особа - Перша Рівненська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Рівненської міської ради (далі відповідач), треті особи - Перша Рівненська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, в якому просить визнати за нею право приватної власності на квартиру №214, яка знаходиться по вул. Млинівська, 39 в м. Рівне в порядку спадкування по закону після смерті її брата ОСОБА_7, який помер 24 квітня 2014 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2014 року помер її рідній брат ОСОБА_7 Після смерті брата залишилось спадкове майно, а саме однокімнатна квартира №214, яка знаходиться в м. Рівне по вул. Млинівська, 39. На день своєї смерті ОСОБА_7 своїм майном не розпорядився та заповіту не залишив. Спадкоємці першої черги за законом відсутні. В ОСОБА_7 своїх дітей не було, з близьких родичів, які мають право на спадщину залишилась лише вона. Після смерті ОСОБА_7 у встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За результатами її звернення в Першій Рівненській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу, однак оформити свідоцтво права власності на спадкування квартири по закону після смерті ОСОБА_7 вона позбавлена можливості, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Таким чином вона позбавлена можливості реалізувати своє спадкове право шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину по закону, нотаріусом запропоновано їй з приводу спадкування вказаної квартири звернутися в суд.

21 березня 2017 року ОСОБА_5 як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1, Рівненської міської ради, третя особа - Перша Рівненська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно, який ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2017 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

В позовній заяві ОСОБА_5 просить встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_5 із ОСОБА_7 в період з 1997 року до 24 квітня 2014 року, визнати за нею право на спадкування як спадкоємцю другої черги, спільно з ОСОБА_1 щодо майна ОСОБА_7, померлого 24 квітня 2014 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1, як на спадкове майно ОСОБА_7, померлого 24 квітня 2014 року.

Позовну заяву мотивує тим, що з 1997 року проживала однією сімєю, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_2. 24 квітня 2014 року ОСОБА_7 помер. Вони, до дня його смерті, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом проживали у вищевказаній однокімнатній квартирі, робили ремонт, утримували житло. Вона самостійно здійснила організацію поховання ОСОБА_7, як свого чоловіка. На даний час продовжує проживати за вказаною адресою та самостійно утримує житло. Вказує, що у ОСОБА_7 діагностували смертельне захворювання та він раптово помер. Будь-хто із родичів ОСОБА_7 ним не опікувався. Квартирою, в якій вони разом проживали більше 17-ти років, ніхто не цікавився. Вона, як єдина його спадкоємиця, звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Однак в нотаріальній конторі дізналася, що сестра ОСОБА_7 подала заяву про прийняття спадщини, після смерті брата. У ОСОБА_7 спадкоємців, які належать до першої черги спадкування, згідно ст. 1261 ЦК України немає. ОСОБА_1 являється єдиною спадкоємицею другої черги, як рідна сестра померлого Вона ж являється спадкоємицею четвертої черги, як особа, яка проживала разом із спадкодавцем однією сімєю протягом 17 років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, враховуючи норми ст. 1259 ЦК України вона має право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, оскільки із 1997 року проживала однією сімєю із ОСОБА_7, він помер у віці 73 років, останнім часом постійно хворів, не міг самостійно належним чином забезпечувати собі побут, а тому вона піклувалася про нього. Він захворів та йому була проведене операція, витрати на проведення якої понесла вона. Перед смертю йому діагностували смертельне захворювання, у звязку з чим він перебував на лікуванні, а вона постійно доглядала його, купувала йому ліки, приносила їжу. На лікування, спеціальне харчування, догляд нею були витрачені значні кошти.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, так як вона є спадкоємцем після смерті свого брата ОСОБА_7, відповідно і має право на його квартиру. Мирним шляхом врегулювати спір з ОСОБА_5 не бажає. Вказала, що перебувала із братом ОСОБА_7 протягом всього життя в гарних стосунках, вони відвідували один одного, допомагали один одному, зокрема вона передавала йому із села продукти харчування, а він кожні вихідні приїжджав і допомагав їй по господарству. ОСОБА_7 також декілька разів приїжджав до неї в село разом із ОСОБА_5, іноді ОСОБА_5 приїжджала сама, однак на її запитання брат відповідав, що в нього нікого немає. Також вказала, що відвідувала брата в лікарні, перед його смертю, але він був без свідомості і невдовзі помер.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з мотивів у ньому наведених та просили його задовольнити, щодо задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 заперечили.

Зокрема, представник позивача ОСОБА_2 вказав, що спірна квартира є спадковим майном після смерті рідного брата ОСОБА_1, а вона як спадкоємиця за законом другої черги, має право на спадкування даної квартири в повному обсязі, та, відповідно на визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки оформити свої права позасудовим шляхом немає можливості, так як правовстановлюючі документи на спірну квартиру знаходяться у ОСОБА_5 Вказує, що позовні вимоги ОСОБА_5 є необґрунтовані та такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, так як ОСОБА_5 не являється рідною сестрою ОСОБА_7 і не належить до осіб, які мають право на спадкування за законом як спадкоємці другої черги. Посилання ОСОБА_5 на те, що вона проживала однією сім'єю із ОСОБА_7 і з цих підстав має право на спадкування спростовується тим, що коли ОСОБА_7 був живий то ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому фактичному шлюбі із своїм чоловіком ОСОБА_8 та постійно була зареєстрована в квартирі №255 за адресою: м. Рівне, вул. Макарова, 46, яку отримала разом із своїм чоловіком ОСОБА_8 Також, вона приймала участь у приватизації даної квартири та отримала свідоцтво про право власності від 18 липня 2007 року. ОСОБА_5 починаючи з 1985 року разом із своїм чоловіком ОСОБА_8 як його дружина перебуває у списку під №74 складом сімї 10 осіб на першочергове отримання житла як багатодітна сімя. За таких обставин, ОСОБА_5 перебуваючи в шлюбі із своїм чоловіком ОСОБА_8 не могла одночасно перебувати в шлюбі з ОСОБА_7 і в подальшому спадкувати його майно з тих підстав, що формально нібито проживала з ним однією сім'єю. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

З приводу доводів щодо ведення спільного господарства, спільного бюджету, ремонту та утримання житла їх слід розглянути як безпідставні, оскільки ОСОБА_5 фактично ніде не працювала і немала ніяких доходів. Вона сама знаходилась на утриманні у ОСОБА_7, користувалась його коштами та пільгами. Доводи ОСОБА_5, що вона піклувалась та доглядала за ОСОБА_7, оскільки він постійно хворів і нібито не міг самостійно належним чином забезпечити собі побут, також спростовується, зокрема відповідними довідками з медичних закладів м. Рівне про відсутність його звернень до цих лікувальних закладів. Допитані в суді свідки як зі сторони ОСОБА_1, так і зі сторони ОСОБА_5, кожен окремо повідомили, що ОСОБА_7 був здоровою людиною майже до останнього дня свого життя. Таким чином, ОСОБА_5 перебільшує про надання тривалої опіки ОСОБА_7, як тяжко хворій людині та надання йому матеріального забезпечення, що також спростовано показами свідків, які повідомили, що ОСОБА_7 працював на будівельних роботах і отримував за це відповідну плату.

Окрім того, ОСОБА_7 помер 24 квітня 2014 року, ОСОБА_5 лише в березні 2017 року звернулась в суд про визнання права на спадкове майна, при цьому в встановлений шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, в своїй позовній заяві питання про поновлення пропущеного строку не ставила, будь-яких перешкод, що заважали їй це зробити вона суду не навела, тому необхідно застосувати строк позовної давності щодо звернення ОСОБА_5 до суду про визнання права на спадкове майно померлого ОСОБА_7

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, щодо задоволення позову третьої особи заперечив. Вказав, що його матір ОСОБА_1 була в гарних стосунках зі своїм братом ОСОБА_7 Останній завжди був здоровий, жодного догляду не потребував, а в безпорадному стані він перебував лише останніх 5 днів свого життя, коли знаходився в реанімаційному відділенні лікарні.

Представник Рівненської міської ради ОСОБА_4 вказала, що Рівненська міська рада не заперечує щодо задоволення обох позовів, на спірну квартиру не претендує, і вона має були розділена по закону між спадкоємцями ОСОБА_7, якими являються позивач та третя особа ОСОБА_5

ОСОБА_5 допитана в судовому засіданні в якості свідка суду показала, що проживала з ОСОБА_7 з 1997 року однією сімєю як чоловік та жінка, як подружня пара, він завжди представляв її як дружину. Проживали вони в ІНФОРМАЦІЯ_1 лише вдвох. За час спільного проживання до ОСОБА_7 родичі приїжджали лише двічі, в тому числі і ОСОБА_1, родичі їм не допомагали. ОСОБА_7 був хворобливим, переніс операцію на шлунку, на оці, не міг працювати, і вона не пускала, хоча його сестра ОСОБА_1 змушувала його працювати і він їздив їй допомагав через силу. В безпорадному стані ОСОБА_7 ніколи не перебував, разом з тим вона готувала йому дієтичну їжу, ходила на роботу, він при цьому їй не допомагав, їздила в с. Сапожин допомагати його сестрі. В квітні 2014 року ОСОБА_7 раптово захворів, машина швидкої допомоги доставила його в лікарню, де його було прооперовано, однак через декілька днів він помер. В лікарні його провідувала лише вона, її дочка та ОСОБА_3. Значні кошти за операцію та на лікування давала вона, на її прохання дати гроші на лікування брата ОСОБА_1 відповіла, що коштів у неї не має, похованням ОСОБА_7 займалася також лише вона. Розлучилася з чоловіком вона після смерті ОСОБА_7 Окрім того, уточнила, що просить встановити факт проживання однією сімєю її із ОСОБА_7 в період з 1997 року до 24 квітня 2014 року як чоловіка та жінки без укладення шлюбу.

Представник третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судовому засіданні первісний позов заперечив як безпідставний, оскільки позивач має можливість в позасудовому порядку врегулювати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а відсутність правовстановлюючих документів не є підставою для задоволення позову про визнання права власності. Вказав, що в матеріалах справи наявне рішення суду, яким позивачу відмовлено в аналогічних позовних вимогах, а тому підстави для задоволення первісного позову відсутні. В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_7 однією сімєю, і саме такий факт вони просять встановити, оскільки ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, хоча і формально, відносини вони не підтримували як чоловік та жінка. Враховуючи, що ОСОБА_7 хворів, потребував стороннього догляду, який здійснювала ОСОБА_5, несла кошти на його опіку та лікування, а згодом і на поховання, просить позов ОСОБА_5 задовольнити.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що обіймає посаду голови Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області з 2005 року, є односельчанином позивача та знає її і її рідного брата ОСОБА_7 протягом тривалого часу. ОСОБА_7 проживав у м. Рівному, однак часто провідував матір та сестру в с. Сапожин. Приїжджав один, натомість йому відомо, що у ОСОБА_7 була співмешканка у м. Рівному, чи це була ОСОБА_5 йому не відомо. Чи хворів ОСОБА_7 він нічого повідомити не може, про це нічого не чув, однак по зовнішньому вигляду ОСОБА_7 не можна було сказати, що він чимось хворів.

Свідок ОСОБА_10, який являється сусідом позивача, в судовому засіданні показав, що ОСОБА_7 знав ще зі школи, бачився з ним часто, коли останній приїжджав в с. Сапожин до сестри ОСОБА_1 ОСОБА_7 приїжджав в село допомагати сестрі, а вона також до нього їздила в м. Рівне. Незадовго до своєї смерті ОСОБА_7 пропонував допомогти йому на будівництві, а через декілька днів він почув що ОСОБА_7 помер. ОСОБА_7 ніколи не хворів, він його бачив здоровим за 10 днів до його смерті. Він бачив, що ОСОБА_7 в с. Сапожин приїжджав з якоюсь жінкою, за яку сам ОСОБА_7 казав, що вона інколи до нього приходить, бо має іншого чоловіка.

Свідок ОСОБА_11, який являється сусідом позивача, в судовому засіданні показав, що добре знав ОСОБА_7, перебував з ним у дружніх стосунках. Скільки він його памятає ОСОБА_7 проживав одиноко, однак він бачив, що до нього приїжджала якась жінка, разом з тим він не може сказати де саме жив в м. Рівне ОСОБА_7 та з ким. ОСОБА_7 ніколи не хворів та не перебував у безпорадному стані. Перед його смертю він бачив його за 2 тижні, на здоровя останній не скаржився. Також ОСОБА_7 до смерті доглядав свою матір, яка проживала разом з позивачем ОСОБА_1 ОСОБА_7 постійно приїжджав до сестри ОСОБА_1, допомагав їй.

Свідок ОСОБА_12, який являється сусідом позивача, в судовому засіданні показав, що ОСОБА_7 знав тривалий час, оскільки він був його сусідом. ОСОБА_7 часто приїжджав в с. Сапожин, доглядав спільно з ОСОБА_1 матір. Сестра і брат допомагали один одному. З вигляду ОСОБА_7 завжди був здоровий. Останній раз він його бачив за 10 днів до смерті, коли той приїжджав в село, за те, що він хворий нічого не говорив. Йому відомо, що в м. Рівне ОСОБА_7 проживав з якоюсь жінкою, з якою він не був розписаний.

Свідок ОСОБА_13, яка являється рідною сестрою ОСОБА_5, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_7 як чоловік та жінка з 1997 року. Вони проживали лише вдвох в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 їздили по будівництвам, щоб заробити гроші, а також їздили до ОСОБА_1 допомагати їй, і вона також часом їздила допомагати ОСОБА_1 Разом з ОСОБА_1 проживала і матір її та ОСОБА_7 Щодо стану здоровя ОСОБА_7 повідомила, що він мав катаракту в оці, в зв'язку з чим його оперували. Після операції ОСОБА_5 доглядала його. Також у ОСОБА_7 була виразка шлунка, в зв'язку з чим він потребував дієтичного харчування та догляду, ОСОБА_5 постійно лікувала ОСОБА_7, опікувалася ним, доглядала, купувала ліки, платила за операції, працювала на будівництві, щоб заробити гроші. Зі слів ОСОБА_7 родичі до нього ніколи не приходили. Помер ОСОБА_7 в обласній лікарні, з якої забрала його ОСОБА_5 ОСОБА_8 вона займалася його похоронами, похоронила його в с. Сапожин. ОСОБА_5 розлучилася зі своїм чоловіком вже після смерті ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_14, яка являється сусідкою ОСОБА_5, в судовому засіданні показала, що з 1993 року проживає в квартирі, яка знаходиться на одному поверсі з квартирою ОСОБА_7 До 1997 року ОСОБА_7 проживав сам, а з 1997 року він почав проживати разом з ОСОБА_5 як чоловік та жінка. ОСОБА_7 мав виразку шлунка, в зв'язку з чим переніс операцію, також в 2007 році ОСОБА_7 робили операцію на оці. В 2014 році ОСОБА_7 захворів на онкологічне захворювання, від якого і помер. Лікуванням, а згодом і похованням ОСОБА_7 за власні кошти займалася ОСОБА_5, родичі йому не допомагали. Взагалі родичі до нього рідко приїжджали, в основному він до них їздив. Протягом усього життя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не утримували один одного, а разом заробляли кошти, ОСОБА_5 працювала не офіційно на різних будівництвах, а ОСОБА_7П їй допомагав. Про те, що ОСОБА_7 був в тяжкому чи безпорадному стані їй про це нічого не відомо, в безпорадному стані він точно не перебував.

Свідок ОСОБА_15, який являється родичем ОСОБА_5, в судовому засіданні показав, що ОСОБА_7 проживав разом з ОСОБА_5 протягом 17 років як чоловік та жінка. Проживали вони ІНФОРМАЦІЯ_2, він часто бував у них в гостях. Протягом усього життя кожен із них працював, заробляв гроші, потім вони вийшли на пенсію, а ОСОБА_5 ще додатково працювала на будівництві. За життя ОСОБА_7 хворів на очі та шлунок, однак в безпорадному стані ніколи не перебував, коли він перебував в лікарні, то за ним завжди доглядала або ОСОБА_5, або ОСОБА_8. Перед смертю ОСОБА_7 попав в лікарню і за все платила ОСОБА_5, при зверненні за допомогою до ОСОБА_1, остання відповіла, що коштів вона немає. За декілька днів до смерті його без свідомості з дому забрала машина швидкої допомоги, він захворів раптово, і в лікарні не приходячи в свідомість помер. Лікували його там частково за гроші ОСОБА_5 і частково за його власні кошти.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 являється її сусідкою з 1996 року, коли вона переїхала жити до ОСОБА_7 Протягом усього часу ОСОБА_5 працювала на будівництві, робила ремонти, ОСОБА_7 інколи їй допомагав з ними. В основному ОСОБА_7 був здоровий, в безпорадному стані не перебував, однак мав захворювання шлунка, ока, переніс операції. На лікування гроші йому збирала ОСОБА_5, а потім ходила до нього в лікарню, провідувала, носила їжу. Родичів ОСОБА_7 вона бачила тільки один раз, коли він отримав квартиру, а потім до них в гості приходили тільки родичі ОСОБА_5 Похованням ОСОБА_7 займалася виключно ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_17, яка являється сусідкою ОСОБА_5, в судовому засіданні показала, що в 1993 році вона отримала квартиру по вул. Млинівській в м. Рівне. З 1997 року її сусідами стали ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які проживали разом, але в зареєстрованому шлюбі не перебували. ОСОБА_7 завжди мав гарний вигляд, був чисто вдягнутий, мав веселу вдачу, однак при зустрічах жалівся на шлунок, говорив, що йому готують дієтичну їжу. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заробляли кошти вдвох, ОСОБА_7 отримував пенсію, ОСОБА_5 мала підробітки, на яких заробляла кошти. Згодом ОСОБА_7 захворів і ОСОБА_5 ходила до нього в лікарню, а потім похоронила його.

Свідок ОСОБА_18, яка являється дочкою ОСОБА_5, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_7 проживав однією сімєю разом з ОСОБА_5 з 1997 року. Проживали вони ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 проживала там, готувала їжу, зокрема, в зв'язку з виразкою шлунка, яка була у ОСОБА_7, готувала дієтичну їжу, прасувала йому одяг. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 їздили відпочивати на море за кошти її матері, так як вона працювала малярем-штукатуром і мала підробітки. В ОСОБА_7 була катаракта в оці і операцію на оці йому робили за кошти ОСОБА_5 ОСОБА_12 час ОСОБА_7 жалівся що хворий, однак всерівно їздив допомагав в село сестрі ОСОБА_1, інколи привозив звідти продукти харчування. Коли померли його батьки, то він відмовився від паю на користь сестри ОСОБА_1 15 квітня 2014 року ОСОБА_7 з підозрою на панкреатит забрала машина швидкої допомоги, в лікарні його обстежили і в ніч з 16 на 17 квітня 2014 року його прооперували, виявили рак. ОСОБА_5 хотіла його доглядати, однак в реанімаційне відділення її не пускали, через деякий час він помер. Коли ОСОБА_7 перебував в лікарні, то її матір ОСОБА_5 дзвонила до ОСОБА_1 по питанню допомоги, однак остання сказала, що коштів вона немає. Весь час коли ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_7 вона перебувала в шлюбі з її батьком.

Свідок ОСОБА_19, знайома ОСОБА_5, в судовому засіданні показала, що є сусідкою двоюрідною сестри ОСОБА_7 ОСОБА_20, і знала його близько 10 років. Їй відомо, що ОСОБА_7 проживав разом з ОСОБА_5, оскільки вони 1-2 рази на тиждень приходили в гості до двоюрідної сестри ОСОБА_7 Зі слів ОСОБА_20 та зі слів самої ОСОБА_5 вони проживали разом з ОСОБА_7 близько 18 років як чоловік та жінка. ОСОБА_7 мав онкологічне захворювання, від чого і помер, ще він мав захворювання очей і станом на 2007 рік вже був прооперований. Два роки тому, перед Пасхою, його забрала машина швидкої допомоги, в лікарні йому поставили діагноз та прооперували, доглядала його в лікарні ОСОБА_5 В лікарні також допомагала і ОСОБА_20, яка потім допомагала і з похоронами. ОСОБА_20 давала кошти як на лікування, так і на похорони ОСОБА_7, які їй повернуті не були, кошти вона передавала ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_21, який являється чоловіком племінниці ОСОБА_5, в судовому засіданні показав, що ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_7 з 1997 року за адресою: АДРЕСА_4. Коли ОСОБА_7 захворів, то ним опікувалася ОСОБА_5, ходила в лікарню, несла витрати на лікування. Йому відомо, що ОСОБА_5 дзвонила за допомогою до його сестри ОСОБА_1, однак остання вказала, що грошей у неї немає. Похованням також займалася ОСОБА_5, платила за похорони, а він з дружиною допомагав.

Заслухавши позивача та її представників, представника відповідача, третю особу та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом 24 квітня 2014 року у віці 73 років помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №156975 від 30 квітня 2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції (а.с.5).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом міського господарства Рівненської міської Ради 22 січня 1999 року, ОСОБА_7 на праві власності належить квартира, яка знаходиться АДРЕСА_5 (а.с.10).

Згідно повідомлення Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 березня 2016 року №144 відповідно до паперових носіїв з матеріалів інвентаризаційної справи, квартира №214 на вул. Млинівській, 39, в м. Рівному зареєстрована в КП РМБТІ 28 січня 1999 року в реєстровій книзі за №135-126-37576 за ОСОБА_7 на праві приватної власності (а.с.84).

13 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Першої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а.с.41 зворот).

Того ж дня Першою рівненською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №221/2014 щодо майна ОСОБА_7

29 квітня 2014 року ОСОБА_5 до Першої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а.с.49 зворот).

16 жовтня 2014 року ОСОБА_5 звернулася із заявою до Першої рівненської державної нотаріальної контори, в якій просила не вчиняти жодних нотаріальних дій щодо видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину щодо майна ОСОБА_7, померлого 24 квітня 2014 року, так як нею в судовому порядку оспорюється право власності спадкодавця на квартиру за адресою: АДРЕСА_4. Окрім того, вона має намір предявити позов до спадкоємців ОСОБА_7 про відшкодування їй грошових коштів (а.с.64).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 05 січня 2016 року, встановлено факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка с. Сапожин Гощанського району Рівненської області, є рідною сестрою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, померлого 24 квітня 2014 року. В задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_1 права на спадкування за законом у другу чергу на майно її брата ОСОБА_7 відмовлено, оскільки у позивача існує право на звернення до нотаріуса в порядку, передбаченому чинним законодавством із заявою про прийняття спадщини. Оформлення прав на спадкове майно та видача свідоцтв про право на спадщину покладається на нотаріусів, а, відтак, суд не може перебирати на себе їхні функції. Відмови нотаріальної контори у відкритті спадкової справи чи видачі свідоцтва про право на спадщину позивачем суду не надано (а.с.86-87).

15 березня 2016 року ОСОБА_5 звернулася з заявою до Першої рівненської державної нотаріальної контори, в якій вказала, що документи про право власності на спірну квартиру знаходяться у неї на руках. Надавати їх для оформлення спадкових прав вона не буде, оскільки має намір звертатися до суду для визнання права власності на частку в спільному майні подружжя. Просить не вчиняти будь-яких нотаріальних дій стосовно вищевказаного майна (а.с.83 зворот).

07 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Першої рівненської державної нотаріальної контори із заявою в якій вказала, що на даний момент у неї відсутні документи на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_6, яка перебувала у приватній власності ОСОБА_7, а тому вона просить розяснити їй порядок подальшого оформлення спадщини (а.с.88).

Згідно повідомлення державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_22 від 11 квітня 2016 року №637/02-14, розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_7, яка належала ОСОБА_7, померлому 24 квітня 2014 року, нотаріусом повідомлено, що у матеріалах спадкової справи № 221/2014, заведеної до майна померлого ОСОБА_7, відсутні будь-які документи, що підтверджують право власності на спадкове майно, а також копії з них. Крім того, у спадковій справі наявна заява ОСОБА_5, про те, що документ про право власності на вищезгадану квартиру знаходиться у неї на руках та надавати його для оформлення права на спадщину іншими спадкоємцями вона не буде, оскільки має намір звертатися до суду для оформлення права власності на частку в спільному майні подружжя. Зважаючи на викладене, повідомлено, що питання у справі спадкування може бути вирішено лише у судовому порядку (а.с.11).

Відповідно до довідки Першої рівненської державної нотаріальної контори від 14 червня 2016 року №965/62-14 відповідно до матеріалів спадкової справи №221/2014, заведеної до майна ОСОБА_7, який помер 24 квітня 2014 року, спадкоємцем є його рідна сестра ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно інформації Управління державної міграційної служби України в Рівненській області від 02 липня 2014 року №64/4 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 16 вересня 1993 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. За вказаною адресою на момент смерті ОСОБА_7 не має зареєстрованих осіб (а.с.80).

Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини свого брата ОСОБА_7, за якою заведено спадкову справу. Таким чином позивач належним чином прийняла спадщину свого брата ОСОБА_7, до складу якої, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема й на квартиру за адресою: АДРЕСА_8. При цьому позивачу не видавалося свідоцтво про право на спадщину, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, зокрема на спірну квартиру.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За таких обставин, враховуючи, що позивач набула право власності на спірну квартиру, яка належала її брату ОСОБА_7, однак це право не визнається через відсутність правовстановлюючих документів, суд вважає за необхідне захистити майнові права позивача, визнавши за нею у порядку спадкування за законом право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_8, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_7, відповідно позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Щодо позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору суд виходить з наступного.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст.ст. 1262, 1264 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу можливе лише коли вони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Згідно повідомлення відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради від 16 червня 2015 року №155 ОСОБА_8 перебуває на квартирному обліку при виконкомі у списку загальної черги з 19 березня 1982 року під №278 та у списку на першочергове отримання житла як багатодітна сім'я з 29 листопада 1985 року під №74 складом сім'ї 10 осіб, в який зокрема входить ОСОБА_5 дружина (а.с100).

Як встановлено судом із показань самої ОСОБА_5, показань свідків ОСОБА_18, ОСОБА_13 з 1997 року по день смерті ОСОБА_7 24 квітня 2014 року включно ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, тому ОСОБА_5 не може бути включена до спадкоємців четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7

Крім того, ч. 2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

З відповіді на адвокатський запит Комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської області ради від 26 грудня 2014 року №418/01-26/14 слідує, що ОСОБА_7 поступив на стаціонарне лікування у відділення гнійної хірургії та проктології 16 квітня 2014 року. Після проведеного оперативного лікування Лапаротомія. Ревізія органів черевної порожнини. Операція Гартмана. Евакуація вмісту товстого кишківника. Дренування черевної порожнини 17 квітня 2014 року був переведений у відділення реанімації, де 24 квітня 2014 року о 10 год. 00 хв. було зафіксовано зупинку серцевої діяльності. Розпочато реанімаційні заходи, які виявились не ефективними. 24 квітня 2014 року о 10 год. 30 хв. було зафіксовано смерть. Діагноз: «Са» сигмовидної кишки, обтураційна форма. Т4 N1 Мо. Клінічна група ІІІ. Гостра обтураційна некомпенсована товстокишкова непрохідність. Розлитий серозно-геморагічний перитоніт. Поліорганна недостатність з переважанням ниркової та серцевої недостатності. ІХС. Аортокардіосклероз. СН ІІАст. ЖКХ. Хронічний калькульозний холецистит в стадії ремісії. Злукова хвороба черевної порожнини (а.с170).

З відповіді на адвокатський запит Центральної міської лікарні м. Рівне від 19 грудня 2014 року слідує, що ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні не перебував та за медичної допомогою не звертався в період з 01 січня 2007 року по 24 квітня 2014 року (а.с.171).

В судовому засіданні не оспорювався ОСОБА_5 той факт, що ОСОБА_7 отримував пенсію. З показань свідків, які були допитані в ході розгляду справи, зокрема ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 слідує, що в безпорадному стані ОСОБА_7 ніколи не перебував, протягом життя переніс операції на оці та на шлунку, мав катаракту в оці та виразку шлунку, однак дані захворювання не позбавляли його можливості самостійно забезпечити умови свого життя, стороннього догляду, допомоги та піклування він не потребував. 16 квітня 2014 році він раптово занедужав, в зв'язку з чим була викликана машина швидкої допомоги, доставлений в лікарню, де був прооперований та перебуваючи у реанімаційному відділені, після операції, помер 24 квітня 2014 року.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_5 не довела належними і допустимими доказами, що ОСОБА_7П до останніх днів був на її утриманні, протягом тривалого часу, через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Сам факт хвороби та його похилий вік не свідчить про ці обставини. Підстави для одержання ОСОБА_5 права на спадкування разом зі спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_7 відсутні. Разом з цим, піклування ОСОБА_5 та ОСОБА_7 одне про одного може свідчити про проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а не про наявність підстав для зміни черговості спадкування після її смерті.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання права ОСОБА_5 на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, відтак, і вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю також задоволенню не підлягає, оскільки встановлення факту проживання однією сім'єю в позовному провадженні, на відміну від окремого провадження, можливе лише при умові, що він має юридичне значення і пов'язаний з наступним вирішенням спору про право, зокрема в разі, якщо із цього факту випливає встановлення права на спадщину поза чергою.

Встановити факт, що ОСОБА_5 проживала однією сімєю з ОСОБА_7, не як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, як на тому наполягає представник ОСОБА_5 ОСОБА_6, зокрема ОСОБА_5 є іншою особою, яка спільно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_7, була пов'язана з ним спільним побутом, мала взаємні права та обов'язки, зокрема, як вітчим, мачуха, пасинок, падчерка, тощо підстави, окрім вищенаведених, також відсутні, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_5 особисто доводила та просила встановити факт проживання її та покійного ОСОБА_7 однією сімєю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу. Аналогічні показання були надані і свідками ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_21

Установивши, що ОСОБА_5 встановлення факту проживання однією сім'єю необхідне для визнання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, тобто, необхідно для вирішення спору про право, а в задоволенні саме цих вимог про право на спадщину судом відмовлено, то суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, третя особа - Перша Рівненська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_8.

В задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Рівненської міської ради, третя особа - Перша Рівненська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 02 жовтня 2017 року.

Суддя О.О. Першко