У х в а л а

іменем україни

2 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, заступник директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» Слівчук Ю.В., про визнання незаконним та скасування наказу за касаційною скаргою державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», поданою його представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Одеської області від 4 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт») № 322-О від 3 липня 2014 року в частині переміщення на посаду старшого майстра житлово-експлуатаційного сектора відділу побуту з оплатою праці згідно зі штатним розписом з 32-годинним робочим тижнем.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що працював у державному підприємстві «Іллічівський морський торговельний порт» на посаді старшого майстра служби побуту.

19 лютого 2014 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ № 110 «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту», яким з 1 червня 2014 року ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту» та створено структурний підрозділ «Відділ побуту».

Наказом № 322-О від 3 липня 2014 року позивача постійно переміщено до новоствореного підрозділу «Відділ побуту» старшим майстром житлово-експлуатаційного сектору відділу побуту з оплатою праці згідно зі штатним розписом з 32-годинним робочим тижнем та збереженням середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом двох тижнів. У зв'язку з цим у липні 2014 року йому виплачена заробітна плата за 80% робочого часу, незважаючи на те, що він працював повний робочий день.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 4 лютого 2015 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Іллічівський морський торговельний порт» № 322-О від 3 липня 2014 року в частині постійного переміщення ОСОБА_1 старшим майстром житлово-експлуатаційного сектору відділу побуту з оплатою праці згідно зі штатним розписом з 32-годинним робочим.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 4 лютого 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працював у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаді старшого майстра служби побуту.

19 лютого 2014 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ № 110 «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту», яким з 1 червня 2014 року ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту» та створено структурний підрозділ «Відділ побуту».

Наказом № 322-О від 3 липня 2014 року позивача постійно переміщено до новоствореного підрозділу «Відділ побуту» старшим майстром житлово-експлуатаційного сектору відділу побуту з оплатою праці згідно зі штатним розписом з 32-годинним робочим тижнем та збереженням середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом двох тижнів.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

Згідно зі статтею 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У частині другій статті 32 КЗпП України вказано, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що наказ про переміщення ОСОБА_1 видано з порушенням трудового законодавства, оскільки фактично без згоди позивача відбулась зміна істотних умов праці. Відповідачем не враховано, що при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, рішення апеляційного суду Одеської області від 4 лютого 2016 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», подану його представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 4 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Ю.Г.Іваненко О.В.Ступак