13 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Василівська», третя особа - Відділ державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру
у Семенівському районі Полтавської області, про розірвання договору оренди землі,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Василівська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Василівська»), третя особа - Відділ державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Семенівському районі Полтавської області, про розірвання договору оренди землі.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 травня 2014 року між ним та ТОВ «Агрофірма «Василівська» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,1201 га, строком на п'ять років, відповідно до умов якого передбачено сплату орендної плати у натуральній формі у розмірі 4 % вартості земельної ділянки, обрахування якої здійснюється з урахуванням індексації.
Позивач зазначав, що протягом 2014-2016 років орендну плату не отримував, відповідачем не було виконано обов'язку щодо проведення індексації орендної плати, не було переглянуто її розмір, чим порушено умови п. п. 9, 10, 11, 12 договору оренди землі.
В уточненій позовній заяві позивач стверджував про отримання орендної плати за 2014 рік двома платежами 2 807,00 грн та 1 501,00 грн., що підтверджується підписами у відомостях, а вказані відповідачем грошові кошти за 2015 рік у сумі 3 000, 00 грн, 2 285, 00 грн та 881,00 грн він не отримував, не проставляв свій підпис у відповідних відомостях про їх отримання, та не видавав довіреностей з правом отримання належної йому орендної плати.
Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач зазначав, що на власний розсуд обрав спосіб захисту його порушеного права, просив розірвати договір оренди земельної ділянки та стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області

від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 26 травня

2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Василівська». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада

2016 року скасовано рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межахкасаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не в повному обсязі було отримано орендну плату за 2015 рік, що є істотним порушенням орендарем своїх зобов'язань та підставою для розірвання договору оренди землі у розумінні ст. ст. 629, 651 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності підстав для розірвання договору оренди землі, оскільки заборгованість відповідача за орендною платою за 2015 рік не є систематичною несплатою орендної плати в розумінні п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 3, 1201 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Устимівської сільської ради Семенівського району, Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на об'єкт нерухомого майна від 01 квітня 2014 року і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 квітня 2014 року.

26 травня 2014 року між сторонами укладено договір оренди землі б/н строком на 5 років, відповідно до умов якого агрофірма прийняла у строкове платне користування земельну ділянку орендодавця.

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 26 травня

2014 року, вказана земельна ділянка була передана в оренду

ТОВ «Агрофірма «Васильківська».

Пунктом 9 договору оренди землі сторони встановили орендну плату

у розмірі 4% від вартості земельної ділянки, що становить 3 378 грн 86 коп.,

у натуральній формі та за погодженням сторін у грошовій формі.

Останній термін сплати орендної плати визначено 31 грудня поточного року. Додатком № 1 до договору оренди земельної ділянки б/н від 26 травня 2014 сторони узгодили форму орендної плати у вигляді натуральної рослинницької продукції, яка вирощується орендарем: ячмінь 600, пшениця 500, кукурудза 600, соняшник 100.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк,

а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених

статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції встановив, що посилання позивача на положення ст. ст. 629, 651 ЦК України, які є загальними нормами зобов'язальних відносин, не виключають необхідність застосування положень ст. 141 ЗК України, які у даному випадку є спеціальними нормами з огляду на те, що ОСОБА_4 обґрунтовував позовні вимоги несплатою орендарем орендної плати за 2014-2015 роки та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки у зв'язку з тим, що на час ухвалення рішення

у даній справі спірною сумою заборгованості за орендною платою є сума 2 896 грн з 6 166 грн за 2015 рік, що свідчить про відсутність її систематичної несплати.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Васильківська», третя особа - Відділ державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

у Семенівському районі Полтавської області, про розірвання договору оренди землі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова