Головуючий суду 1 інстанції - Колядов В.Ю.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 431/4436/16-ц
Провадження № 22ц/782/431/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Луганська В.М.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Старобільського районного суду Луганської області від 25 травня 2017 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 25 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнали, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, який згодом уточнив, і остаточно просив встановити земельний сервітут на земельну ділянку розташовану за адресом АДРЕСА_1, належну ОСОБА_3 у наступному виді: надання ОСОБА_2 права тимчасового безоплатного використання частини земельної ділянки розташованої за адресом АДРЕСА_1, належної ОСОБА_3, на протязі одного тижня, з попереднім попередженням ОСОБА_3 за один тиждень, для проходу та проведення ремонтних робіт та обслуговування будівель позначених в технічному паспорті належного ОСОБА_2 домоволодіння літерами «Г» та «Є».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить домоволодіння, розташоване по адресу АДРЕСА_2 до складу якого входять господарськи будівлі - сараї, позначені в технічному паспорті домоволодіння літерами «Г» та «Є». Вказані будівлі, однією із своїх сторін, розташовані безпосередньо на «червоній» лінії з земельною ділянкою домоволодіння відповідача. Вздовж всієї лінії розмежування проходить огорожа, що унеможливлює доступ до цих будівель з метою обслуговування та ремонту.

Проведення ремонту належних йому будівель зі сторони домоволодіння відповідача можливе лише шляхом проходу через його земельну ділянку.

Посилаючись на те, що домовленості про встановлення сервітуту досягнуто не було, ОСОБА_2 просив задовольнити позов.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідачу ОСОБА_3 належить житловий будинок по АДРЕСА_4

Між сторонами виникали суперечки з приводу обслуговування ОСОБА_2 сараїв які знаходяться на межі земельної ділянки з двором ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, виходив з необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_5 та інші проти Бельгії», «Совтрансавто-Холдинг проти України», «Серявін та інші проти України»), суд звертав увагу, що важливою вимогою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що втручання в право на мирне володіння майном повинно здійснюватися з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, між громадськими інтересами та вимогами захисту права власності; має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно із чч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. 404 цього ж Кодексу право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 ЗК України визначено види права земельного сервітуту. Перелік, зазначений в даній статті, не є вичерпним.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7, пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч.1 ст.401 ЦК, ч.1 ст.101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч.2 ст.401, п.6 ч.1 ст. 406 ЦК)

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому слід враховувати, що з врахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів суду та не надав доказів що він захистити своє порушене право та задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту не може, також позивачем не заявлялось клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи з метою з'ясування питання щодо необхідності встановлення земельного сервітуту, та чи не буде за таким варіантом встановлення земельного сервітуту порушено право власника земельної ділянки, оскільки земельний сервітут просить встановити безкоштовний.

При цьому позивач будь - яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку по АДРЕСА_3, не надав, як і не надав доказів прийняття будівель - сараїв, позначених в технічному паспорті домоволодіння літерами «Г» та «Є» в експлуатацію у встановленому законом порядку, оскільки обов`язок доказування відповідності споруд будівельним нормам, факт введення в експлуатацію та належність позивачу лежить саме на позивачеві.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є власником земельної ділянки за адресом АДРЕСА_1, відносно якої позивач просив встановити сервітут.

Разом з тим, є хибними та не заслуговують на увагу твердження суду першої інстанції щодо обов'язку досудового врегулювання спору, який виник між сторонами щодо встановлення сервітуту.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: