Справа № 743/482/17 Провадження № 22-ц/795/1795/2017 Суддя у I інстанції Жовток Є. А.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

03 жовтня 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.,

з участю секретаря судового засідання Бивалькевич Т.В.,

позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про стягнення компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до УДП «Укрінтеравтосервіс» задоволено частково.

Стягнуто з УДП «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14.07.2015 року по 14.03.2017 року включно у сумі 18 324 грн. 60 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку із затримкою її виплати та зростанням індексу споживчих цін з 14.07.2015 року по 14.03.2017 року у сумі 741 грн. 63 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі УДП «Укрінтеравтосервіс» просило скасувати зазначене рішення суду, посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Апелянт посилався на те, що затримка виплати позивачеві при звільненні суми компенсації за дні невикористаної відпустки, виникла у зв'язку з наявністю спору щодо розміру такої компенсації та проведенням службового розслідування з цього питання, за закінченням якого всі належні позивачеві суми було виплачено 14.03.2017 року.

В запереченні ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу УДП «Укрінтеравтосервіс» відхилити, а рішення першої інстанції залишити без зміни, мотивуючи вказану позицію його законністю та обґрунтованістю.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача та її представника та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 09.12.2005 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу покоївкою ПАС-34 комплексу «Нові Яриловичі» філії «Укрінтеравтосервіс».

12.11.2008 року ОСОБА_2 була переведена кухарем кафе «Транссервіс» ПАС № 34 «Нові Яриловичі» філії «Укрінтеравтосервіс-Центр».

01.02.2014 року позивач переведена на роботу кухарем ПАС № 34 «Нові Яриловичі» управління транспортних перевезень.

08.07.2014 року ОСОБА_2 було переведено на посаду кухаря ПАС № 34 «Нові Яриловичі» управління стратегічного розвитку підприємства, в подальшому, 01.12.2014 року - переведено на посаду кухаря ПАС № 34 «Нові Яриловичі» філії «Чернігівський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс».

13.07.2015 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, що підтверджується даними її трудової книжки (а.с. 4-8).

Виходячи з наведених обставин, ОСОБА_2 у період з 09.12.2005 року по 13.07.2015 року працювала за безстроковим трудовим договором у УДП «Укрінтеравтосервіс».

У період з 14.07.2015 року по 31.12.2016 року ОСОБА_2 працювала за строковими трудовими договорами у ПАС № 34 «Нові Яриловичі», що підтверджується трудовими угодами від 14.07.2015 року, 01.10.2015 року, 01.11.2015 року, 15.01.2016 року та 01.11.2016 року (а.с.9-31). Відповідно до вказаних угод, ОСОБА_2 зобов'язувалась на свій ризик виконати роботу за завданням УДП «Укрінтеравтосервіс», а останнє зобов'язалося прийняти та оплатити виконану роботу. За результатами виконання угод, сторонами було підписано акти прийому виконаних робіт.

При звільненні ОСОБА_2 з роботи за безстроковим трудовим договором, їй було виплачено компенсацію за 3 дні невикористаної відпустки, в той час коли фактично за період з 09.12.2010 року по 13.07.2015 року нею не було використано 100 днів відпустки, що підтверджується матеріалами, наданими відповідачем, а також виписками з банківських рахунків позивача.

Остаточний розрахунок роботодавця з позивачем було проведено 14.03.2017 року, шляхом перерахування на картковий рахунок 3406 грн. 65 коп. за 97 днів невикористаної відпустки.

Згідно довідки відповідача від 13.05.2017 року, середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 43 грн. 63 коп. (а.с. 162)

Довідкою від 13.05.2017 року підтверджується, що на день звільнення ОСОБА_2 з роботи, 13.07.2015 року, згідно записів у особовій картці працівника, нею не було використано 100 днів щорічної відпустки за робочий період з 09.12.2010 року по 13.07.2015 року, сума компенсації за які становить 4363 грн. (а.с.165)

Оскільки зазначені виплати з дня звільнення позивача з роботи за безстроковим трудовим договором 13.07.2015 року відбулись лише 14.03.2017 року, суд, у відповідності з положеннями ст. 117 КЗпП України, обґрунтовано стягнув з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2015 року по 14.03.2017 року в сумі 18 324 грн. 60 коп.

Вирішуючи питання компенсацію втрати частини заробітної плати, суд першої інстанції вірно, у відповідності до положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці», врахував право працівника на отримання компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому Положенням про порядок компенсації працівникам втрат частини заробітної плати через порушення строків її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20.12.1997 року та стягнув вказану компенсацію за період з 14.07.2015 року по 14.03.2017 року у сумі 741 грн. 63 коп.

Доводи Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про те, що затримка виплати позивачеві при звільненні суми компенсації за дні невикористаної відпустки, виникла у зв'язку з наявністю спору щодо розміру такої компенсації та проведенням службового розслідування з цього питання, за закінченням якого всі належні позивачеві суми було виплачено 14.03.2017 року, у зв»язку з чим стягнення судом першої інстанції середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є незаконним, не заслуговують на увагу з урахуванням наступного.

Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник повинен сплатити зазначене вище відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи зі змісту наведеної норми, відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні наступає в любому випадку при встановленні факту затримки виплати належних сум.

З матеріалів справи судом першої інстанції було встановлено, що жодного спору між сторонами з приводу розміру сум належних працівникові до виплати не існувало, оскільки суду не було подано доказів на підтвердження наявності будь-якого спору на розгляді в органах, які відповідно до положень ст. 221 КЗпП України, мають визначені законом повноваження щодо розгляду трудових спорів.

Посилання відповідача на підтвердження наявності спору на результати службового розслідування з цього питання, не ґрунтуються, на думку суду, на належних доказах, оскільки жодним законом не передбачено право роботодавця не здійснювати виплату належних працівникові грошових сум при звільненні у зв»язку з проведенням службового розслідування, яке у даній справі, за версією відповідача, тривало з 14.05.2015 року по 14.03.2017 року, за закінченням якого всі належні позивачеві суми було виплачено.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не є такими, що заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування, виходячи з доводів апеляційної скарги, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» відхилити, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: