АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/275/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1733/К/17 суддя Соловйова Л.Я.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (на теперішній час Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області), про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя. повязаного з виконанням трудових обовязків.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_4,

представник третьої особи Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ОСОБА_6 «ІнГЗК»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Промремонт» (надалі ТОВ «Промремонт»), третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (на теперішній час Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області), про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання нею професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2011 році їй було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50% та визнано інвалідом третьої групи.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просила суд: стягнути з відповідача ОСОБА_6 «ІнГЗК» на її користь моральну шкоду у розмірі 48 500,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, а з ТОВ «Промремонт» - 1 500,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Ухвалою суду від 12 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Промремонт» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя. повязаного з виконанням трудових обовязків залишено без розгляду.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 «ІнГЗК» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_6 «ІнГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 «ІнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про зменшення суми відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог розумності та справедливості, посилаючись на те, що позивач добровільно працювала тривалий час у шкідливих умовах праці та не ініціювала питання про переведення на іншу роботу, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоровя; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований.

Крім того, судом при визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, не враховано практику розгляду аналогічних справ та не враховано можливість відновлення попереднього стану здоровя позивача.

Позивач ОСОБА_3 та ї представник ОСОБА_7, будучи завчасно (11.09.2017 року) належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 145), в судове засідання не з'явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 146), що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_6 «ІнГЗК» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника третьої особи Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області ОСОБА_5, яка покладалася на розсуд суду,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, працюючи протягом 30 років в умовах впливу загальної вібрації (105-107,4 дБ при ГДР 101 дБ), пилу з вмістом вільного кремнію диокису (від 10 до 70% - 4,2 мг/м? при ГДК 2,0 мг/м?) та з вмістом вільного кремнію діоксиду (від 2-10% - 4,8 20,0 мг/м? при ГДК 4,0 мг/м?) у параметрах, що перевищували гранично допустимі, із них з 23 липня 1981 року по 24 жовтня 2010 року на ВАТ та ПАТ «ІнГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_6 «ІнГЗК», отримала професійні захворювання.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 02 серпня 2011 року у ОСОБА_3 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозом 1) вібраційна хвороба першої-другої ст.., від дії загальної вібрації, синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з двобічним плечолопатковим періартрозом, переважно справа, ПФ першого-другого ст., деформуючим артрозом ліктьових суглобів, ПФ першого ст., та деформуючим артрозом, з явищами періартрозу колінних суглобів, ПФ першого ст., у сполученні з полірадикулопатією шийною та попереково-крижовою, стійким вираженим больовим синдромом з переважним ураженням і церебрально-периферичним ангіодистонічний синдромом з переважним ураженням в ВББ, двосторонньою пірамідою; 2) хронічний бронхіт. ЛН першого ст.

Актом № 2 розслідування хронічного професійного захворювання від 09 серпня 2011 року встановлена причина зазначених професійних захворювань робота в шкідливих умовах праці загальної вібрації та запиленості та повітря робочої зони у параметрах, що перевищували гранично допустимі, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств на яких працювала ОСОБА_3, тобто й ОСОБА_6 «ІнГЗК», ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 9-11).

Висновком МСЕК від 28 вересня 2011 року ОСОБА_3 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 50 % та встановлено інвалідність третьої групи, які при наступному переогляді 06.10.2016 року залишено незмінними та встановлено до 01 жовтня 2019 року (а.с. 14-15).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці встановлено Актом № 2 розслідування хронічного професійного захворювання від 09.08.2011 року (а.с. 9-11), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку .

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими нею професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоровя потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: