АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1603/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/947/К/17 суддя Тимошенко Т.І.
Категорія 20 (І) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

Іменем України

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, який в подальшому уточнив.

В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належало домоволодіння, розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Празька, 38, яке він за договором купівлі-продажу від 12 листопада 2013 року відчужив відповідачу ОСОБА_4, яка доводиться рідною донькою ОСОБА_3, з якою він перебував у незареєстрованому шлюбі з червня 2012 року по червень 2015 року.

Послався на те, що договір купівлі-продажу ним було укладено на пропозицію відповідачів з метою уникнення поділу в судовому порядку вказаного домоволодіння між ним та ОСОБА_7, з якою він раніше проживав без реєстрації шлюбу, на умовах повернення цього майна йому в майбутньому, чого здійснено не було.

Вважаючи, що договір купівлі-продажу від 12 листопада 2013 року домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Празька, 38, вчинений внаслідок введення його відповідачами в оману, без мети настання обумовлених ним правових наслідків, просив суд визнати його недійсним та застосувати наслідки його недійсності.

Ухвалою Жовтневого районного м. Кривого Рогу від 09 лютого 2017 року в якості третьої особи до участі у справі залучено приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6

РішеннямЖовтневого районного м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог. Вважає, що суд не врахував умислу відповідачів на введення його в оману з метою заволодіння належним йому домоволодінням, відсутності доказів на підтвердження отримання ним грошових коштів за його придбання від покупця за укладеним договором купівлі-продажу. Крім того вважає, що судом не досліджено майнового стану відповідача ОСОБА_4 та її фінансової здатності придбати спірне домоволодіння, й не враховано, що вона є студенткою з платною формою навчання, однобічно досліджено показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з цього приводу та не викликано ОСОБА_4 у судове засідання для надання особистих пояснень.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, кожна окремо, просили суд відхилити апеляційну скаргу, залишивши без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 листопада 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажудомоволодіння,до складу якого входить один житловий будинок «А-1», загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м., літня кухня «Г», сарай «Д», гараж «Е», сарай «З», огорожа № 1-4, вимощення І, водоколонка П, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Празька, 38 на земельній ділянці за кадастровим номером :04:053:0023, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, не приватизованої. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 3384 (а.с. 10-11).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на введення його в оману і що на час укладення правочину у нього відсутня воля на реальне настання правових наслідків обумовлених ним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст.ст. 203, 215, 230, 234 ЦК України та виходив з відсутності підстав для визнання укладеного правочину недійсним, оскільки доказів в підтвердження того, що договір купівлі-продажу було укладено без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним, або внаслідок обману, позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення позивача з позовом про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння від 12.11.2013 року недійсним стало, на його думку, вчинення продажу належного йому на праві власності нерухомого майна, під впливом обману з боку відповідачів, які запропонували укласти такий договір з метою уникнення можливого поділу домоволодіння між ним та ОСОБА_7 Також позивач послався на те, що дійсного наміру продавати домоволодіння він не мав. (а.с. 3).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Підстави для визнання недійсним правочину, укладеного під впливом обману, передбачені ст. 230 ЦК України. Так, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

За змістом ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до розяснень, наведених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення

обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно з п. 24 вищевказаної Постанови для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

З контексту викладеного слідує, що укладення договору, який за своїм змістом не відповідає внутрішній волі та суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним. Разом з тим, у таких справах тягар доказування укладення договору внаслідок обману або ж його фіктивності покладається на позивача, який повинен довести н підтвердження заявлених вимог, як факт обману з боку відповідача, так і те, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Зі змісту укладеного 12.11.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4оспорюваного договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Празька, 38, вбачається, що під час його укладення між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних його умов та підтверджено дійсність намірів сторін.

Так, відповідно до п. 1.6 зазначеного договору сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; договір не вчиняється під впливом тяжкої для продавця обставини і на вкрай невигідних для нього умовах; договір не є наслідком зловмисної домовленості продавця та покупця; ціна продажу, зазначена в п. 2.1 цього договору, відповідає їх дійсним намірам.

Пунктом 5.9 укладеного договору передбачено, що сторони однаково розуміють значення умов цього правочину та його правові наслідки для кожної із сторін, та підтверджують, що заперечень щодо кожної з умов цього правочину в них немає, та він відповідає дійсним намірам сторін.

Умовами договору підтверджено, що продаж домоволодіння за домовленістю сторін вчиняється за 74300,00 грн., які повністю отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору. Факт повного розрахунку за продану нерухомість підтверджено сторонами (п.2.1, п. 2.2 договору).

Крім того, п. 5.1 укладеного договору передбачено обовязок продавця у строк до 12.02.2014 року знятися з реєстраційного обліку за названою вище адресою та виписати всіх зареєстрованих осіб, звільнити домоволодіння від речей домашнього вжитку та передати ключі покупцю. На виконання цієї умови договору позивач 06.02.2014 року знявся з реєстраційного обліку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Празька, 38, що підтверджується відміткою в його паспорті (а.с. 4).

Також судом встановлено, що договір укладено у належній формі, підписано обома сторонами та нотаріально посвідчено, й на виконання його умов передано майно.

Таким чином, умови укладеного договору та сукупність вчинених дій сторін договору вказує на відповідність їх волевиявлення внутрішній волі та спрямованість їх наміру на настання правових наслідків обумовлених цим договором.

При цьому, в порушення вимог ч.3, ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, жодного доказу в підтвердження наведених позивачем фактичних обставин, зокрема того, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення, або ж укладення договору внаслідок обману, суду першої інстанції не надано. Не надано позивачем таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Отже встановивши, що оспорюваний правочин за формою та змістом відповідає положенням діючого законодавства, нерухоме майно, яке є його предметом, передане ОСОБА_4, що його придбала, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність обставин, передбачених ст.ст. 230, 234 ЦК України, у діях учасників договору купівлі-продажу домоволодіння від 12.11.2013 року, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги позивача про умисел відповідачів на введення його в оману з метою заволодіння належним йому домоволодінням колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження цього позивачем не надано, натомість змістом укладеного договору купівлі-продажу підтверджено, що позивач розуміє значення й умови цього договору та стверджує, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, позивачем не заперечувалося, що до укладення спірного договору він виїхав з домоволодіння, а після його продажу, у відповідності до умов договору, знявся з реєстраційного обліку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Празька, 38, що доводить відсутність факту обману та реальність настання правових наслідків обумовлених договором.

Умовами п. 2.1, п. 2.2 4.1 укладеного правочину спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про відсутність доказів отримання ним грошових коштів від покупця за придбання домоволодіння, згідно яких продаж домоволодіння за домовленістю сторін вчинено за 74300,00 грн., які повністю отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору. Факт повного розрахунку за продану нерухомість підтверджено сторонами.

Не знайшли свого підтвердження й доводи апеляційної скарги позивача про відсутність у ОСОБА_4 фінансової здатності придбати спірне домоволодіння, оскільки матеріалами справи підтверджується, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України з 01.02.2008 року та отримує пенсію в разі втрати годувальника. Крім того, після смерті своєї баби ОСОБА_11Д, померлої 21.03.2013 року, відповідач ОСОБА_3 отримала в спадок квартиру, частину виручених від продажу якої грошових коштів, витратила на придання спірного домоволодіння для своєї дочки ОСОБА_4 (а.с. 82,83). При цьому, посилання позивача на однобічність дослідження судом показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 щодо фінансового стану ОСОБА_4 колегія суддів не враховує, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи позивача щодо обовязкової участі відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні для дачі особистих пояснень колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні був присутній її представник ОСОБА_5, яка надала пояснення по суті заявлених позовних вимог та висловила позицію відповідача ОСОБА_4, яку вона представляє, щодо позову. Крім того, за змістом ст.ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, розпоряджається своїми правами на власний розсуд, в тому числі й правом брати участь у справі через свого представника.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суду не приймаються до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_12