АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: №22-ц/791/8/17 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, та апеляційною скаргою ОСОБА_4, діючого в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 19 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

09 грудня 2014 року позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з вказаним позовом та з урахування уточнень просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість в розмірі 98560,48 доларів США (за курсом 15,77грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.12.2014р. складає 1 554 150,56грн.) та судові витрати.

Позов обґрунтований наступним. 15.08.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №НЕН2GK (далі кредитний договір), згідно якого останній отримав кредит 36599,86 доларів США на строк до 15.08.2023р. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Для забезпечення належного виконання умов кредитного договору в той же день був укладений договір поруки №НЕН2GK, згідно якого ОСОБА_5 виступив поручителем ОСОБА_3 та як поручитель відповідає перед кредитором, в тому ж розмірі, що і боржник. Прийняті на себе зобовязання відповідачами не виконуються, а тому виникла заборгованість станом на 18.12.2014р. у сумі 98560,48 доларів США, яка складається із: 37 967,78дол США (598694,83грн.) - заборгованості за кредитом, 26 430,41 доларів США (416767,84грн.) - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 7089,38 доларів США (111788,87 грн.) - заборгованості по комісії за користування кредитом, 22 364,45 доларів США (352 653,76грн.) пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 4692,60 доларів США (73995,26грн.) штраф (процентна складова); 15,85 доларів США (250,00грн.) штраф (фіксована частина).

У письмових запереченнях ОСОБА_3 вказав, що матеріали справи не містять даних про отримання відповідачами вимоги банку про дострокове стягнення. Крім того, вказав, що позивач зловживає своїм правом, оскільки вже звертався із позовом до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки і по тій іншій справі Білозерським районним судом Херсонської області винесено 23.06.2010р. рішення про задоволення позову. Також вказав, що вважає, що з моменту набрання вищевказаним рішенням законної сили право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось. Одночасно із письмовими запереченнями ОСОБА_3 подав клопотання про застосування позовної давності, посилаючись на те, що термін на звернення за позовом закінчився ще в 2012 році, тому що договір укладено 15.08.2007р., а сплата по ньому проводилася останній раз 29.04.2009р. Отже, на підставі ст.257 ЦПК України, позовна давність закінчилась із спливом 3х років після останньої сплати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 19 травня 2015 року (з урахуванням ухвали Суворовського районного суду м.Херсона від 06.10.2015р. про виправлення описки та додаткового рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 14.07.2015р.) позов був задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за вказаним договором, яка становить 80221,34 доларів США, що за курсом 13,43грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.09.2014р. складає 1077372,6грн., а також стягнуто з відповідачів судовий збір. В іншій частині стягнення неустойки відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 02.11.2015р. вищевказане заочне рішення скасовано та призначено до розгляду справу за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 19 лютого 2016 року позов був задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №НЕН2GK від 15.08.2008р., яка складається з кредитної заборгованості в розмірі 71487,57 доларів США та 20000 грн. неустойки. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто відповідачів судові витрати в сумі 3654 грн. (по 1827 грн. з кожного).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діюча в інтересах ОСОБА_3, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказала, що про існування заборгованості банку було відомо з 23.06.2010р, тобто з моменту ухвалення рішенням Білозерським районним судом Херсонської області, а тому позовна давність мала обчислюватися з того дня. Крім того, зазначила, що в договорі вказаний фіксований штраф у сумі 250 грн, однак в позові цей штраф зазначається як 18,61 доларів США, тобто у іншій валюті. Також вважає, що стягнення одночасно пені і двох штрафів, в розумінні ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, є подвійною відповідальністю, тобто порушенням. Окрім того вказала, що у звязку із тим, що у кредитному договорі відсутня ставка комісії, то її стягнення с ОСОБА_3 є неправомірним. Також, вважає, що право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобовязання виникло протягом 6-ти місяців починаючи з 31.03.2009р., але з позовом Банк звернувся у 2014 році. Крім того, вказала на зловживання банком своїми правами з огляду на предявлення цього позову після ухвалення рішення суду в іншій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, діючий в інтересах ПАТ КБ "ПриватБанк", просить вказане рішення суду змінити в частині стягнення з відповідачів на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" неустойки у сумі 20000грн., збільшивши розмір неустойки з 20000грн. до 27072,90 доларів США. При цьому заявник послався на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вважає, що суд першої інстанції, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, помилково зменшив розмір неустойки, оскільки розмір збитків становить 71487,57 доларів США та перевищує розмір неустойки 27072,90 доларів США. Крім того, зазначив, що судом не вказано та не мотивовано інші обставини справи, через які зменшено вказаний розмір.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що зазначені апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

15 серпня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №НЕН2GK (далі кредитний договір), відповідно до якого:

---- п.8.1.: банк зобовязався надати позичальнику поновлювальну лінію у розмірі 44847,76 доларів США на наступні цілі: 36599,86 доларів США на придбання нерухомості (складаються з 35000 доларів США на придбання нерухомості, 1050 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, 366,57 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна на перший рік кредиту, 183,29 доларів США для сплати особистого страхування на перший рік дії кредиту, 8247,90 доларів США на сплату страхових платежів). Відсоткова ставка 1,25% на місяць. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно у сумі 625,16 доларів США;

---- п.8.3.: забезпеченням виконання позичальником зобовязань виступає іпотека будинку загальною площею 212,40 м2, що знаходиться за адресою: Херсонська обл., Білозерський р-н, с.Станіслав, вул.200річчя Станіславу, буд.12 та виступає договір поруки №НЕН2GK від 15.08.2008р.;

---- п.8.4.: при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн.;

---- п.6.4.: при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань сплатити банку штраф у розмірі 250грн.+5% від суми позову;

--- п.2.3.3.: позичальник вправі повернути банку суму кредиту в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору вимога банку втрачає чинність;

--- 5.5.: термін позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків, винагороди, неустойки за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.11-13 т.1).

Повернення кредиту здійснюється згідно з графіком, який міститься в Додатку №2 до вказаного кредитного договору; оплата здійснюється 30 дня кожного місяця до серпня 2023 року (а.с.16 т.1).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 15.08.2008р. між ПАТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником, зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.18 т.1).

За п.16 договору предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником зобовязання з повернення кредиту у сумі 36599,86 доларів США у строк з 15.08.2008р. по 15.08.2023р. включно, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних у період сплати з "25" по "30" число кожного місяця, щомісячно у період сплати надавати банку грошові кошти у сумі 625,16 доларів США для погашення заборгованості, сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, тощо.

Відповідно до п.11 вказаного договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Згідно п.12. вказаного договору поруки дія договору припиняється після закінчення 5 (пяти) років з настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 19.09.2014р. останній черговий платіж позичальником сплачено 29.04.2009р. (а.с.4-6).

Банк проти цього не заперечує.

ОСОБА_3 не виконує зобовязання за вказаним кредитним договором щодо належного та своєчасного погашення кредитної заборгованості, своїх зобовязань також не виконує поручитель ОСОБА_5

Із розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором із 18.12.2009р. по 18.12.2014р., (але пеня розрахована з 18.12.2013р. по 18.12.2014р.) станом на 28.01.2016р. вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_3 становить 98560,48 доларів США (що за курсом 15,7684970 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.12.2014р. складає 1554150,56 грн.) та складається із наступного:

--- заборгованість за кредитом в сумі 37967,78 доларів США, що еквівалентно 598694,83грн.,

--- заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 26430,41 доларів США, що еквівалентно 416767,84грн.,

--- заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 7089,38 доларів США, що еквівалентно 111788,87грн.,

--- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 22364,45 доларів США, що еквівалентно352653,76грн.,

--- штраф (відсоток від суми заборгованості) в сумі 4692,60 доларів США, що еквівалентно 73995,26грн.,

--- штраф (фіксована частина) в сумі 15,85 доларів США, що еквівалентно 250грн. (а.с.295-296).

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 23.06.2010р., яке набрало чинності, позов ЗАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: Херсонська обл., Білозерський р-н, с.Станіслав, вул.200річчя Станіславу, буд.12 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №НЕН2GK від 15.08.2008р.) ЗАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати. У позові ОСОБА_3 до ЗАТ КБ "Приватбанк", третя особа ПН Білозерського нотаріального округу ОСОБА_7, про розірвання кредитного договору і договору іпотеки відмовлено.

Із мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що станом на 26.04.2010р. заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №НЕН2GK від 15.08.2008 року становить 46988,82 доларів США (а.с.140-146).

Згідно повідомлення №30.1.0.0/2-374 від 08.10.2014р. заступника керівника напрямку по стандартизованій претензійно-позовній роботі ОСОБА_8, направленого до вказаних позичальника та поручителя, вказаним особам направлено повідомлення, в якому зазначається таке: банк повідомив, що позичальник не погашає кредитну заборгованість, у звязку з чим виникла прострочена заборгованість. З метою погашення заборгованості за кредитним договором найближчий час заплановано звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків, а також передачу інформації про них як про неплатника до Бюро кредитних історій. Вказано, що якщо боржник та поручитель бажають уникнути цих заходів, то потрібно у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с.8).

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив з доведеності того, що ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобовязання та не сплатив борг за кредитним договором, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, а тому стягненню підлягає заборгованість у розмірі 71487,57 доларів США та неустойка у розмірі 20000грн., оскільки є підстави для зменшення розміру неустойки з 27072,9 доларів США до 20000грн.

З таким висновком колегія суддів повністю погодитися на може з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Із досліджених вище умов кредитного договору та розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по тілу кредиту виникла за період з квітня 2009 року, яка вже не погашалась.

Враховуючи те, що не доведено факт отримання боржником та поручителем повідомлення про дострокове погашення кредитного договору, як про це зазначено в апеляційній скарзі представника ОСОБА_3, тобто не змінено графік погашення кредиту, то при визначенні заборгованості потрібно виходити із розрахунку заборгованості по щомісячних платежах.

ОСОБА_3 подане клопотання 28.04.2015р. про застосування позовної давності, отже початок перебігу позовної давності починається з моменту несплати чергового платежу, тобто з 30 травня 2009р.

Як зазначалось, за уточненими розрахунками, заборгованість ОСОБА_3 розрахована за період з 18.12.2009 року по 18.12.2014 року, пеня розрахована за 1 рік, а саме за період з 18.12.2013 року по 18.12.2014 року. Позов подано 09.12.2014р. Останній черговий платіж сплачено 29.04.2009 року. А тому вважається, що вимоги предявлені в межах 5-річного терміну позовної давності.

Щодо стягнення неустойки слід зазначити таке.

Частково задовольняючи позов у частині стягнення неустойки, суд першої інстанції, посилаючись на ч.3 ст.551 ЦК України, не погодився з її нарахуванням у сумі 27072,90 доларів США та зменшив вказаний розмір до 20000грн., оскільки він перевищує розмір збитків.

Однак, колегія суддів не може погодитися із цим з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.624 ЦК України, яка регулює питання збитків і неустойки:

--- якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч.1);

--- договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою (ч.2);

--- договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків (ч.3).

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із розрахунку вбачається, що розмір збитків по кредиту складає 71487,57 доларів США (37967,78 доларів США тіла кредиту + 26430,41 доларів США процентів + 7089,38 доларів США комісії), а розмір неустойки складає 27072,90 доларів США (22 364,45 доларів США пені + 4692,60 доларів США штрафу процентна складова + 15,85 доларів США штрафу фіксована складова). Отже, розмір неустойки не перевищує розмір збитків.

Крім того, суд першої інстанції, при вирішенні цього питання не врахував те, що, як зазначено у ч.3 ст.551 ЦК України, також відсутні підстави, які мають істотне значення у справі, які б могли вплинути на зменшення розміру неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За положеннями ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання. Оскільки виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.

У цій справі розрахунок заборгованості за кредитним договором, у тому числі процентів та пені, вказані в іноземній валюті із зазначенням еквіваленту у гривнях за курсом, установленим НБУ на час розрахунку. Він узгоджується з вимогами ч.2 ст. 192, ч.3 ст.533 ЦК України та ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Така правова позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року по справі № 6-211цс17.

Отже, пеня має бути стягнута в іноземній валюті.

Враховуючи вказане, те, що умовами кредитного договору штраф вказаний в розмірі 250грн., як фіксована складова та 5% від суми позову, то в цій справі штраф має бути обрахований у національній валюті.

Крім того, стягнення фіксованого штрафу 250грн. має бути здійснено саме в національній валюті, оскільки перерахування його на іноземну валюту в розмірі 15,85 доларів США, як того вимагає позивач, значно погіршує становище відповідачів і є недопустимим, тому що при укладенні договору курс гривні до долара США був приблизно 4,844грн. за 1 долар США, а на момент розрахунку банку 15,77 грн. за 1 долар США, в той час як на сьогодні близько 26грн. за 1 долар США, а на час ухвалення рішення суду першої інстанції 26,4623грн. за 1 долар США. Отже, 15,85 доларів США на сьогодні становить приблизно 412грн., що не відповідає фіксованому штрафу в 250грн.

Отже, з огляду на положення ст.551 ЦК України, підлягає стягненню неустойка у вигляді пені в повному обсязі, обрахованому позивачем, тобто в сумі 22 364,45 доларів США, а також підлягає стягненню штраф в розмірі 4692,60 доларів США процентна складова, що еквівалентно 73995,24грн. з урахуванням курсу національної валюти, наданого позивачем в 15,7684970 грн./дол. та штраф в розмірі 250грн. як фіксована складова.

Щодо договору поруки слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.554 ЦК України: у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1); поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2).

Положення ч.4 ст.559 ЦК України містять дві взаємовиключні підстави для припинення поруки: 1) коли договором поруки встановлено строк, після якого порука припиняється порука вважається припиненою у відповідний строк; 2) коли договором поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється порука вважається припиненою, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Такий же правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року в справі № 6-75цс14, який згідно зі ст.3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно п.11 договору поруки цей договір набирає чинності з момент його підписання, а згідно п.12 порука за цим договором припиняється після закінчення 5-ти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто через 5 років після 15.08.2023 року, оскільки не доведено факт отримання повідомлення про дострокове повернення кредиту.

Враховуючи: встановлений факт порушення позичальником умов договору кредитної лінії щодо несплати тіла кредиту та відсотків за його користування; строк припинення поруки встановлено після закінчення 5-ти років з дня настання терміну повернення кредиту, колегія суддів вважає, що саме з 15.08.2023 року слід обчислювати зазначені 5 років як строк дії договору поруки, а тому позов банку до поручителя також підлягає задоволенню, оскільки із позовом Банк звернувся у грудні 2014 року.

Що стосується стягнення комісії в розмірі 7089,38грн., то колегія суддів виходить з відсутності в умовах договору ставки цієї комісії, з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обовязку відповідачів сплатити дану комісію в зазначеному розмірі при встановленій ставці. А тому стягнення її є неправомірним, що тягне за собою задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 в цій частині та зміну рішення суду першої інстанції в цій частині.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_3 та його представник не погоджувалися з розрахунком заборгованості, вказували на неправильні, на їх думку, нарахування, зокрема на те, що в деякі місяці заборгованість за тілом кредиту збільшувалася, що є неможливим. Однак, колегія суддів не може прийняти до уваги вказані посилання, оскільки вони зроблені на припущеннях, сторона позивача не надала суду своїх розрахунків заборгованості, не підтвердила їх належними доказами. Також колегія суддів враховує і ту обставину, що збільшення на кілька десятків доларів США заборгованості за тілом кредиту в деякі місяці може відбуватись за умовами договору як наслідок невиконання боржником своїх зобовязань за страхуванням предмета іпотеки тощо.

Також при апеляційному розгляді справи сторона позивача вказувала на відсутність в неї відомостей з приводу виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що позивач всіляко затягує процес реалізації належного йому будинку, як предмета іпотеки.

Колегія суддів зважаючи на зазначене, виходить з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки на стягнення заборгованості не є подвійним стягненням за основним зобовязанням. В будь-якому випадку реалізація предмета іпотеки враховується та йде в залік виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача кредитної заборгованості в розмірі 71487,57 доларів США слід змінити, зменшивши розмір стягнутої суми з 71487,57 доларів США до 64398,19 доларів США. Це ж рішення в частині стягнення з відповідачів 20000грн. неустойки слід скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити частково. Так, слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача пеню в розмірі 22 364,45 доларів США та штраф в розмірі 4692,60 доларів США процентна складова, що еквівалентно 73995,24грн. та штраф в розмірі 250грн. як фіксована складова. В решті позовної вимоги про стягнення неустойки слід відмовити.

В іншій частині доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновки суду не спростовують. Зокрема, посилання заявниці на обчислення позовної давності з моменту ухвалення рішенням Білозерським районним судом Херсонської області від 23.06.2010р., не приймається до уваги, оскільки позовна давність тривалістю у 5 років встановлена у п.5.5 кредитного договору і за цими вимогами банку вона не сплила.

Посилання заявника на накладення на нього подвійної відповідальності у вигляді пені і двох штрафів не приймається до уваги, оскільки це спростовується умовами договору, якими передбачені стягнення пені та штрафу за різні порушення умов договору (відповідно за порушення зобовязань із погашення кредиту та за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань).

Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 06.11.2013 року у справі 6-116цс13 та 27.04.2012 року у справі 3-24гс12, штраф та пеня є різними санкціями у межах одного виду цивільно-правової відповідальності. Їх одночасне застосування за різні порушення умов договору не свідчить про недотримання положень щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення.

Не може бути прийнято до уваги посилання заявника на припинення дії договору поруки через те, що вимога до поручителя не була предявлена протягом 6-ти місяців починаючи з 31.03.2009р., оскільки у п.12 договору поруки передбачено припинення договору після закінчення 5-ти років з дня настання терміну повернення кредиту (тобто з 15.08.2023 року). Крім того, заявник не наділений повноваженнями представляти інтереси поручителя.

Посилання заявника щодо зловживання банком своїми правами з огляду на предявлення цього позову після ухвалення рішення суду в іншій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки також не приймається до уваги з огляду на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. З приводу цього також є правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 03.02.2016р. у справі 6-1080цс15.

В іншій частині доводи апеляційної скарги представника ПАТ КБ "ПриватБанк" (стягнення фіксованого штрафу в розмірі 15,85 доларів США) не обґрунтовані вимогами закону, а тому задоволенню не підлягають, а відповідно фіксований штраф має бути стягнутий в розмірі 250грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із заявлений позовних вимог в 98560,48 доларів США задоволено 91464,85 доларів США (64398,19 дол.США + 22364,45 дол.США + 4692,6 дол.США + 9,61 дол.США як еквівалент 250грн.), тобто 92,8% (91464,85 х 100% : 98560,48).

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат підлягає зміні, а саме необхідно зменшити розмір стягнутих з відповідачів в рівних частках на користь позивача судових витрат з 3654,00грн. до 3390,91грн. (3654 х 92,8% : 100%) по 1695,45 з кожного.

Ухвалою судді апеляційного суду Херсонської області від 12.03.2016 року ОСОБА_3 було відстрочено до ухвалення судом апеляційної інстанції сплату судового збору в розмірі 4019,40грн. за подання апеляційної скарги на вказане рішення суду першої інстанції (а.с.320 т.1).

З урахуванням задоволення позовних вимог в розмірі 92,8% вказана сума судового збору в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню з ОСОБА_3 та позивача пропорційно до розміру позовних вимог, які були відповідно задоволені та відхилені, а саме відповідно 3730,41грн. (4019,4 х 92,8% : 100%) та 288,99грн. (4019,4 х 7,2% : 100%).

Крім того, при поданні апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4019,40грн. Вимоги задоволено на 92,8%, а тому з відповідачів на користь банку слід стягнути 3730,41грн. (92,8% від 4019,4грн.), тобто по 1865,20грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 ЦПК України, ст.ст.192, ст.ст.533, 549, 554, 611, ч.3 ст.551, ч.4 ст.559, ст.611, ч.2 ст.1050, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, а також ОСОБА_4, діючого в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 19 лютого 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" кредитної заборгованості в розмірі 71487,57 доларів США змінити, зменшивши розмір стягнутої суми з 71487,57 доларів США до 64398,19 доларів США.

Це ж рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 20000грн. неустойки скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" пеню в розмірі 22 364,45 доларів США та штраф в розмірі 4692,60 доларів США процентну складову, що еквівалентно 73995,24грн. та штраф в розмірі 250грн. фіксовану складову.

В решті позовної вимоги про стягнення неустойки відмовити.

Це ж рішення суду в частині стягнення судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутих в рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судових витрат з 3654,00грн. до 3390,91грн. по 1695,45грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 у дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3730,41грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 288,99грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в сумі 3730,41грн. (по 1865,20грн. з кожного).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_9

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_10

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1