У Х В А Л А

Справа №2-592/2009

05 жовтня 2017 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Соловей Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 та скасування постанови від 29.08.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 оскаржив до суду дії старшого державного виконавця Богородчанського відділу ДВС ОСОБА_2, яка постановою від 29.08.2017 року повернула йому як стягувачу виконавчий документ без виконання судового рішення.

Заявлені вимоги у скарзі мотивовані тим, що на виконання до Богородчанського районного відділу ДВС ним було вкотре скеровано виконавчий лист, виданий на підставі рішення Богородчанського районного суду у справі №2-592/09 про стягнення з ОСОБА_3 на його (ОСОБА_1І.) користь про стягнення 54953,86 грн. боргу.

03 жовтня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №52464839.

Державним виконавцем вжито певних заходів до встановлення майна та доходів боржника, однак майна, належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення, не розшукано. Водночас ним особисто 16 лютого 2017 року до відділу ДВС подано державному виконавцю дані про наявність у боржника майна, зокрема ? частки житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Підгіря, вул. І.Франка, 99а. Право власності на вказане майно визнано за боржником рішенням Богородчанського районного суду від 20.06.2003 року у справі №2-21/2003, яке набрало законної сили. Однак, уникаючи виконання судового рішення про стягнення з нього боргу, ОСОБА_3 своє право власності у відповідних державних реєстрах не зареєстрував. Тому ініціював питання про направлення до суду заяви про звернення стягнення на майно боржника, речові права на яке не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 07 червня 2017 року в задоволенні подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_3, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, відмовлено у звязку з його передчасністю. Зокрема суд вказав державному виконавцю на те, що не в повному обсязі вчинено дії, спрямовані на виявлення рухомого майна боржника, а також на те, що у межах виконавчого провадження не встановлено правовий статус земельної ділянки площею 0,0611 га, яка за реєстрами числилась за боржником та можливість її реалізації з метою погашення боргу.

Після усунення вказаних в ухвалі суду недоліків, старшому державному виконавцю слід було повторно звернутись до суду з клопотанням про прийняття рішення про звернення стягнення на майно боржника, а саме - 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться по вул. Франка, 99 «а» в с. Підгіря Богородчанського району, право власності на яке визнано за ОСОБА_3 рішенням Богородчанського районного суду від 20 червня 2003 року №2-21/2003, однак не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Однак в порушення вимог ч.4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1 ст. 377 ЦПК України державний виконавець, незаконно посилаючись на п.2 ч.1 ст 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернула згаданий виконавчий лист без виконання, внаслідок чого рішення суду залишилось невиконаним, а його права порушено.

Представник скаржника ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги поданої скраги підтримав з викладених підстав, просив їх задовольнити.

Старший державний виконавець Богородчанського районного відділу ДВС ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила обґрунтованість поданої скарги. Вказала, що двічі у межах вказаного виконавчого провадження зверталась до суду з приводу отримання згоди на звернення стягнення на майно боржника- ? частину житлового будинку, що знаходиться в с.Підгіря по вул. І.Франка, 99 «а» Богородчанського району. Однак суд ухвалами від 17.03.2017 року та від 07.06.2017 року відмовив у задоволенні її подання.

Нею у межах виконавчого провадження, шляхом отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено, що право власності на домоволодіння за адресою с.Підгіря, вул.І.Франка, 99-а зареєстровано в цілому за колишньою дружиною боржника ОСОБА_5. Актом державного виконавця від 27.06.2017 року в результаті повторного виходу за вказаною адресою встановлено, що рухомого майна, належного ОСОБА_3 у вказаному будинку немає, з пояснень ОСОБА_5 її колишній чоловік у даному будинку не проживає, лише періодично навідує дітей. Увесь будинок належить на праві власності їй. В заяві, яку попередньо, ще в січні 2015 року ОСОБА_5 подавала державному виконавцю вказувала, що частку майна боржника викупила у 2003 році. Виходячи з цього, а також через встановлене у реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяження домоволодіння по вул. І.Франка, 99-а в с.Підгіря, що належить ОСОБА_5, повторно до суду з приводу вирішення питання про звернення стягнення на таке майно не зверталась. Просила у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи №2-592/09, подані суду документи, суд приходить до висновку, що подана скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що постановою від 29.08.2017 року старший державний виконавець Богородчанського відділу ДВС ОСОБА_2 повернула стягувачу без виконання виконавчий лист №2-592/09 від 04.11.2009 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 54953,86 грн. При цьому підставою для повернення виконавчого листа державним виконавцем вказано п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Погодитись з обґрунтованістю прийнятого рішення суд не може.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду від 01 жовтня 2009 року у справі №2-592/09 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, ухвалено стягнути з останнього на користь позивача 54380 грн. боргу, 543 грн. 86 коп. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

04 листопада 2009 року на виконання вищевказаного рішення Богородчанським районним судом видано виконавчий лист №2-592/09 .

03 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС ОСОБА_2 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі вищезгаданого виконавчого документа.

16 лютого 2017 року до відділу ДВС у межах вказаного виконавчого провадження надійшла заява ОСОБА_1, в якій останній вказав, що за боржником ОСОБА_3 відповідно до рішення Богородчанського районного суду №2-21/2003 від 20 червня 2003 року визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться по вул. Франка,99 «а» в с.Підгір'я Богородчанського району. При цьому стягувач просив звернутися до суду з заявою про вирішення питання про звернення стягнення на майно боржника, речові права на яке не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.377 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 17 березня 2017 року та від 07 червня 2017 року у задоволенні подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_3, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, було відмовлено. Мотиви вказаної відмови були викладені у згаданих ухвалах і зводились до того, що з таким поданням державний виконавець зверталась передчасно, оскільки звернення стягнення на обєкти нерухомого майна є крайнім заходом і можливе лише у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення.

В обох згаданих ухвалах суд констатував, що державним виконавцем в повному обсязі не вчинено дій, спрямованих на виявлення рухомого майна боржника, на яке можна було б звернути стягнення, а тому вказував на те, які саме ще дії слід вчинити для перевірки наявності у боржника іншого майна, за рахунок якого можна було виконати судове рішення.

Разом з тим, це не позбавляло державного виконавця права, після проведення усіх необхідних дій звернутись повторно з поданням щодо вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Висновок державного виконавця, зроблений у мотивувальній частині оскаржуваної постанови про відсутність майна, за рахунок якого можна провести стягнення по виконавчому документу і посилання на п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є не обґрунтованим.

Посилання державного виконавця не те, що право власності на усе домоволодіння по вул. І.Франка, 99а в с. Підгіря Богородчанського району зареєстровано за ОСОБА_5, відповідно до Інформаційної довідки отриманої виконавцем 27.06.2017 року з відповідних реєстрів, є безпідставним. Відповідно до вказаної інформаційної довідки відомості про право власності на згаданий житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, аналогічно як і у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Дані, що містяться у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що внесені на підставі ухвали суду від 16.10.2006 року щодо вказаного домоволодіння по власнику ОСОБА_5 свідчать лише про обтяження прав саме цього власника.

Таким чином, суд погоджується з доводами скаржника, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, ст. 387 ЦПК України, ст.ст. 209,210 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Визнати неправомірною та скасувати постанову винесену старшим державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 29.08.2017 року про повернення стягувачу виконавчого листа №2-592/09 від 04.11.2009 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 боргу в сумі 54953,86 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п'яти днів.

Суддя