УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання у навчальному закладі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 аліменти на сина у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року, і до досягнення ним двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона з 1993 року знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25 квітня 2000 року; від шлюбу вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 01 вересня 2015 року ОСОБА_6 навчається на денному відділенні на контрактній основі в Чорноморському державному університеті ім. Петра Могили, строк закінчення навчання 30 червня 2018 року, що потребує додаткових затрат.

Посилаючись на те, що відповідач працює, має постійний заробіток, не має інших утриманців, але в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу, а її дохід не дозволяє повною мірою утримувати сина, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період його навчання у розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 вересня 2015 року і до досягнення ним двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4відхилено, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 рокузалишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При новому розгляді справи, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахував висновки і мотиви скасування попереднього рішення, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року, та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що відповідач є батьком повнолітнього сина ОСОБА_6, який навчається на денному відділенні на контрактній основі в Чорноморському державному університеті ім. Петра Могили, перебуває на утриманні матері, не працює, має захворювання, але є працездатним, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги до досягнення ним двадцяти трьох років, а також врахувавши можливість відповідача надавати таку допомогу, який має достатній дохід та не має членів сім'ї, яких зобов'язаний утримувати, але несе певні витрати на нову сім'ю (а. с. 55), суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 1/8 частини його доходу.

Відхиляючи доводи позивачки про те, що допомога синові має надаватися як і раніше під час його навчання у коледжі у розмірі 1/4 частки доходу батька, суд правильно виходив з того, що син є працездатним, що не виключає можливості отримання ним власних доходів.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська