Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 квітня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3, а також, яка діє від імені неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, де третіми особами без самостійних вимог на предмет спору є: служба у справах дітей Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд із зазначеним позовом до відповідачів. Позов мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 27.09.2007 року уклали кредитний договір № МКMOGA00000266, за яким Банк зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 74571,41 доларів США строком до 24.09.2027 року, а остання зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором Банк і ОСОБА_7 27.09.2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме : житловий будинок загальною площею 195,30 кв.м., житловою площею 39,60 кв.м, який розташований за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Середнє, вул. Лікарняна, буд. 4, який їй належить на праві власності згідно договору купівлі-продажу. 18.04.2013 року Ужгородським міськрайонним судом винесено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, згідно якого звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки за іпотечним договором. Відповідно до укладеного договору іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Даний обовязок було порушено, а саме, за вказаною адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 З врахуванням наведеного Банк просив визнати дії ОСОБА_3 щодо реєстрації у предметі іпотеки, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства, позбавити права користування житловим приміщенням ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03 квітня 2017 року даний позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилаються на те, що банком обрано невірний спосіб судового захисту внаслідок порушення договірних зобовязань, оскільки така відповідальність не передбачена ст. 611 ЦК України. Посилається на те, що судом помилково не застосовано приписи ст. 109 ЖК України, згідно якої не допускається виселення відповідачів. Також вказує, що позивачем не доведено, що відповідачі були зареєстровані у спірному житловому будинку після укладення договору іпотеки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У даному випадку, судом ухвалено судове рішення, яким вирішено питання щодо прав та обовязків пяти відповідачів. При цьому, такі права та обовязки не є нероздільними та абсолютно взаємоповязаними. Вказане рішення оскаржено в апеляційному порядку виключно одним з пяти відповідачів ОСОБА_1 та її представником. Інші сторони з відповідачів наданим їм ЦПК України правом на апеляційне оскарження не скористалися, тобто фактично погодились з таким судовим рішенням.

При цьому, матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 має процесуальні повноваження діяти від імені інших з чотирьох відповідачів на підставі договору (доручення) чи закону. Не має таких повноважень і представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2, який діє згідно угоди про надання послуг адвоката від 18.01.2017 року (а.с. 37).

Узагальнюючи наведене та враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів вважає, що в даному випадку ОСОБА_1 та її представник вправі оскаржувати рішення суду першої інстанції виключно в частині вирішення питання про її права та обовязки. У частині вирішення судом питання щодо прав та обовязків інших відповідачів, ОСОБА_1 та її представник не вправі оскаржувати судове рішення, через відсутність повноважень від таких, а відтак, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення стосовно інших відповідачів.

Встановлено, що 27.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір №МКMOGA00000266, згідно якого Банк зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 74571,41 долар США в строк до 24.09.2027 року, а остання зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.3-5).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором Банк і ОСОБА_3 27.09.2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме : житловий будинок загальною площею 195,30 кв.м., житловою площею 39,60 кв.м, який розташований за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Середнє, вул. Лікарняна, буд. 4, який їй належить на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2007 року (а.с.6-8).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.04.2013 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № МКMOGA00000266 від 27.09.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. Виселено ОСОБА_3Є та інших осіб, які зареєстровані в будинку, що є предметом іпотеки зі зняттям їх з реєстраційного обліку (а.с.9-11).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 31.05.2013 року змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.04.2013 року. Зменшено розмір заборгованості ОСОБА_3 Виключено з резолютивної частини рішення про виселення інших особі, які зареєстровані та/або проживають в будинку, що є предметом іпотеки (а.с.12-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18.12 договору іпотеки, іпотекодавець зобовязується: не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у Предметі іпотеки без письмової згоди на це Іпотекодавця.

Всупереч зазначеному ОСОБА_1 була зареєстрована у будинку, що є предметом іпотеки.

Колегія суддів, вважає безпідставним твердження апелянта про те, що відсутні докази того, коли саме відбулася реєстрація осіб у спірному будинку, оскільки з копії будинкової книги вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована в будинку за адресою с. Середнє, вул. Лікарняна, 4 після укладення договору іпотеки 26.06.2011 року, що свідчить про порушення п. 18.12 договору іпотеки.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо обрання банком неналежного способу захисту.

Так, перелік можливих наслідків порушення зобовязання визначений ст. 611 ЦК України не є вичерпним, про, що, зокрема свідчить наявність слова «зокрема» вжитим законодавцем перед даним переліком.

Колегія суддів констатує, що умовами договору іпотеки (п. 19) не передбачено конкретної міри відповідальності за порушення Іпотекодавцем саме умови п. 18.12 договору, а відтак, Банк праві ставити питання про визнання дій, які призвели до даного порушення, неправомірними в судовому порядку.

Такий спосіб судового захисту, узгоджується з умовами договору та приписами абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, позаяк не суперечить чинному законодавству.

Безпідставним є й посилання апелянта на приписи ст. 109 ЖК України, оскільки предметом даного позову не являється вимога про виселення відповідачів.

Таким чином, суд правомірно задовольнив вимогу щодо визнання дій стосовно реєстрації ОСОБА_1 у будинку, який являється предметом іпотеки, неправомірними.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції стосовно задоволення вимог Банку про позбавлення ОСОБА_1 права користування вказаним будинком зі зняттям її з реєстраційного обліку зважаючи на наступне.

Оскільки судовим рішенням визнано неправомірними дії щодо реєстрації ОСОБА_1 в будинку, що є предметом іпотеки, то таке свідчить про те, що остання не набула права користування на вказане житлове приміщення у встановленому законодавством порядку.

Тобто, відсутні підстави додатково позбавляти її права користування спірним житловим будинком, ще й судовим рішенням.

Дане судове рішення є самостійною та достатньою підставою для зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку, яке може бути здійснено на підставі такого рішення, тобто в майбутньому. Таким чином, дана вимога банку є фактично передчасною та не може бути задоволена.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині вимог.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, задоволити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 квітня 2017 року змінити в частині вимог про позбавлення ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням, та зняття її з реєстраційного обліку, шляхом ухвалення нового рішення суду про відмову Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимоги до ОСОБА_1 про визнання втратившою право на користування житлом та зняття її з реєстраційного обліку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді