АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Соболєва Вікторія Леонідівна, про встановлення факту належності на праві власності квартири, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності на праві власності квартири.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року йому було відмовлено у відкритті провадження за заявою на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року та відкрити провадження по справі, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався ст.256 ЦПК України та виходив з того, що із матеріалів справи вбачається спір про право, а тому заява не може розглядатись в порядку окремого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Так, Главою 6 ЦПК України особам надано право на звернення до суду в порядку окремого провадження із заявами про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В частині 1 статті 256 ЦПК України наведено перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи: а саме: 1)родинних відносин між фізичними особами; 2)перебування фізичної особи на утриманні; 3)каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4)реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5)проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6)належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7)народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8)смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9)смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_2 просив встановити факт належності йому на праві власності кватири АДРЕСА_1, мотивуючи свою заяву тим, що оригінал договору купівлі-продажу квартири було передано ним банку.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що з 2004 року набрав чинності новий ЦК України у якому наявна ст.392, яка безпосередньо передбачає право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності зокрема і у разі втрати документа, який засвідчує право власності.

Тобто наявні усі підстави для розгляду даного питання саме в порядку позовного провадження.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, дійшов вірного висновку про наявність спору про право, а доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав належною оцінки наданих ним доказам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам норм процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,312,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.