Провадження №2/193/243/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

26 вересня 2017 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Шумській О.В.

при секретарі Мельниковій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.02.2012 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

16 серпня 2016 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій вказують, що відповідачу 15.02.2012 року був наданий кредит в розмірі 1000,00 гривень. До позовної заяви додали довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти.

У звязку із зазначеним станом на 31.05.2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 11403,15 грн., яка складається із наступного:

- 468,88 грн. заборгованість за кредитом,

- 7115,07 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 2800,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

- 519,20 грн. штраф (процентна частина), яку позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір.

22 лютого 2017 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення , згідно якого позовні вимоги задоволено.

10 березня 2017 року не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.

27 березня 2017 року ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.

26 вересня 2017 року відповідач подала суду заперечення проти позову, обгрунтовуючи його тим, що отриманий нею у лютому 2010 році кредит в розмірі 1000,00 гривень, позивач повернула ще у лютому 2011 року, проте банк подав позов у суд в грудні 2016 року що свідчить про пропуск строку позовної давності.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, просить справу розглянути без їхньої участі, не заперечує проти заочного розгляду справи, про що надав відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача будучи у встановленому чинним законодавством порядку увідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявились.Надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Просять застосувати строки позовної давності.

У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.02.2012 року(а.с.6) та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти(а.с.51) ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(а.с.6).

Відповідно до наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти(а.с.51) кредитний ліміт було змінено, а саме 03.03.2012 року до 2000,00грн, 04.03.2013 року до 1770,00грн., 29.03.2013 року до 1650,00грн., 24.05.2013року до 1490,00грн., 30.05.2013року до 1340,00грн., 26.06.2013 року до 1170,00 грн., 26.07.2013 року до 1000,00 грн., 09.08.2013 року до 1000,00 грн., 04.09.2013 року до 830,00 грн., 30.09.2013 року до 650,00 грн., 30.10.2013 року до 470,00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до норм чинного законодавства зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також зазначених норм закону відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 31.05.2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 11403,15 грн., яка складається із наступного:

- 468,88 грн. заборгованість за кредитом,

- 7115,07 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом,

- 2800,00 грн. - заборгованість за пенею ,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

- 519,20 грн. штраф (процентна частина)(а.с.4-5).

Відповідач просить суд застосувати до позовних вимог строки позовної давності.

Як вбачається із розрахунку заборгованості по кредиту, який мається в матеріалах справи, прострочений платіж по погашенню процентів виник 12.02.2013 року, а прострочений платіж по кредиту у відповідача виник 15.10.2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, який мається в матеріалах справи(а.с.4-5).

Позивач звернувся до суду 03 серпня 2017 року з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і нараховані проценти.

Суд вважає, що позивачем було пропущено строки позовної давності, передбачені ст.ст.257,258 ЦК України.

Умовами Кредитного договору, сторони встановили сгроки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно 3 ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявляє Відповідач, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борт частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право Банку вважається порушеним з моменту недотримання Боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення, строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата процентів повинні здійснюватись позичальником частинами щомісяця в період сплати кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань, а саме повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки неодноразово декларувались судовою практикою та містяться у Постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року (справа 6-116 цс 13), постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року, Постановою Верховного суду України від 03.02.2016 року (справа 6-18 цс 16), Постановою Верховного суду України від 06.04.2016 року (справа 6-2520 Цс 15).

Враховуючи наведене, позивач пропустив строки позовної давності для стягнення заборгованості за Кредитним договором та процентами.

Щодо доводів Позивача про стягнення з Відповідача неустойки у вигляді штрафів та пені,то вважаю за необхідне відмовити в задоволенні.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Правова природа штрафу така, що позовна давність до вимог про його стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується штраф, окремо. Право на позов про стягнення штрафу виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, пені).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Аналогічні висновки неодноразово декларувались судовою практикою та містяться у Постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року (справа 6-116 цс13), ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 7 листопада 2012 року.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності і будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску трирічного строку позовної давності, позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.

За таких обставин, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає у зв'язку із пропуском позивачем трирічного строку позовної давності.

Оскільки в задоволенні позову відмовляється, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, не відшкодовуються.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 257, 258, 549 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя