Справа № 377/293/16-ц Головуючий у І інстанції Теремецька Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/4921/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 17.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Заявлений позов мотивував тим, що його здоровю завдана ядерна шкода при виконанні службових обовязків на роботах по ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС, яка призвела до втрати працездатності та інвалідності ІІ групи довічно. Отже на підставі ст. 1189 ЦК України, Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду він має право на відшкодування шкоди згідно його статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, підтвердженого посвідченням 1 категорії від 24 лютого 1999 року, а саме на отримання 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказує, що відповідач не виконав зобовязання держави, а перерахував 27 січня 2014 року на його рахунок 120 грн. допомоги на оздоровлення за 2013 рік, незважаючи на те, що ніякими актами жоден орган влади в Україні не може скасувати або звузити зміст і обсяг його прав на відшкодування ядерної шкоди.

На підставі вищевикладеного просив стягнути із Управління соціального захисту населення у м. Славутичі, яке держава зобовязала відшкодовувати шкоду, на його користь 6770 грн. збитків у результаті порушення його цивільного права на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням його здоровя на ЧАЕС.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції брав за аргументи і посилався на різні законодавчі акти, які не містять інформації щодо предмета доказування по його цивільній справі, а саме на постанову Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562, якою було зменшено розмір компенсації по щорічній допомозі на оздоровлення. Суд безпідставно посилався на рішення Конституційного суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, положення Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», хоча рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зменшення розміру компенсації визнано неконституційним. Судом незаконно змінено зміст ст. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким до відання Кабінету Міністрів України віднесено лише розяснення порядку застосування цього закону, а не визначення розмірів соціальних виплат.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанцій відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд першої інстанції виходив із того, що на час здійснення спірної виплати діяла норма Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», відтак виплату відповідачем позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік в сумі 120 грн. слід визнати правомірною. Таким чином підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 6770 грн. за 2013 рік відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII, у редакції від 19 грудня 1991 року із змінами і доповненнями від 1 липня 1992 року, як інваліду II групи у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, немає.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, йому встановлена 2 група інвалідності з причини профзахворювання, повязаного з роботами по ЛНА на ЧАЕС, згідно довідки МСЕК серії КИО 1 № 077667 від 14.01.1999 року.

24 лютого 1999 року Міністерством надзвичайних ситуацій України ОСОБА_2 видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1 серія А № 076701.

Згідно довідки № 07/01-10/01 від 18.02.2014 року, виданої ОСОБА_2, він перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області та відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому 27 січня 2014 року перераховано на поточний рахунок в АТ «Ощадбанк» 10024/308 щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік в розмірі 120 гривень.

Згідно довідки № 07/01-15/03 від 17 березня 2016 року, виданої управлінням соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_2, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інваліду ІІ групи, щорічна допомога на оздоровлення за 2013 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року (у редакції від 19 грудня 1991 року, із змінами і доповненнями від 01 липня 1992 року) не виплачена.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну сину. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської АЕС катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обовязком держави.

Відповідно до ст. 1189 ЦК України, особливості відшкодування ядерної шкоди встановлюються законом.

У звязку з ратифікацією 12.07.1997 року Україною Віденської Конвенції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з приєднанням до Віденської конвенції» від 03 грудня 1997 року внесено зміни до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 08 лютого 1995 року № 39/95-ВР.

Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» ядерна шкода - втрата життя, будь-які ушкодження, завдані здоровю людини, або будь-яка втрата майна, або шкода, заподіяна майну, або будь-яка інша втрата чи шкода, що є результатом небезпечних властивостей ядерного матеріалу на ядерній установці або ядерного матеріалу, який надходить з ядерної установки чи надсилається до неї, крім шкоди, заподіяної самій установці або транспортному засобу, яким здійснювалося перевезення.

Згідно зі ст. 72 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною тобто настає незалежно від встановлення вини оператора (установи, що експлуатує ядерну установку). Жодна особа, крім оператора, не несе відповідальності за ядерну шкоду, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

В статті 90 цього Закону окреслено сферу його застосування та вказано, що всі вимоги Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання цим Законом чинності.

Відповідно до ч. 8 ст. 73 вказаного Закону відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області не є субєктом відповідальності за ядерну шкоду в розумінні Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», а спеціальним законом є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким згідно преамбули визначені та закріплені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її за пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Формою відшкодування ядерної шкоди, отриманої внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, призначення та виплата громадянам, віднесеним до категорії осіб, які постраждали внаслідок цієї катастрофи, щорічної допомоги на оздоровлення.

Згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції станом на 01 січня 2013 року одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено, зокрема, такі розміри виплат: інвалідам I і II групи 120 гривень.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Цим же рішенням встановлено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік» встановлено, що норми і положення, зокрема, статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що нормами законів, які діяли на час виникнення спору, встановлено спеціальні правила застосування у 2013 році ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої при здійсненні передбачених нею виплат застосовуються їх розміри, встановлені Кабінетом Міністрів України, тобто по-іншому врегульовано спірні відносини шляхом встановлення механізму реалізації вказаної норми закону.

Колегія суддів враховує, що позивачем було реалізовано його право на отримання одноразової компенсації відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 120 грн., чого останнім не заперечується.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позов не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи і не підлягає задоволенню.

Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги, що суд протиправно посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562, якою було зменшено розмір компенсації по щорічній допомозі на оздоровлення, оскільки зазначена постанова є чинною, не скасовувалася і неконституційною не визнавалася.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зменшення розміру компенсації визнано неконституційним, колегія суддів звертає увагу, що у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, а у рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Доводи апеляційної скарги про фальсифікацію судом норм законів зводяться до тлумачення окремих речень з рішення суду першої інстанції поза їх контекстом і не відповідають дійсним обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, є переоцінкою належно досліджених судом доказів та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

ОСОБА_3