У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Іваненко Ю.Г.,Маляренка А.В.,
Леванчука А.О.,Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 29 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 3 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

Банк просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість у межах строків позовної давності за період з 15 січня 2012 року по 15 січня 2015 року, а саме: основний борг у розмірі 2 055 грн 27 коп., відсотки за користування кредитом у розмірі 6 684 грн 19 коп., комісію у розмірі 3 906 грн 50 коп., а також штраф та відсоткову складову штрафу у розмірі 5 % від усієї суми заборгованості за весь період прострочення.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що заява ОСОБА_6 про надання кредиту на платіжну картку, заповнена останнім 29 жовтня 2007 року, у розділі 5 «Відмітки банка», при наявності відповідних граф, не містить номера картки, дати відкриття рахунку та підпису клієнта, і відповідно такий правочин не може вважатися таким, що укладений між сторонами. Докази про отримання відповідачем кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3 тис. грн на платіжну картку позивачем не надані.

Судами встановлено, що 29 жовтня 2007 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3 тис. грн на платіжну картку з базовою відсотковою ставкою у розмірі 2 % на місяць з комісією 3,5 % на залишок заборгованості, на запропонованих банком Умовах і правилах надання банківських послуг (а. с. 8−14).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид і термін дії визначений у заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунка, вказана у розділі «Відмітки банку» заяви (а. с. 10).

Згідно з п. п. 1.15, 1.18 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, днем відкриття поточного рахунку клієнта вважається дата, що зазначена на заяві про відкриття цього рахунку в розділі «Відмітки банку». У разі відкриття поточного рахунку клієнту в його заяві уповноважений працівник банку зазначає дату відкриття та номер рахунку. На заяві клієнта мають бути зазначені підписи одного з керівників банку або уповноваженої ним особи, на якого (яку) згідно з внутрішніми положеннями банку покладено обов'язок приймати рішення про відкриття поточних рахунків клієнтів, а також уповноважених осіб (особи) банку, які (яка) відповідно до внутрішніх положень банку здійснюють перевірку на достовірність і відповідність чинному законодавству документів та копій документів, що подаються клієнтом, а також контролюють правильність присвоєння номера рахунку клієнта та його відповідність внутрішньому плану рахунків банку.

Проте у заяві ОСОБА_6 від 29 жовтня 2007 року про надання кредиту на платіжну картку відсутні дані у розділі 5 «Відмітки банку», при наявності відповідних граф, щодо номера картки, дати відкриття рахунку та підпису клієнта.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості за договором ОСОБА_6 не проводив оплату кредитних коштів, при цьому факт отримання кредиту відповідачем заперечується, а у матеріалах справи відсутні докази відкриття карткового рахунку, отримання картки саме ОСОБА_6 та користування коштами саме вказаною особою.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позову за його безпідставністю.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак