Справа № 298/901/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.

з участю секретаря Шукаль О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє його представник ОСОБА_2, на рішення Великоберезнянського районного суду від 24 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Ужоцька сільська рада, про зобов'язання вчинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Ужоцька сільська рада, про визнання незаконним та скасування державного акту на право приватної власності на землю та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року ОСОБА_3 предявив позов до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги мотивував тим, що він на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2012 року є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: с. Ужок, 90, Великоберезнянський район Закарпатської області. Позивач не може зробити ремонт фасаду будинку, оскільки відповідач чинить перешкоди та забороняє йому заходити на свою земельну ділянку.

У звязку з цим позивач просив зобов'язати відповідача надати йому доступ до фасаду будинку в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району для здійснення робіт по ремонту фасаду з боку його дворогосподарства (Т.1, а.с.2-3).

В серпні 2014 року ОСОБА_1 предявив зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акту на право приватної власності на землю за адресою с. Ужок, 90, Великоберезнянського району, а також про визнаня недійсним договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки від 07 червня 2012 року.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року встановлено факт підробки підпису попереднім землекористувачем ОСОБА_4 в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки, що мало наслідком одержання державного акту на право приватної власності на землю. При цьому, має місце накладення суміжних земельних ділянок одна на одну, що порушує право вільно володіти та розпоряджатися земельною ділянкою у повному обсязі та ОСОБА_1 не має можливості оформити право власності на належну йому земельну ділянку (Т.1, а.с.25-28).

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 26 вересня 2014 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4 (Т.1, а.с.42).

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 доступ до фасаду будинку в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району для здійснення робіт по ремонту фасаду з боку дворогосподарства ОСОБА_1 В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (Т.1, а.с.172-175).

На це рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову і навпаки про відмову в первісному позові (Т.1, а.с.180-185).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без зміни (Т.2, а.с.13-22).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що задовольняючи первісний позов суд не з'ясував у чому саме порушення прав ОСОБА_3, необхідність проведення ремонтних робіт, не визначив, які саме ремонтні роботи будуть проводитись, коли і яким чином та чи не завдасть це шкоди майну суміжному землекористувачу.

Крім того, подаючи зустрічний позов, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу з огляду на те, що такий укладено на підставі державного акта, який підлягає скасування, оскільки має місце підроблення акта встановлення та погодження меж, що підтверджується вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року. Апеляційний суд, ці вимоги належним чином не перевірив та зазначив, що вони не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_3 є добросовісним власником. При цьому суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 не просив витребувати спірну земельну ділянку з володіння відповідача за зустрічним позовом, передчасно посилаючись при цьому на ст. 388 ЦК України.

В порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд також не встановив на якій підставі користується ОСОБА_1 земельною ділянкою; не врахував, що на цій земельній ділянці розміщено будинок, який належить йому та не визначив межі користування такою земельною ділянкою; не врахував, що вироком Великоберезнянського районного суду від 11 лютого 2014 року встановлено, що ОСОБА_4 підробила підпис на акті встановлення та погодження меж земельної ділянки в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району Закарпатської області; не надав оцінки висновку земельно-технічної експертизи від 13 травня 2015 року, за змістом якого має місце накладення суміжних земельних ділянок одна на одну (Т. 2, а.с.74-76).

В судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник свою скаргу підтримав, ОСОБА_3 скаргу не визнав та просив відхилити, пояснив, що він придбав свою земельну ділянку та будинок від ОСОБА_4, про той факт, що остання підробила акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, йому відомо не було. Однак, після вироку в 2014 році ОСОБА_1 не ставив питання про те, що якась частина його земельної ділянки захоплена, взагалі права ОСОБА_1 не порушені, оскільки накладення немає. А він не може відремонтувати фасад свого будинку без дозволу суду, оскільки ОСОБА_1 не пускає його на свою територію, сервітут він не просив. ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги не визнала, пояснила, що вирок був, але насправді цей акт погодження меж прав ОСОБА_1 не порушує, на його землю вона не претендувала. Потім землю передала ОСОБА_3

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у доступі до фасаду будинку ОСОБА_3, що порушує його право власності.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав суду документи, які підтверджують його право власності на земельну ділянку.

При цьому судами встановлено, що ОСОБА_4 набула право власності на житловий будинок в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 вересня 2009 року та відповідно до ч. 1 ст.120 ЗК України набула право користування земельною ділянкою, яка була раніше виділена для обслуговування даного житлового будинку.

Рішенням 7-ї сесії шостого скликання Ужоцької сільської ради Великоберезнянського району ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки розміром 0,0562 га для обслуговування житлового будинку в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району.

Рішенням 13-ї сесії 6-го скликання Ужоцької сільської ради від 17 лютого 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в с. Ужок, 90, площею 0,0562 га.

На підставі рішення 13 сесії 6 скликання Ужоцької сільської ради Великоберезнянського району від 17 лютого 2012 року № 91 ОСОБА_4 видано державний акт від 23 квітня 2012 року на земельну ділянку розміром 0,0562 га для будівництва житлового будинку та обслуговування господарських споруд, яка розташована за адресою будинок в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району.

07 червня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, за умовами якого право власності на цю ділянку перейшло до ОСОБА_3

Відповідно до схеми земельної ділянки від 30 березня 1959 року для будівництва житлового будинку та обслуговування житлових споруд ОСОБА_1 належить право землекористування земельною ділянкою, яка розташована за адресою с. Ужок, 88, Великоберезнянського району розміром (конфігурація): довжина - 30м, ширина - 18 метрів. Право власності на цю ділянку ОСОБА_1 не виготовив, однак є її користувачем.

Також встановлено, що вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року встановлено факт того, що попередній землекористувач ОСОБА_4 підробила акт встановлення та погодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем ОСОБА_1

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (справа № 6-253цс16).

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За таких обставин порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується.

В даному випадку ОСОБА_3 просив надати йому доступ до фасаду будинку з боку дворогосподарства відповідача ОСОБА_1 мотивуючи це тим, що він є власником житлового будинку в с. Ужок, 90, а відповідач ОСОБА_1 чинить перешкоди та забороняє заходити на свою земельну ділянку. Однак, доказів цього в матеріалах справи немає. Крім того, позивач не вказав які саме необхідно провести ремонтні роботи, коли і яким чином, в чому полягають перешкоди та неможливість проведення робіт з боку своєї земельної ділянки. Колегія суддів констатує, що відповідно до частини 3, 4 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін виник спір. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку позов є неконкретизований та недоведений. За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині первісного позову слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Щодо зустрічного позову, то з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником будинку в с. Ужок, 88, (а.с. 6 т. 2), а відтак, із урахуванням наведеного, ОСОБА_1 має право користуватися земельною ділянкою, на якій знаходиться успадкований ним будинок.

Відповідно до схеми земельної ділянки від 30 березня 1959 року для будівництва житлового будинку та обслуговування житлових споруд ОСОБА_1 належить право землекористування земельною ділянкою, яка розташована за адресою с. Ужок, 88, Великоберезнянського району розміром (конфігурація): довжина - 30м, ширина - 18 метрів.

Згідно висновку земельно-технічної експертизи № 17/14 від 13 травня 2015 року конфігурація земельної ділянки, належної ОСОБА_3 в с. Ужок, 90, як згідно фактичного використання, так і згідно Державного акту, не відповідає її конфігурації, передбаченій Схемою від 04.05.1959 року. В обох випадках найбільшою ширина невідповідності є з титульного боку, найменшою зі сторони домоволодіння № 88 (із західного боку).

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 741579 від 23.04.2012 року виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0562 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, виготовлений у відповідності до чинного на момент його видачі законодавства.

Земельна ділянка ОСОБА_3, розташована в с. Ужок, 90, конфігурація якої визначена Державним актом, накладається на земельну ділянку ОСОБА_1, розташовану в с. Ужок, 88, конфігурація якої визначена Схемою від 30.03.1959 року. Площа накладання становить 0,0086 га (86м2).

Однак, причиною такого накладення є первинна суперечність Схеми від 30.03.1959 року та Схеми від 04.05.1959 року, тому інформація про накладення земельної ділянки ОСОБА_3 згідно Державного акту на земельну ділянку ОСОБА_1 згідно Схеми від 30.03.1959 року, що відображена в Додатку № 5 до Висновку, є хибною (Т.1, а.с.108-131).

В судовому засіданні в апеляційній інстанції судовий експерт ОСОБА_5 пояснила свій експертний висновок. Зокрема, вона вказала на те, що схеми обох земельних ділянок, які досліджувалися, були складені у 1959 року: обидві схеми містять помилки та не відтворюють ситуації на місцевості, тому висновок щодо наявності накладення є умовним, оскільки узгоджується із зазначеними схемами 1959 року, але не узгоджується з фактичним розташуванням земельних ділянок та будівель, які на них збудовані. Якщо виходити зі схеми, то слід прийти до висновку, що накладення охоплює частину житлового будинку, давно збудованого (Т.2, а.с.127). Однозначного висновку про те, що накладення відбулося саме через захоплення землі зробити не можливо, оскільки досліджувалися тільки ці дві ділянки, а не весь ряд ділянок по вулиці. Скоріше всього відбулося зміщення всього ряду ділянок. В яку сторону відбулося таке зміщення можна встановити виключно новою експертизою, що охоплювала б дослідження всього масиву.

Апеляційним судом було розяснено сторонам право заявити клопотання щодо додаткової експертизи, сторони такого не заявили.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, колегія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 довів той факт, що він є належним користувачем земельної ділянки, розташованої в с. Ужок, 88, Великоберезнянського району. Доведеним є також факт того, що сусідній землекористувач ОСОБА_4 підробила підпис ОСОБА_1, як суміжного землекористувача, на акті встановлення і погодження меж земельної ділянки, одержала державний акт на право власності на свою ділянку та продала її ОСОБА_3 Однак, не доведеним належними, достатніми та допустимими доказами є факт того, що внаслідок виготовлення державного акту на право власності на землю в с. Ужок, 90, Великоберезнянського району відбулося захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_1 та було порушено його права. Наявний у справі висновок земельно-технічної експертизи № 17/14 від 13 травня 2015 року, розяснений судовим експертом у судовому засіданні в апеляційній інстанції, цього факту не підтверджує. Клопотань про призначення додаткової експертизи ОСОБА_1 суду не заявив, хоча таке право йому було розяснено.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що саме через підроблення акту встановлення та погодження меж земельної ділянки має місце накладення земельних ділянок одна на одну, є передчасними. Рішення суду першої інстанції про відмову в зустрічному позові є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє його представник ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 24 липня 2015 року в частині первісного позову ОСОБА_3 скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Ужоцька сільська рада, про зобов'язання вчинити дії відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий:

Судді: