Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2040/17
Провадження №: 2/332/961/17
05 жовтня 2017 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Безлер Л.В., при секретарі Чебикіній Н.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків,-

Представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася по невідомим причинам. Про день та час слухання справи була повідомлена вчасно та в установленому порядку. Заяв, клопотань про відкладення справи від неї не надходило.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно Статуту, затвердженого загальними зборами Учасників товариства з обмеженою відповідальністю «ЗТМК» 20 липня 2016 року(нова редакція), учасником товариства є Фонд державного майна України зі статутним капіталом 51%(а.с.5-8) ТОВ «ЗТМК» зареєстровано в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.11.2013р. та його керівником є ОСОБА_3, що підтверджується Витягом з ЄДР(а.с.9-11)
Відповідно до виписки з приказу №3 ОК від 03.01.2014 року ОСОБА_2 на підставі особистої заяви переведено з ДП «ЗТМК» до ТОВ «ЗТМК» (а.с.12)
Відповідно до Наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу №28 від 11.03.2014 року ОСОБА_2 призначено на посаду - завідуючої складом 1226.2(а.с.13)
Відповідно до Наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу №80 від 08.06.2016 року ОСОБА_2 призначено на посаду завідуючої складом №1 господарства складського (33.0)(а.с.14)
Відповідно до п.1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №10 від 23.06.2016 року ОСОБА_2, як працівник, який займає посаду завідуючої складом, узяла на себе матеріальну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей, ввірених їй товариством за зобовязалася вести облік, складати та представляти в установленому порядку товарно-грошові звіти про рух і залишки ввірених їй товарних цінностей п.в)(а.с.16)
Як вбачається зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.
Пунктом 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року за №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що суд, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття),переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), зобов'язаний перевірити,чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений.
При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність,якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі.
Посада, яку обіймала відповідач ОСОБА_2 на час утворення нестачі завідуючий складом, зазначена в Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу/відпуску/, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24.
Крім того, пунктом 1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність передбачено, що робітник, який займає посаду завідуючий складом або виконуючий роботу завідуючого складом безпосередньо повязану із збереженням, обробкою, продажем(відпуском), переміщенням або використанням в процесі виробництва переданих йому цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому товариством матеріальних цінностей(а.с.16)
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП).
Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП обовязковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:
1) пряма дійсна шкода;
2) протиправна поведінка працівника;
3) вина в діях чи бездіяльності працівника;
4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.
Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.
Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність.
Обов'язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. За приписами КЗпПУ матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки).
Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2017 року, який набрав чинності 09.03.2017 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України за намагання винести за територію підприємства товарно-матеріальні цінності на загальну суму 2370,62грн., цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. У вироку суду зазначено, що допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 свою провину у предявленому обвинуваченні визнала повністю, щиро покаялася, підтвердила обставини вчинення злочину(а.с.31)

Суд вважає, що у звязку з укладенням між сторонами договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідач зобов`язаний відшкодувати підприємству повну вартість шкоди, яка завдана останньому з вини відповідача.

Згідно з положеннями статті 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству шкоди визначається за фактичними витратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи із балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей, а у разі недостачі розмір шкоди визначається за цінами, що діяли у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленню при нестачі окремих видів майна та інших цінностей,а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір.

Відповідно до Висновку про вартість майна матеріально-технічних цінностей у кількості 13 позицій за адресою м. Запоріжжя, вул.Теплична 16, які є власністю ТОВ «ЗТМК» на підставі службової записки від 13.02.2017 року 333/15-80, станом на 01.07.2017 року вартість вказаних ТМЦ становить з урахуванням ПДВ 93682,00 гривень(а.с.33)

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд виходить з вимог ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони у процесі та не подала суду жодного доказу, якщо у неї такі малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обгрунтування позовних вимог. При розгляді спору по суті, суд також враховує, що відповідач була ознайомлена з п.3 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а саме: у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитку, спричиненого товариству, та його відшкодування провадяться у відповідності із чинним законодавством, та за власним бажанням погодилась із запропонованими підприємством умовами, про що свідчить її особистий підпис в Договорі.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 310, 314, 315-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (, м. Запоріжжя, вул. Теплична,18)матеріальну шкоду за нестачу товарно-матеріальних цінностей під час виконання трудових обовязків в розмірі 93682,00грн. (девяносто три тисячі шістсот вісімдесят дві грн. 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (, м. Запоріжжя, вул. Теплична,18) суму сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, шляхом подання письмової заяви відповідачем до районного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення суду можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Безлер Л.В.