Справа № 404/4084/17
Номер провадження 2/404/2603/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Муравйової С.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд із позовом, яким просить усунути перешкоди , шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1. Зазначає, що вона є власником зазначеної квартири, у якій з березня 1993 року зареєстрований відповідач, який доводиться їй сином, однак з серпня 1997 року не проживає у квартирі, витрати на утримання житла не несе.

В судовому засіданні сторона позивача , вимоги підтримала , просила їх задовольнити та не заперечували щодо ухвалення заочного рішення.

ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив той факт, що відповідач у квартирі не проживає тривалий час, перешкоди з боку позивача йому не чиняться.

Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, із наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

У ст. 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку(квартири), які проживають разом з ним, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Враховуючи положення ст. 405 ЦК України та роз'яснення п. 10 постанови Пленуму, зазначені вище обставини, якими відповідач обґрунтовує поважність свого не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.50).

Судом з»ясовано, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 21.04.2011 року (а.с. 5, 6, 7).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, свідоцтва про одруження, про шлюб, про розірвання шлюбу, народження, (а.с.8-13) ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС в Кіровоградській області від 06.07.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 саме з 24.03.1993 року зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Разом з тим, як вбачається із актів від 10 травня 2015 року, 05 жовтня 2016 року, 15 червня 2017 року, 20 червня 2017 року, мешканців будинку АДРЕСА_1: кв.24- ОСОБА_6, кв. 35- ОСОБА_7, кв. 52- ОСОБА_8, підписи яких завірено начальником ОЖБК ОСОБА_9, ОСОБА_2, що народився 3 червня 1976 року і зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 фактично не проживає з 1997 року (а.с. 15-18).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом, яким є формально залишена реєстрація проживання в цій квартирі відповідача, який фактично з серпня 1997 року не проживає, тобто визнати його таким, що втратив право на проживання.

Саме таке рішення, з огляду на положення статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-1У, є підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою місця знаходження належної позивачу квартири відповідним органом виконавчої влади, який за законом уповноважений на вчинення вказаних дій.

Судом не встановлено, що позивач створювала перешкоди в користуванні житлом відповідачу. За таких обставин, суд вважає, що відповідач втратив право користування квартирою, оскільки не проживає в ній понад рік без поважних причин, а відтак його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Тому, керуючись ст. ст. 3,10,11,60, 88, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов -задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда