Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1547/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шуліка О. О.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.09.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості майна.

Зазначав, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання ним однією сім'єю з відповідачем та поділено набуте ними спільне сумісне майно. В порядку поділу майна за ним визнано право власності на 1 тону кукурудзи у качанах, 12 курей сріблястих, 153,571 кг картоплі, бензотрімер «Дніпро-М», а всього на майно на суму 3737,50 грн.. Він неодноразово звертався до відповідача щодо повернення майна, належного йому на підставі рішення суду, проте відповідач відмовляє. У зв'язку з цим заочним рішенням Онуфріївського районного суду від 21 липня 2016 року за його позовом зобов'язано ОСОБА_2 повернути йому майно та стягнуто судові витрати.

Вказане рішення суду не виконано, державним виконавцем повернуто виконавчий лист у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, яке підлягає передачі стягувачу в натурі. У задоволенні його заяви про зміну способу і порядку виконання цього рішення, відмовлено. Оскільки відповідач безпідставно утримує належне йому на праві власності майно, просив суд стягнути з неї на його користь вартість майна в сумі 3737,50 грн. та розподілити судові витрати (а.с.2-6).

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість майна, набутого згідно рішення Онуфріївського районного суду від 06 квітня 2015 року на загальну суму 3737,50 грн. (а.с.68-70).

Додатковим рішенням від 23 червня 2017 року повернуто ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с.80-81).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.83-89).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, а його представник письмове клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які поніс позивач у зв'язку з необхідністю підготовки заперечень на апеляційну скаргу (а.с.78-84, 86-89).

В судове засідання апеляційної інстанції позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не прибув, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с.70).

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка позивача не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім'єю в період з 11 листопада 2012 року по 12 грудня 2014 року. В порядку поділу спільного сумісного майна, визнано право власності ОСОБА_3 на 1 тону кукурудзи у качанах, 12 курей сріблястих, 153, 571 кг картоплі, бензотрімер «Дніпро-М» , всього на загальну суму 3737,50 грн.. В порядку поділу майна визнано право власності за ОСОБА_2 на 5 курей сріблястих, 146,429 кг картоплі, мопед «VIPER», бензопилу «Craft- tec», всього на загальну суму 3737,50 грн. (а.с.11-15).

Оскільки відповідач відмовилась передати позивачу майно, вказане у рішенні суду про поділ майна, ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до неї про витребування належного йому майна.

Заочним рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2016 року, яке набрало законної сили, витребувано у ОСОБА_2 та зобов'язано передати ОСОБА_3 1 тону кукурудзи в качанах, 12 курей сріблястих, 153,571 кг картоплі, бензотрімер «Дніпро-М», всього на суму 3737,50 грн. (а.с.9-10).

Постановою державного виконавця Онуфріївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області виконавчий документ про примусове виконання рішення суду від 21 липня 2016 року про витребування у ОСОБА_2 та зобов'язання передати ОСОБА_3 майно на загальну суму 3737,50 грн. повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю зазначеного у виконавчому документі майна (а.с.17,19).

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення Онуфріївського районного суду від 21 липня 2016 року і просив стягнути з ОСОБА_2 вартість майна в сумі 3737,50 грн..

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду, відмовлено (а.с.23).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову з підстав, передбачених ст.1212, 1213 ЦК України, які передбачають відшкодування вартості безпідставно набутого майна, суд допустив неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Суд не врахував, характер правовідносин, що склались між сторонами, а саме те, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2015 року здійснено поділ спільного сумісного майна ОСОБА_3, та ОСОБА_2, визначено частки сторін рівними та майно поділено в натурі.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 14 ЦПК України).

У тому разі, коли рішення суду не виконано добровільно, завершальною стадією судового провадження є примусове виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Позивачем не надані докази щодо неможливості виконання рішення суду про поділ майна подружжя, докази того, що позивач, як стягувач оскаржував дії або бездіяльність державного виконавця при примусовому виконанні вказаного рішення.

Повернення державним виконавцем виконавчого листа, виданого на підставі рішення Онуфріївського районного суду від 06 квітня 2015 року, не позбавляє стягувача права пред'явити в межах строку пред'явлення його для виконання повторно. Проте, позивач звернувся з новим позовом до суду про витребування у ОСОБА_2 майна на суму 3737,50 грн..

Як свідчить Акт державного виконавця від 06 жовтня 2016 року, складений в ході примусового виконання рішення Онуфріївського райсуду від 21 липня 2016 року про витребування майна, боржник і сам стягувач відмовились підписувати вказаний акт, в якому державний виконавець зазначив про відсутність у боржника майна, яке підлягає передачі стягувачу (а.с.18).

Замість оскарження постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 06 жовтня 2016 року, позивач втретє звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 вартості належного йому майна.

Статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Для забезпечення цих завдань важливим є з'ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Суд першої інстанції вказаним обставинам не дав належну правову оцінку, не визначився чи є належним спосіб захисту прав, обраний позивачем.

Суд невірно вважав, що правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.1212, 1213 ЦК України щодо безпідставного набуття майна.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами існував спір щодо поділу спільного сумісного майна, який був вирішений рішенням Онуфріївського районного суду від 06 квітня 2015 року. Вказане рішення не виконано. Відповідач не передає, як стверджує позивач, йому це майно, користується ним. Такі обставини свідчать про те, що між сторонами виник спір щодо захисту права часткової власності.

Позивач просить матеріальну компенсацію вартості його частки, разом з тим не ставить питання про припинення його права на цю частку.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

З урахуванням характеру спірних правовідносин сторін, характеру порушеного права позивач, позивач невірно обрав спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів. Саме з цієї підстави має бути відмовлено у задоволенні позову.

Тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмова в задоволенні вказаного позову не перешкоджає позивачу звернутись з позовом до відповідача з інших підстав.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову не може залишатись у силі і додаткове рішення Онуфріївського районного суду від 23 червня 2017 року.

Також у зв'язку з відмовою у позові, відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Л.В. Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

О.І.Чельник