АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5285/17 Справа № 205/121/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області про знесення самочинно збудованого нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частки домоволодіння №57 по вулиці Сумській в м. Дніпропетровську, яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 03 жовтня 1987 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий №2-3990. 1/2 частини вищевказаного домоволодіння успадкував рідний брат позивача ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_5, померлої 04 грудня 1986 року. Вказане спадкове майно складалось із шлакоблочного будинку літ. А, житловою площею 41,4 кв.м., цегельного сараю літ. Б, вбиральні деревяної, огорожі, мостіння, розташованих на земельній ділянці, площею 468 кв.м., яка не була приватизована і знаходилась в користуванні співвласників вищезазначеного домоволодіння. 21 листопада 2006 року брат позивача ОСОБА_4, продав належну йому 1/2 частину домоволодіння №57 по вулиці Сумській в м. Дніпропетровську ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. В липні 2013 року на території частини домоволодіння, яка належить ОСОБА_3, було розпочато виготовлення фундаменту для прибудови до будинку, після завершення якого було побудовано стіни зі шлакоблоків, виготовлений та перекритий шифером дах. З позивачем ОСОБА_2 не були погоджені дії про початок або виконання вищевказаних будівельних робіт, як з співвласником домоволодіння.

На підставі вищезазначеного, враховуючи всі уточнення до позовної заяви, ОСОБА_2 просить суд зобовязати ОСОБА_3 знести за власний рахунок самовільну прибудову літ. а1-1 площею 6,4 кв.м. до житлового будинку літ. А-1, розташованого в м. Дніпро по вул. Сумській, будинок №57 та привести житловий будинок літ. А-1 в первісний стан згідно схематичного плану будинку в технічному паспорті від 13 липня 2007 року, складеному КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради у розмірах, існуючих до самовільного будівництва.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 04 грудня 1986 року спадкоємцями на спадкове майно: шлакоблочний будинок літ. А, житловою площею 41,4 кв.м., цегельний сарай літ. Б, вбиральня деревяна, огорожа, мостіння, розташованих на земельній ділянці, площею 468 кв.м. в рівних частках є ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 належить 1/2 частка домоволодіння №57 по вул. Сумській в м. Дніпропетровську.

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2006 року належить 1/2 частка домоволодіння № 57 по вул. Сумській в м. Дніпропетровську. Право власності зареєстровано в КП «Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно рішення Ленінської районної ОСОБА_3 народних депутатів №127/14 від 14 березня 1989 року прибудову А2 за житловим будинком №57 по вул. Сумській в м. Дніпропетровську узаконено.

Відповідно до технічного паспорту від 13 липня 2007 року, складеному КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради домоволодіння №57 по вул. Сумській в м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку літ. А-1, сараю літ. Б, огорожі, ями зливної, замощення, сходи.

Згідно відповіді Інспекції Державної архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області від 26 серпня 2013 року на скаргу ОСОБА_2 щодо незаконного будівництва прибудови до житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сумська, 57 за результатами позапланової перевірки на гр. ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення та надано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до технічного паспорту станом на 24 липня 2013 року, складеному КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради житловий будинок №57 по вул. Сумській в м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку літ. А-1, сараю літ. Б, гаража В, споруди літ. № 1-7,1.

Згідно даних про самочинне будівництво, зазначено, що самовільно збудовано прибудову літ. а1-1 площею 6,4 кв.м.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1372-14 від 17 жовтня 2014 року 1. самовільно збудована ОСОБА_3 прибудова літ. «а1-1» площею 6,4 кв.м. до житлового будинку літ. А-1, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сумська, буд.57 виконана. Конструкція даху даної прибудови порушує вимоги п. 2.17 ДБН В. 22-15-2005 «Житлові будинки. Загальні положення». Оскільки порушення п. 2.17 ДБН В. 22-15-2005 можливо технічно усунути, вважати ці порушення істотними неможливо. Що стосується самочинності забудови, то дані порушення повинні вирішуватися в правовому полі, поза межами компетенції судового експерта; 2. Технічна можливість перебудови збудованої ОСОБА_3 прибудова літ. «а1-1» площею 6,4 кв.м. до житлового будинку літ. А-1, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сумська, буд. 57, з дотримання будівельних норм існує. Перебудова може передбачати зміну конструкцій даху, тобто зміни існуючого нахилу в бік проходу, або проведення інженерно-технічних заходів (наприклад: встановлення водоприймачів з подальшим відведенням опадів з проходу), які виключають утворення і падіння полою атмосферних опадів при існуючому нахилі. Технічної можливості перенесення самовільно збудованої ОСОБА_3 прибудова літ. «а1-1» не існує з урахування чинних будівельних норм та правил.

З відповіді Держбуду України від 04 лютого 2004 року № 1/23-108 на звернення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що у Державних будівельних нормах ДБН 36-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» відсутні нормативи по визначенню ширини проїздів та пішохідних проходів по території земельних ділянок індивідуальних забудовників, вказаними нормами визначається ширина проїздів на території району садибної забудови та внутрішньо квартальних проїздів. Ширина проїзду на території земельної ділянки індивідуальної забудови встановлюється з урахуванням безпеки проїзду автотранспорту (без руйнування споруд, будинку, зелених насаджень), в залежності від плану забудови (технічного паспорту) з урахуванням вимог пожежної безпеки, санітарних норм. Мінімальна ширина проходу повинна відповідати руху однієї людини (0,75 м.).

Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 5130-16 від 14 березня 2017 року конструкція даху прибудови літ. «а1-1» площею 6,4 кв.м. до житлового будинку літ. А-1, розташованого за № 57 по вул. Сумській в м. Дніпро змінена. Зміна нахилу покрівлі виключає утворення і падіння полою атмосферних опадів на земельну ділянку між прибудовою літ. а1-1 та гаражем літ. В-1. Конструкція даху прибудови під літ. «а1-1» площею 6,4 кв.м. до житлового будинку А-1, розташованого за № 57 по вул. Сумській в м. Дніпро змінена та прибудови літ. а1-1 відповідає будівельним нормам і правилам (архітектурним, санітарним, екологічним, протипожежним та іншим нормам і правилам) після зміни конструкції даху.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 7 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як розяснено в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 України та ст. 391 ЦК України).

Частиною першої ст. ст. 356, 357 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Наслідки здійснення самочинного будівництва встановлені ст. 376 ЦК України, згідно з ч. 7 якої у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову, а якщо така є неможливою або особа відмовляється від її проведення, нерухоме майно підлягає знесенню.

Таким чином, з урахуванням змісту вищевказаних правових норм в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався вище проаналізованими положеннями діючого законодавства та виходив із того, що позивач не є особою, якій одноособово належить земельна ділянка, на якій ОСОБА_3 здійснила самочинне будівництво, і перебуває у загальному користуванні співвласників домоволодіння №57 по вулиці Сумська в м. Дніпро.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується право власності ОСОБА_2 чи законного володіння або є реальна небезпека порушення її права власності чи законного володіння зі сторони ОСОБА_3, позивачем надано не було.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та на необєктивність висновків суду фактичним обставинам справи.

Серед основних доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що, по-перше, самовільно збудована відповідачем прибудова літ. а1-1 перешкоджає ОСОБА_2 у реалізації права на виділ у натурі частки із майна, яке є у спільній частковій власності, а, по-друге, вказана прибудова розташована майже над зливною ямою, що може призвести до її пошкодження.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицію апелянта, так як рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року, на яке посилається позивач, підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про зміну часток, виділ частки у праві спільної часткової власності, визнання права власності була не здійснена ОСОБА_3 прибудова літ. а1-1, а недоведеність та необґрунтованість таких вимог.

Щодо посилань апелянта на розташування спірної прибудови над зливною ямою, то згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №5130-16 від 14 березня 2017 року під час виконання ремонтних та реконструктивних робіт основні несучі конструкції прибудови відповідають всім необхідним пунктам «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», санітарно-гігієнічним, екологічним вимогам та обємно-планувальним рішенням.

Інших доказів на підтвердження можливих загроз руйнування як зливної ями, так і навколишніх конструкції, ОСОБА_2 надано не було.

Згідно правової позиції Верховного суду України висловленої у Постанові № 6-180цс-14 від 19 листопада 2014 року зазначено, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналогічна правова позиція висвітлена також у Постанові Верховного суду України № 6-137цс14 від 17 грудня 2014 року згідно якої зазначено, що за змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Окрім цього, з роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для застосування до відповідача такої крайньої міри, як знесення самочинного будівництва, оскільки остання вимоги протоколу про адміністративне правопорушення та припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності виконала і привела прибудови літ. а1-1 по вулиці Сумська, 57 в м. Дніпро у відповідність будівельним нормам і правилам (архітектурним, санітарним, екологічним, протипожежним та іншим нормам і правилам), шляхом зміни конструкції даху, побудову якого від початку було визнано єдиним порушенням.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_6