АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/9938/17 Головуючий у 1 інстанції - Плахотнюк К.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 26 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, як законного представника ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житлом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2006 року ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_4 звернулись з позовом до суду до ОСОБА_2, яка є законним представником недієздатного ОСОБА_3 і, керуючись ст.107 ЖК України, просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, пославшись на те, що відповідач ОСОБА_3 без поважних причин виїхав на постійне проживання в інше жиле приміщення в АДРЕСА_2/т.1 а.с.4-5, 147-153, 196-197/.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 26 травня 2017 року у позові відмовлено /т.3 а.с.177-183/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 26 травня 2017 року, як ухвалене на неповно з"ясованих обставинах, з порушенням матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов/т.3 а.с.186-200/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, спірна житлова площа є однокімнатною окремою квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 27,7 кв.м. та житловою площею 14, 2 кв.м., яка перебуває у державній власності.

Указана квартира була надана у користування ОСОБА_4 на підставі ордеру №39558 від 03.11.1993 року та членам його сім»ї - відповідачу ОСОБА_3, 1959 року народження, який був ним усиновлений у 1966 році /т.1 а.с.183/.

Судом також встановлено, що з часу прописки у 1966 році на спірній житлоплощі, відповідач ОСОБА_3 фактично не проживав у цій квартирі, оскільки у зв»язку із вадами мови та розумовою відсталістю, після реєстрації на спірному житлі, поміщений до спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №7 м.Києва, де перебував до 1968 року, після чого медико-педагогічною комісією його було виведено до допоміжної школи для дітей із зниженим інтелектом.

Зазначене в суді першої інстанції підтверджене поясненнями свідків - педагогів спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №7 м.Києва ОСОБА_5 та ОСОБА_6

23.03.2010 року відповідач ОСОБА_3 визнаний судом недієздатним.

14.01.2011 року рішенням Голосіївського районного суду м.Києва ОСОБА_2, його мати, визначена опікуном над недієздатним ОСОБА_7.

Згідно довідки форми 4 серії Д-71 №221281 Міністерства соціального забезпечення УРСР ОСОБА_3 акт №884 обстежений 2.11.1981 року визнаний інвалідом другої групи з 01.11.1981 року, причина інвалідності з дитинства, захворювання загальне, непрацездатний, може працювати при створенні умов для інвалідів І і ІІ групи, інвалідність встановлена безстроково / т.1 а.с.184/.

На час розгляду справи ОСОБА_3 разом зі своєю матір»ю ОСОБА_2 фактично мешкає у АДРЕСА_2, що підтверджується, як сторонами так і листом №655 від 11.07.2013 року Сокирянської міської ради /т.1 а.с.168/.

З 1996 року у спірній квартирі АДРЕСА_1 була поселена та зареєстрована позивачка ОСОБА_1 - донька ОСОБА_4.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер /т.2 а.с.195/.

На час розгляду справи, відповідно до довідки Ф-3 виданої ЖЕКом -112 №1366 від 07.11.2012 року, у спірній квартирі є зареєстрованими позивачка ОСОБА_1, дві її доньки ОСОБА_8 з 17.02.2005 року та ОСОБА_9 з 23.12.2008 року, а також відповідач ОСОБА_3. Крім того, за твердженням позивачки, у спірній квартирі також проживає її чоловік.

Вимагаючи визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, позивачка посилається на те, що він був фіктивно усиновлений і зареєстрований у спірній квартирі її батьком ОСОБА_4 лише з тією метою, щоб ОСОБА_3 міг бути прийнятий до спеціального Київського інтернату №7 для дітей з розумовою відсталістю, оскільки до цього соціального закладу приймались лише особи, що були зареєстровані у м.Києві. Тому, за погодженням з батьками відповідача були вчинені указані дії, а між тим, фактично, відповідач ніколи не проживав на спірному житлі і ні він, ні його рідні батьки такого наміру не мали, оскільки постійно проживали у м.Сокиряни Чернівецької області.

Судом встановлено, що судового спору щодо незаконної реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_1, не існувало.

Заперечуючи позовним вимогам, законний представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_3, будучи зареєстрованим на спірній житлоплощі у 1966 році, не мав можливості нею користуватись, оскільки перебував у Київському спецінтернаті №7, а на сьогоднійшній день він іншого житла крім спірної квартири не має. При цьому, він не може розраховувати на батьківський будинок АДРЕСА_2, де він в цей час проживає, оскільки цей будинок перейшов у спадщину ОСОБА_10 - сестрі відповідача.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_4 31.05.2006 року звертались до суду про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вище зазначеним житлом.

Позивачка зазначила, що наявність реєстрації відповідача на спірному житлі, перешкоджає їй приватизувати указану квартиру і при цьому, вимушена сплачувати комунальні послуги у підвищеному розмірі, в тому числі і за відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім»ї на постійно проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не сім»я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім»ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

А в силу ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім"ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім"ї права користування жилим приміщенням.

Дійшовши висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відповідач залишив спірну квартиру не безпричинно, оскільки в силу свого захворювання, він не може самостійно здійснювати за собою догляд і утримувати себе, а тому вимушений проживати лише зі своїм опікуном - своєю матір»ю.

Доводи позивачки в тій частині, що за наявності реєстрації відповідача у спірній квартирі вона не може приватизувати цю квартиру, спростовуються доводами представника відповідача, яка не заперечувала, щоб квартира була приватизована у передбаченому законом порядку.

Крім того, доводи позивачки відносно того, що вона здійснює комунальні платежі в тому числі і за відповідача також не можуть бути аргументом для задоволення позову, оскільки ці правовідносини можуть бути вирішені шляхом подання позову про стягнення з відповідача коштів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене на повно з"ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 26 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді