Єдиний унікальний номер 239/46/17 Номер провадження 22-ц/775/1690/2017
Головуючий в 1 інстанції Грідяєва М.В. Єдиний унікальний номер 239/46/17
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-/775/1690/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Новосядлої В.М., Груіцької Л.О.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 15 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2017 року рішенням Новогродівського міського суду Донецької області позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 11 517,54 гривень, з них: заборгованість за тілом кредиту у сумі 7990,67 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 3526,87 гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі, мотивуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанцій про те, що договором - заявою та правилами надання банківських послуг не передбачено збільшення процентної ставки до спірних розмірів, а також у справі відсутні докази погодження з відповідачем збільшення процентної ставки - є помилковим.

Апелянт вважає, якщо сторони досягли домовленості згідно ст.ст.207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачали умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3% в місяць або 36% на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами банку від 01 вересня 2014 року відповідно до наказу банку №СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року відсоткова ставка була підвищена до 34,80%. 01 квітня 2015 року відсоткова ставка була підвищена до 43,20%, згідно наказу №СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року. Зменшуючи заборгованість по відсоткам суд не врахував, що саме на відповідачеві лежить обовязок регулярно знайомитися зі змінами та Умов та правил надання банківських послуг, тарифів, засвідчивши власним підписом у заяві; банк інформує відповідача про зміну тарифів у виписці, саме на відповідачеві лежить обовязок одержувати таки виписки, що передбачено у п.1.1.3.2.3 «Права банку» та відповідно у п.1.1.2.3 «Обовязки клієнта»; саме відповідач у випадку незгоди зобовязаний звернутися з письмовою заявою до банку про розірвання договору, що відповідає п.1.1.2.4 «Обовязків клієнта».

У судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить телефонограма у матеріалах справи, яка зареєстрована у журналі телефонограм за №4370- 4371 (а.с.122).

До апеляційного суду позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 надіслані заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.125,127).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рашення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду першої інстанції оскаржується лише зменшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості процентів за користування кредитом, тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

В інший частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2017 року до суду звернувся позивач ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також, відповідно до тарифів, у разі несвоєчасного погашення заборгованості, банк має право нарахувати пеню. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що вона ознайомлена з Умовами надання вказаного споживачем кредиту.

Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов при порушенні строків будь-яких платежів, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязався сплатити банку штрафи у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. У звязку з порушенням відповідачем строків сплати за кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором склала 33 072,18 гривень, з них: 7990,67 гривень - заборгованість за кредитом, 21 430,67 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 599, 78 гривень заборгованість за пенею та комісією, штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 1551, 06 гривень (процентна складова).

Задовольняючи позов частково (частково стягуючи заборгованість за процентами), суд першої інстанції виходив з того, що з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року позивач в односторонньому порядку без погодженння з відповідачем з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства збільшив процентну ставку до 34,80% та 43,20% річних відповідно, тому за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року розрахував її, виходячи з 30% річних, як то передбачено умовами заяви, визначив її розмір за вказаний період в сумі 3526,87 гривень.

Висновки суду про порушення відповідачем процедури підвищення фіксованої процентної ставки, є вірними, базуються на доказах, наданих позивачем для розгляду спору, відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом N 661-VI. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові № 6-2355цс15 від 16 грудня 2015 року.

Встановлено, що 25 квітня 2012 року відповідач, ознайомившись та погодившись з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, оформив заяву на надання йому кредитної карти «Універсальна» без зазначення суми кредитного ліміту (а.с. 6).

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 банк має право проводить зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до п.1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобовязаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку (а.с. 14 зв.).

Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку (а.с.6). З вересня 2015 року відповідач не здійснює операцій по картрахунку, не виконує кредитних зобовязань, у листопаді 2016 року строк дії кредитної картки закінчився (а.с.66-73, 80).

Таким чином, позивач не надав доказів виконання ним п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг щодо своєчасно сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що процедура підвищення процентної ставки банком була порушена, а тому за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року розрахував її, виходячи з 30% річних, як то передбачено умовами договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк завчасно повідомив клієнта про підвищення процентної ставки за передбаченою у заяві процедурою, не відповідають обставинам справи, доказам, що містяться у справі, тому є неспроможними.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді