АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/729/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/789/1000/17 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Загорський О. О.,

при секретарі - Сович Н.А.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1, та його представника ОСОБА_2; відповідачів ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 5 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради Тернопільської області про визнання незаконною відмови в погодженні меж земельної ділянки, зобовязання ОСОБА_4 міську раду Тернопільської області затвердити акт прийомки передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжного землекористувача,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з апеляційною скаргою на рішення Теребовлянського районного суду від 5 липня 2017 року, яким у задоволенні його позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради Тернопільської області про визнання незаконною відмови в погодженні меж земельної ділянки, зобовязання ОСОБА_4 міську раду Тернопільської області затвердити акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжного землекористувача відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є необґрунтованим, судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення Теребовлянського районного суду від 5 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржене рішення суду відповідає вищенаведеним вимогам.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 міською радою Тернопільської області права позивача ОСОБА_1 на безоплатну приватизацію земельної ділянки не порушено.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду як таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами, право власності на земельні ділянки ними не оформлено.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул. Я.Борковського,21, у с.Боричівка, Теребовлянського району Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 червня 2015 року.

Рішенням ОСОБА_4 міської ради від 4 листопада 2016 року № 1064 «Про внесення змін до рішення ОСОБА_4 міської ради № 1009 від 30 серпня 2012 року «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок» ОСОБА_1 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність загальною площею 0.4203 га за адресою: с.Боричівка, вул. Я.Борковського,21, Теребовлянського району, з яких 0.1770 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0.2433 га для ведення особистого селянського господарства.

Виконуючи зазначене рішення органу місцевого самоврядування, ОСОБА_1 звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність, яким разом із іншими документами складено кадастровий план земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.2433 га.

У вказаному кадастровому плані земельної ділянки позивача зазначено опис її меж, в тому числі меж від Г до А (землі ОСОБА_3Ф.). Підпис ОСОБА_3 в описі меж земельної ділянки відсутній.

Із акту обстеження земельних ділянок, розташованих в с.Боричівка, вул.І.Франка,18, Теребовлянського району від 10 червня 2016 року вбачається, що до обстежуваної присадибної земельної ділянки ОСОБА_3 по вул.І.Франка,18 в с.Боричівка Теребовлянського району, примикає земельна ділянка останньої для ведення особистого селянського господарства, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 Спільна межа між землекористувачами не встановлена, будь-яких підтверджуючих документів щодо користування земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства у сторін відсутні. За таких обставин комісія рекомендувала депутату міської ради ОСОБА_7 за взаємною згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 погодити межу суміжних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням ОСОБА_4 міської ради Тернопільської області від 5 липня 2016 року № 637 «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки та уповноваження депутата міської ради права підпису в акті встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» затверджено акт обстеження земельної ділянки в с.Боричівка Теребовлянського району між землекористувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1, уповноважено депутата міської ради ОСОБА_7 права підпису в акті встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в натурі, закріплення їх межовими знаками та переданими на зберігання.

Зі змісту письмових заперечень відповідача ОСОБА_4 міської ради Тернопільської області вбачається, що міська рада уповноважила депутата ОСОБА_7 правом підпису в акті встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в натурі після взаємного погодження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 межі суміжних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач ОСОБА_3 як суміжний землекористувач відмовляється підписати позивачу акт встановлення меж земельної ділянки та виготовлений ним проект технічної документації із землеустрою для передачі йому у приватну власність земельної ділянки, оскільки вважає, що передача у власність вказаної земельної ділянки позивачу порушує її право на користування земельною ділянкою.

Згідно з п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою передбачений, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачений у ст. ст. 186, 186-1 ЗК України.

Згідно зі ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, п. 3.12 якою передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Нормою ст. 198 ЗК України передбачено, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність позивачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Із пояснень представника відповідача - ОСОБА_4 міської ради вбачається, що питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу не розглядається у зв'язку із неподанням останнім відповідної технічної документації із землеустрою. Відмови у розгляді місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність позивачу не було надано.

Позивач не заперечив, що офіційна відмова ОСОБА_4 міської ради у передачі йому у власність спірної земельної ділянки відсутня.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Стаття 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді.

Захист реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання неправомірною відмови суміжного землекористувача у підписанні акту погодження меж земельної ділянки та зобов'язання органу місцевого самоврядування затвердити акт прийомки передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжного землекористувача як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Частиною 3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Отже, сама по собі вимога про визнання неправомірною відмови відповідача ОСОБА_3 у підписанні акту погодження меж спірної земельної ділянки та зобов'язання органу місцевого самоврядування затвердити акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжного землекористувача не поновить право позивача на приватизацію, за захистом якого він звернувся до суду, в обраний ним спосіб.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, не спростовують, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319, 324,325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8