Справа № 639/5159/17
Провадження 2/639/2177/17
21 вересня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання - Макушенко Т.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.
Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.08.2015 відповідача визнано батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також цим рішенням з ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частин від всіх видів заробітку щомісяця на користь позивача на утримання сина, починаючи з 10.02.2015 до досягнення дитиною повноліття.
Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем.
На підставі виконавчого листа, виданого Московським районним судом м. Харкова, на даний час ОСОБА_1 отримує від відповідача аліменти в розмірі близько 1450 грн, а також заборгованість по ним.
В той же час, коштів, які отримує позивач від ОСОБА_2 у вигляді щомісячних платежів, недостатньо для створення дитині умов для всебічного та гармонійного розвитку і виховання.
Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2016, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача додаткових витрат на сина в розмірі 1568 грн 46 коп. вказана сума була стягнута за навчання дитини в музичній школі, спортивній секції, а також на придбання для сина необхідних речей.
В той же час, ОСОБА_3 з 01.09.2015 продовжує навчання в Дитячій музичній школі ім. Моцарта по класу гітари. Вартість навчання в сумі від 218,23 грн до 355,25 грн на місяць сплачує позивач. Вартість навчання в загальній сумі за період з листопада 2016 р. по травень 2017 р. склала 2210,29 грн.
Позивач зазначає, що вона, як мати дитини, робить все, що від неї залежить для того, щоб дитина ні в чому не потребувала, та при цьому мала можливість розвивати свої здібності в мистецтві. Відповідач, будучи офіцером МВС, вказує ОСОБА_1, добре забезпечений, має високий заробіток, який дозволяє йому частину свого доходу передавати синові.
В складних економічних умовах сьогодення позивачеві тяжко самій, навіть ,отримуючи аліменти від відповідача, нести тягар витрат не лише на сина, але й на житло, комунальні послуги, посилене та різноманітне харчування для зростаючого хлопчика.
Позивач впевнена, що відповідач має можливість на рівні з нею брати учать в додаткових витратах на дитину, а тому з нього підлягає стягненню половина понесених ОСОБА_1 витрат в розмірі 2210,29 грн, з яких 1105,15 грн підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.
Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 03.03.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, вбачається, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 5).
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.08.2015, яке набрало законної сили, відповідача - ОСОБА_2 визнано батьком дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, цим рішенням стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щомісячно, починаючи з 10.02.2015 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

02.12.2016 рішенням Московського районного суду м. Харкова, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1568, 46 грн (а.с. 7).

Таким чином, вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Як вбачається з довідки № 13 від 30.05.2017, виданої директором Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Дитяча музична школа № 15 ім. В.А. Моцарта», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у вказаному закладі з 01.09.2015 та дотепер (а.с. 8).

Оригіналами квитанцій, які містяться в матеріалах справи, підтверджується, що з листопада 2016 року по травень 2017 року, позивач понесла витрати на навчання дитини в музичній школі у розмірі 2210,29 грн (а.с. 4).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивач звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Позивач особисто понесла додаткові витрати у зв'язку із розвитком музичних здібностей дитини, оскільки відповідач не бере участі в додаткових витратах на сина, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача понесені додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 від загальної суми, яку позивач самостійно понеслана утримання сина, пов'язане з його здібностями, тобто - 1105,15 грн.

Зважаючи на все вищевикладене, оскільки дитина проживає з позивачем та потребує належного матеріального забезпечення, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати на отримання правової допомоги в сумі 400 грн, що підтверджується довідкою, наданою адвокатом юридичної консультації Московського району м. Харкова Файзулаєвою М.Х. (а.с. 9).

Частиною 1 статті 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 400 грн.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215, 217, 224, 367 ЦПК України, ст. 141, ст. 154, ст. 185 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, одноразово додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1105 (одна тисяча сто п'ять) грн 15 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати на правову допомогу у розмірі 400 (чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави (отримувач коштів - ГУК у м. Києві, код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача -820019, рахунок отримувача -0001, код класифікації доходів бюджету - 22030106) судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк