Справа №333/1999/17
Пр.№2/333/1409/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Наумової І.Й.

при секретарі Кунець В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання приватизації квартири недійсною, скасування розпорядження органу приватизації, скасування свідоцтва про право власності на житло та реєстрації права власності на житло, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

23.10.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 333/6784/ 14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_4 про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Даним заочним рішення позовні вимоги були задоволенні. На підставі даного рішення відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зняли позивача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою та оформили приватизацію (згідно з розпорядженням голови ОСОБА_5 адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 24 від 22.01.2015 р. відповідачам було видане 22.01.2015 р. свідоцтво про право власності на вищезазначене житло №7). В подальшому відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі вищевказаного свідоцтва зареєстрували право власності на дану квартиру по ? частині кожному. Позивач зазначає, що за її заявою вищевказане заочне рішення було переглянуто Комунарським районним судом м. Запоріжжя у тому ж складі суду. За результатами перегляду судового рішення було прийнято рішення від 01.03.2016 року (справа № 333/6784/14 ц) за яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.04.2016 р. вищевказане заочне рішення від 01.03.2016 р. залишене без змін.

Позивач вважає, що в даному випадку порушено її право, оскільки в наслідок дій відповідачів вона позбавлена права на приватизацію квартири, в якій вона, як член родини наймача, не приймала участь. Приватизація відбулася з порушенням вимог закону, в звязку з чим Позивач просить суду визнати приватизацію вищезазначеної квартири недійсною, скасувати розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 22.01.2015 № 24 р, визнання недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на вищенаведене житло, видане районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району № 7 від 22.01.2015 року, а також скасувати реєстрацію права власності на квартиру №16 в м. Запоріжжі по вулиці Ситова, будинок 13-А за ОСОБА_3, ОСОБА_4 проведену на підставі спірного свідоцтва про право власності на житло.

В судовому засіданні позивач в особі представника ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не підтримав позовні вимоги та просив в їх задоволенні відмовити, оскільки вважає, що приватизація даної квартири здійснена з дотриманням всіх вимог законодавства.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, копію позовної заяви отримувала, про час, дату та місце слухання справи повідомлялась.

Представник відповідача ОСОБА_5 адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони безпідставні, дані заперечення долучені до матеріалів справа.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2014 р. (справа №333/6784/14-ц) позовні вимоги ОСОБА_3 (відповідача по справі) задоволені, позивача визнано, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

З приватизаційної справи, вбачається, що 08.01.2015 р. відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до ОСОБА_5 адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя (як до органу приватизації) із заявою про оформлення передачі у спільну часткову власність (по ? частини кожному) квартири, розташованої за вищевказаною адресою. При цьому надали довідку про склад сімї від 08.01.2015 р., згідно якої на момент складання довідки в квартирі за вищезазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4. На підставі даних документів головою ОСОБА_5 адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя винесено 22.01.2015 р. розпорядження №24 р про задоволення заяви наймача ОСОБА_3 про приватизацію вищезазначеної квартири та видано свідоцтво про право власності на дане житло №7, згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по ? частині кожному.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2015 р. вищезазначене заочне рішення від 23.10.2014 р. (справа №333/6784/14-ц) скасовано за заявою ОСОБА_1, справу призначено до нового судового розгляду. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2016 р. (справа №333/6784/14-ц) відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання останньої такою, що втратила право користування вищезазначеним житловим приміщення. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.01.2016 р. в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовлено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2016 р. залишено без змін.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2016 р. та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.01.2016 р. (справа №333/6784/14-ц) встановлені наступні обставини.

«..На підставі ордеру на житлове приміщення № 749, який виданий відповідачу ОСОБА_1 згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів № 6438 від 09.02.1990 року, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6 отримали право на зайняття в порядку обміну житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_3 І-ЖС № 058951, виданого 21.07.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Як видно з актів комісії від 21.08.2014 року та від 12.11.2015 року, складених представниками ЦОА12 Міського комунального підприємства «Основаніє», зі слів сусідів було встановлено, що ОСОБА_1 з травня 1994 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 91).

Згідно з довідкою № 355 від 18.08.2014 року, яка видана Міським комунальним підприємством «Основаніє», за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_1 (ОКС), ОСОБА_4 (донька) (а.с. 7).

Відповідно до довідки № 15 від 05.01.2015 року, що видана Міським комунальним підприємством «Основаніє», ОСОБА_1 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, з 19.11.2014 року (а.с. 92).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.10.2015 року, квартира за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частині кожному, на підставі свідоцтва про право власності, виданого ОСОБА_5 адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району 22.01.2015 року (а.с. 93).

Отже, після ухвалення заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2014 року квартира за адресою: АДРЕСА_3, була приватизована, і на даний час належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, по 1/2 частині кожному…»

Також ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.01.2016 р. (справа №333/6784/14-ц) встановлено наступне «…суд правильно встановив, що відповідач (ОСОБА_1Ф.) з 1994 року періодично зявлялася за адресою: АДРЕСА_3, та мешкала у спірній квартирі, а з другої половини 2014 року проживає там постійно. Тобто, ОСОБА_1 більше року за згодою позивача (колишнього чоловіка) та третьої особи ОСОБА_4 (доньки сторін) проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, періодичне мешкання у спірній квартирі було повязано із сутністю особистих відносин, що склалися між колишнім подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ордер на житлове приміщення був виданий саме ОСОБА_1, доказів наявності у останньої іншого житла матеріали справи не містять…».

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Пунктом 1 ст. 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, тобто, передача квартир у власність здійснюється тільки наймачам і членам їх сімей.

Згідно п. 4 ст. 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону, право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Відповідно до ст. ст. 1, 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", за якими передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири, при цьому до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Статті 64, 65 Житлового Кодексу України вcтановлюють, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

За аналогією зі ст. 156 ЖК України, суд вважає, що припинення сімейних відносин між наймачем житла та його членами сімї не позбавляє їх права користування займаним житловим приміщенням.

Відповідно до п.п.18-19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. №396 (в редакції станом на 22.01.2015 р.), громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Довідка про склад сім'ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які зареєстровані за мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до Постанови Пленуми Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» п.15 абз.2 При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013 року в справі №6-125цс12 «…Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї.

Усупереч наведеним положенням законодавства суди повязали право осіб на приватизацію з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі…»

З матеріалів приватизаційної справи (належним чином завірена копія якої була надана на запит суду) присутній ордер на вищевказану квартиру, який був виданий саме позивачу по справі - ОСОБА_1, серед членів наймача зазначені: ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_6 (свекруха), додано свідоцтво про смерть останньої, при цьому будь-які документи, що підтверджують втрату права користування приватизованою квартирою основним наймачем ОСОБА_1 в приватизаційній справі відсутні.

Позивач право на приватизацію не використала, дана обставина сторонами по справі не оспорювалась.

Враховуючи, що з другої половини 2014 р. та на момент приватизації вищевказаної квартири відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач постійно мешкала в даній квартири, рішення суду про визнання втратившою її право користування даним житловим приміщенням відсутнє, суд приходить до висновку, що оспорювана позивачем приватизація відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4С квартири за адресою: АДРЕСА_1 в 2015 р., а також видані відповідачем - ОСОБА_5 адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя 22.01.2015 р. розпорядження голови №24 р та свідоцтво про право власності на дане житло №7 порушують право позивача передбачене ст. 345 ЦК України та Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду»на прийняття участі в приватизації даного житла.

Згідно ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 345 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання недійсним приватизацію квартири, скасування розпорядження органу приватизації, скасування свідоцтва про право власності на житло та реєстрації права власності на житло - задовольнити в повному обсязі.

Визнати приватизацію квартири № 16 в м. Запоріжжі по вулиці Ситова, будинок 13 -А - недійсною.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 24 р від 22.01.2015 р.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № 7, видане районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району 22.01.2015 року на квартиру № 16 в м. Запоріжжі по вулиці Ситова, будинок 13-А на імя ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Скасувати реєстрацію права власності на квартиру №16 в м. Запоріжжі по вулиці Ситова, будинок 13-А за ОСОБА_3, ОСОБА_4, проведену на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району № 7 від 22.01.2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Й. Наумова