Справа №295/1191/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

секретаря с/з Синюк А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним іпотечний договір №0501/0508/88-097-Z-1, укладений 13.05.2008 року між позивачем та ПАТ «Сведбанк» та посвідчений 13.05.2008 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Зарицькою Є.О. і зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №718. При цьому посилається на те, що дозвіл органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору не отримувався, хоча малолітня дитина позивача проживала разом з батьками у квартирі, яка є предметом вказаного договору на час його укладення, чим порушено права дитини.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», як іпотекодержателем, ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, укладено іпотечний договір №0501/0508/88-097-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Заріцькою Є.О. та зареєстрований в реєстрі за №718.

Відповідно до вказаного іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 , належну їй на праві власності на підставі договору дарування від 15.02.2000 року.

ПАТ «Сведбанк» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» всі свої права за оскаржуваним іпотечними договором.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2016 року визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 20746914 прийняте 17.04.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною про реєстрацію права власності на квартиру: АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» () на підставі якого 17.04.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис №9403085 про право власності зазначеного товариства на вказану квартиру.

Положеннями частини 1 та статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з вимогами цивільного законодавства України (ст. 627ЦК України) сторони вільні в укладанні договору, проте з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства. При цьому, однією з вимог до змісту договору (правочину) є його відповідність вимогам цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ст. 203 ЦК України).

Статтею 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим законом. Але варто зазначити, що ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Також слід зазначити, що при укладенні оскаржуваного іпотечного договору в його п.2.3.3 зазначено про те, що іпотекодавець має право користуватись предметом іпотеки, використовувати його за цільовим призначенням не порушуючи умови цього договору та умови Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, роз`яснено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. У зв`язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні:

1)перевіряти наявності у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2)ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3)з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи. Про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Аналогічна позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-1002цс17, постанова від 10.07.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що на момент укладення оскаржуваного іпотечного договору 13.05.2008 року її малолітній син ОСОБА_3 був зареєстрований у спірній квартирі.

Більше того, з наданої позивачем нотаріусу під час укладення оскаржуваного іпотечного договору копії паспорту вбачається, що вона 30.04.2008 року була знята з реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 . З копії паспорта її чоловіка ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до довідки КВЖРЕП №6 від 05.05.2008 року №1659 за адресою: АДРЕСА_2 ніхто не зареєстрований.

Скасування судом рішення про державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за іпотекодержателем після укладення іпотечного договору та анулювання відповідачем боргу ОСОБА_2 не свідчить про невідповідність вказаного іпотечного договору вимогам закону станом на дату його укладення та не є підставою для визнання його недійсним. Позовних вимог про розірвання чи припинення іпотечного договору позивачем не заявлено.

Таким чином, судом встановлено, що іпотекодавець ОСОБА_1 , укладаючи іпотечний договір 13.05.2008 року, гарантувала, що за місцем знаходження предмета іпотеки не зареєстровані та фактично не проживають (не мають права користування) ані вона з чоловіком, а ні малолітні чи неповнолітні особи, та передача предмета іпотеки в іпотеку не порушує прав та інтересів зазначених осіб. Разом з тим, іпотекодавець приховала той факт, що право користування спірним житлом фактично мала малолітня дитина, а також, що право малолітнього внаслідок укладення цього договору не порушене, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного іпотечного договору недійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.М. Полонець