Справа №591/5213/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1264/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

23 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 16 вересня 2008 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 463/08-АКНФ, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на придбання автомобіля в сумі 21 450 дол. США зі сплатою 13,5% річних та з кінцевим терміном повернення 10 вересня 2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АБ «Укргазбанк» та відповідачем було укладено договір застави (транспортних засобів) № 406/08-ЗТЗФ від 16 вересня 2008 року. Відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2013 року по справі № 1805/12699/2012 стягнуто з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 11614,24 дол. США та 12740,32 грн., а також стягнуто понесені витрати по сплаті судового збору. На даний час рішення суду не виконано, користування кредитними коштами не припинено, у звязку з чим існує заборгованість за користування кредитом, яка виникла після 01 квітня 2013 року (дата, на яку здійснювався розрахунок заборгованості при подачі першого позову) по 09 липня 2015 року: 3494,42 дол. США заборгованість по процентах; 166737,11 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів. Просить стягнути з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 463/08-АКНФ від 16 вересня 2008 року, а саме: 3494,42 дол. США заборгованість по процентах; 166737,11 грн. пеня та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням суду від 06 листопада 2015 року позов АБ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3494,92 дол. США, 166 737,11 грн. та судові витрати в сумі 2435 грн. 09 коп.

Ухвалою суду від 18 лютого 2016 року вказане заочне рішення скасовано.

Заочним рішенням суду від 13 вересня 2016 року позов АБ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3494,92 дол. США, 166 737,11 грн. та судові витрати в сумі 2435 грн. 09 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати повторне заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повністю зясував всі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Ні відповідач, ні його представник жодного разу не отримували судових повісток про виклик до суду. Зазначає, що після вступу в силу рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2013 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчився, а відтак з цього часу позивач втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, представника ПАТ «Укргазбанк», який заперечує проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 вересня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 463/08-АКНФ, згідно умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 21450 дол. США на придбання автомобіля HYUNDAI, марки і 30, 2008 року випуску, зі сплатою процентів за користування кредитом 13,5% річних, на строк з 16 вересня 2008 року по 10 вересня 2015 року (а. с. 8-12).

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору згідно договору застави № 406/08-ЗТЗФ, укладеного одночасно з цим договором між банком та ОСОБА_3, в забезпечення виконання зобовязань за дійсним договором банком приймається в заставу автомобіль, який зазначено у п. 1.4 цього договору.

Згідно п. 3.1.10 кредитного договору на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п. 1.1, збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Пунктом 5.3 Кредитого договору передбачено, що за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1 від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків понесених банком під час виконання умов цього договору (п. 5.8 кредитного договору).

Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконав, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2013 року позов АБ «Укргазбанк» було задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку 11614,24 дол. США та 12740,32 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Рішення набрало законної сили 18 червня 2013 року (а.с. 13).

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що ОСОБА_3 порушив взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту, станом на 01 квітня 2013 року утворилася заборгованість по даному договору у вказаному вище розмірі, яка складається: 10880,40 дол. США заборгованість по кредиту; 593,20 дол. США заборгованість по процентам; 6615,32 грн. пеня; 6125 грн. штраф.

На даний час рішення суду не виконано, користування кредитними коштами не припинено, внаслідок чого утворилася заборгованість за користування кредитом, яка виникла після 01 квітня 2013 року по 09 липня 2015 року: 3494, 42 дол. США заборгованість по процентах; 166737,11 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів (а. с. 14-15).

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги відносно того, що після вступу в силу рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2013 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчується і позивач з цього моменту втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Поряд із цим, за змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-2631цс15 від 21 вересня 2016 року, № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року.

Оскільки в період з 01.04.2013 року по 09.07.2015 року зобовязання за кредитним договором відповідач не виконував, не вчиняв він в зазначений період і дій на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2013 року про стягнення з нього заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Виходячи з умов пункту 5.8 кредитного договору, яким сторонами був встановлений строк позовної давності за цим договором в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, банком вірно було обраховано розмір заборгованості по процентах та пені в межах строку позовної давності.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про зменшення неустойки відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України. Розмір пені не перевищує розміру кредиту та процентів на який вона нарахована. Копія податкової декларації про доходи та майновий стан відповідача не підтверджує відсутність у нього можливості виконати зобовязання за кредитним договором, зокрема за рахунок заставного майна. Щодо доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2013 року, то з них вбачається, що такі дії відповідач почав вчиняти тільки з травня 2016 року, після скасування першого заочного рішення в даній справі.

З матеріалів справи також вбачається, що після скасування заочного рішення у даній справі відповідач і його представник жодного разу в судове засідання не зявились, хоча представник відповідача ОСОБА_4 повідомлявся про час і місце розгляду справи телефонограмою. Відповідач судові повістки за місцем реєстрації свого проживання не отримував, про що свідчать відмітки відділення поштового звязку про його неявку за отриманням повісток.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -