Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1654/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.10.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Голованя А.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 120820,77 грн., з яких 82720,94 грн. - інфляційні втрати та 38099,83 грн. нараховані 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобовязання.

В обґрунтування вимог зазначено, що 20 жовтня 2006 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 (донькою відповідача) укладено кредитний договір. Згідно умов якого Банком надано позичальнику кредит в сумі 29 359,80 доларів США, з відсотковою ставкою 11,5% річних, відповідно до п. 1.5. 1.1.кредитного договору, строком на 84 місяці, термін остаточного погашення кредиту 20 жовтня 2013 року.

18 липня 2007 року позичальник ОСОБА_4 померла, ії спадкоємцями є батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6 1999 року народженя.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2011 року на користь АТ «Ощадбанк» стягнуто борг в сумі 79 427,64 грн зі спадкоємця позичальника - ОСОБА_3. Рішення набрало законної сили 20 березня 2012 р., виконано несвоєчасно.

Відповідач борг (по рішенню суду) погашав частинами, в порядку виконавчого провадження. Останній платіж здійснений 23 листопада 2015 р.Тому, Банк претендує на відшкодування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК нарахованих інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2017 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість в сумі 120 820,77 грн.

ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову. Вказує, що судом не враховано, що між Банком і ОСОБА_3 до ухвалення рішення про стягнення коштів, не існувало зобовязань. Стягнуте не є виконанням кредитного договору. Дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою керувався суд, поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Судом не враховані правові позиції ВСУ викладені 02.03.2016 р. у справі № 6-2491цс 15 та 20.01.2016 р. у справі № 6-2759 цс 15. Безпідставним є посилання на ч.4 ст. 223 ЦПК України та ст. 1230 ЦК України, яка взагалі не регулює виниклий спір.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_7 та пояснення представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у звязку з несвоєчасним виконанням рішення Кіровоградського району Кіровоградської області від 11.11.2011р. (справа № 2-148/2011), за яким сплачені кошти лише 23 листопада 2015 рік, Банк має право на стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобовязання.

Проте, даний висновок здійснений без дотримання норм як матеріального так і процесуального права.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2006 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір. Згідно умов якого позичальнику надано кредит в сумі 29 359,80 доларів США на 84 місяці, термін остаточного погашення кредиту 20 жовтня 2013 року, з відсотковою ставкою 11,5% річних, відповідно до п.п 1.5, 1.1 кредитного договору.

Кредит був наданий шляхом перерахування коштів в іноземній валюті з кредитного рахунку позичальника на поточний рахунок ТОВ «Автохаус Атлант-М», на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль ОСОБА_8 номер кузова НОМЕР_1 згідно договору купівлі-продажу № 103156 від 18.10.2006 року, рахунок-фактура № А00001816 від 23.09.2006 року (п.1.3 договору).

Пунктами 3.3.3, 3.3.4 передбачено, що позичальник зобовязався повернути кредит в сумі 29 359,80 доларів США. Останнє погашення кредиту та сплату відсотків здійснити не пізніше 20 жовтня 2013 року.

18 липня 2007 року позичальник ОСОБА_4 померла. Її спадкоємцями є батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2011 року частково задоволено позовні вимоги прокурора Кіровоградського району в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» до спадкоємців ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 79 427,64 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 79 427, 64 грн., як зі спадкоємця померлої в межах вартості спадкового майна. (а.с.7-8).

ОСОБА_3 суму боргу по рішенню сплачував частинами терміном до 23 листопада 2015 року, в порядку виконавчого провадженя (а.с.11).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач реалізував своє право прийняття спадщни, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержавного у спадщину.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк України» відсутні будь-які договірні відносини. Відповідач є спадкоємцем померлої ОСОБА_4, якою 20 жовтня 2006 року укладено з Банком кредитний договір № 586, заборгованість по якому погашена відповідачем в межах прийнятого спадкого майна, в порядку виконання судового рішення 23 листопада 2015 року.

З урахуванням ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають договірні правовідносини. Дія даної норми права поширюється на зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі відсутності договірних зобовязань.

З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній у постанові від 02 березня 2016 року, у справі № 6-2491цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини виключно сторін кредитного договору.

До відносин спадкоємця з кредитором спадкодавця не може бути застосована норма ст. 625 ЦК України, що регламентує наслідки порушень зобовязань сторонами договору.

Між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний Банк України» відсутні договірні правовідносини, відповідач є спадкоємцем, а не боржником за кредитним договором і несе відповідальність в межах спадкового майна, враховуючи , що грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про виникнення обовязку у відповідача по сплаті інфляційних втрат та 3% відсотків річних від простроченої суми за невиконання зобовязання.

Після ухвалення Кіровоградським районним судом Кіровоградської області вищевказаного судового рішення зобовязальні правовідносини між ОСОБА_3 та Банком не виникли.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції помилково послався на постанови ВСУ від 24.10.2011 року у справі № 6-38 цс11 та від 17.10.2011 р. у справі № 6-42цс11, оскільки вони не містять правових висновків Верховного Суду України що регулюють даний спір. Постанова ВСУ від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 стосується зобовязань за договором добровільного страхування.

Крім того, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання ( правова позиція ВСУ викладена 20.01.2016 р. у справі № 6-2759цс15).

Також суд першої інстанції помилкво послався на ст. 1230 ЦК України, норма якої передбачає право спадкоємця на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобовязаннях, та не стосується правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд неправильно ототожнив обовязок, який виник у звязку з виконанням судового рішення, із грошовим зобовязанням.

Крім того, відповідач не уникав виконання судового рішення, з обєктивних підстав виконання здійснювалось за рахунок його доходів та особистих збережень. Як зазначив в засіданні суду представник Банку не було можливости звернути стягнення на майно, навіть на те що відійшло у спадок.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що як наслідок потягло за собою ухвалення рішення, яке не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3, підлягає стягненню судовий збір сплачений ним за подачу апеляційної скарги у розмірі 1993,54 грн. (1,5% від 120820,77 грн. (ціна позову).

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1993,54грн.

Рішення апеляційного суд набирає законної з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: