Справа №442/4673/17
Провадження №2/442/1815/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради про стягнення моральної шкоди, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього 10000 гривень моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що 05 лютого 2013 року КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради звернулося до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, заборгованості про оплату житлово-комунальних послуг по теплопостачанню у розмірі 3899,81грн. Судовий наказ було видано Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 13 лютого 2013 року, який був згодом скасований ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2013 року. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року, було задоволено позов КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради до неї про стягнення заборгованості по теплопостачанню у розмірі 4693,17грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року рішення попередніх Інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд в суд першої інстанції.

Згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2016 року позов КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради про стягнення заборгованості по теплопостачанню з ОСОБА_2 залишено без розгляду через неявку в судове засідання позивача, повідомленого належним чином. А тому, позивачка вважає, що з наведенного вбачається, що відповідач визнав свої позовні вимоги як необгрунтовані.

Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додатково пояснила, що такими діями , які полягали у предявленні до неї позову про стягнення заборгованості за теплопостачання , їй завдано моральних страждань.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засідання проти позову заперечила, з підстав викладених в письмовому запереченні. Зокрема зазначила, що позов позов ОСОБА_2 є безпідставним та необґрунтованим.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що у позові слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.1167 ЦК встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

За положеннями ч.2 ст.23 ЦК, моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Тобто, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, суд у межах позовних вимог зобов'язаний визначити, з яких підстав, передбачених указаною нормою матеріального права, заявлені вимоги.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди судом враховано розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. № 5), де , зокрема , зазначається, що моральна шкода може полягати у приниженні честі та гідності, престижу та ділової репутації , моральних переживаннях у звязку із пошкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до пункту 5 вищевказаної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодуванняморальноїшкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Позивачем до позовної заяви додано Ухвалу вищого спеціалізованого суду України від 25.05.2016 року (а/с 4-5), ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.10.2016 року (а/с/ 6), довідку про інвалідність ІІІ групи ( а/с 8), висновок лікаря спеціаліста від 31.03.2017 року (а/с 9), висновок із медичної карти амбулаторного хворого від 22.08.2016 року (а/с 10) проте, такі документи не дають суду можливості встановити факт заподіяння їй моральних страждань неправомірними діями відповідача, не доведено причинного звязку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим саме керувалася позивач, визнаючи розмір морального відшкодування.

А тому суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 10000гривень слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.23,1167 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Нагірна О.Б.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.09.2017року.