Справа № 569/9624/17
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя - Кучина Н.Г.
секретар - Довбенко Г.В.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,-
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просить суд визнати квартиру № 79 у будинку № 11-а на вулиці Волинської Дивізії у місті Рівне особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 21 грудня 1991 року по 08 травня 2003 року ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ГЮ № 038294 від 29.08.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.
За договором купівлі-продажу від 30 грудня 1996 року він за особисті кошти, та за позичені кошти сім»ї ОСОБА_5 придбав квартиру № 79 у будинку № 11-а на вулиці Волинської Дивізії у місті Рівне за ціною близько 6543 грн.
Оскільки вказана квартира була придбана хоча і під час шлюбу з відповідачем, але за кошти, які належали йому особисто, просить суд визнати квартиру його особистою приватною власністю.
Відповідач ОСОБА_3 на неодноразові виклики в судове засідання не з»явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Заперечення проти позову не подала. Повідомлення про причини неявки від відповідача до суду не надійшло.
Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Судом встановлено, що сторони з 21 грудня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ГЮ № 038294 від 29.08.2013 року - розірваний
Судом також встановлено, що 30.12.1996 року між ОСОБА_8 та позивачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав квартиру № 79 у будинку № 11-а на вулиці Волинської Дивізії у місті Рівне.
Як показали в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вони 17 грудня 1996 року позичили ОСОБА_2 8000 грн для придбання квартири в АДРЕСА_1.
Як слідує з дослідженої у судовому засіданні розписки від 17.12.1996 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_7 та ОСОБА_5 8000 грн. для придбання квартири АДРЕСА_2.
З розписки від 11 червня 1997 року вбачається, що ОСОБА_2 повернув позичені гроші.
Показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 та досліджені письмові докази підтверджують пояснення представника позивача щодо джерела коштів на придбання квартири № 79 у будинку № 11-а на вулиці в.Дивізії у місті Рівне.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об»єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.
За встановлених по справі обставин суд визнає, що квартира № 79 у будинку № 11-а на вулиці Волинської Дивізії у місті Рівне була придбана позивачем за кошти, які належали йому особисто, а саме, за кошти, позичені у сім»ї ОСОБА_5.
Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 01 липня 2015 року (справа № 6-612цс15), від 18 травня 2016 року (справа № 6-1327цс15) та від 07 вересня 2016 року (справа № 6-801цс16).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.
Визнати квартиру АДРЕСА_3 особистою приватною власністю ОСОБА_2
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Кучина Н.Г.