Справа № 149/1643/17 Провадження № 22-ц/772/2342/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Копаничук С.Г., Медяного В.М., секретар Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

встановила:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50% всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня предявлення позову і до досягнення донькою повноліття до 31.08.2030 року.

Позов мотивовано тим, що 10.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб.

В період шлюбу, 31.08.2012 року, в подружжя народилась донька ОСОБА_5. 26 травня 2017 року, рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області шлюб між сторонами розірвано. Відповідач стабільно кошти на утримання дитини не дає, а заробітної плати позивача не достатньо для повного забезпечення дитини. Спроби вирішити питання сплати коштів на утримання доньки результату не дали, а тому ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.07.2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів та стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно зясував обставини у справі та не дослідив докази, зокрема, суд не обґрунтував стягнення аліментів у розмірі ? всіх видів заробітку; на момент написання заяви про визнання позову відповідач не знав визначення терміну «визнання позову» та не був ознайомлений із позовною заявою; судом не враховано розмір заробітної плати відповідача та те, що стягнення ? заробітку може поставити його у скрутне матеріальне становище.

Колегія суддів дослідивши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що батько зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину нарівні з матірю, а так як відповідач вимоги позову визнав, то позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів, оскільки судом першої інстанції порушено вимоги ст. 174 ЦПК України та вимоги ст. 182 СК України.

Судом першої інстанції встановлено, що з 10.09.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 26.05.2017 року. В шлюбі у сторін народилась донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Довідками Відділу ведення реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради Вінницької області №17-30/1004 від 22.06.2017 року, №17-28/651 від 22.06.2017 року та копією паспорта ОСОБА_2 підтверджено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та проживає разом зі своєю матірю по вул. Набережна, 27 в м. Хмільник Вінницької області (а.с. 5-8).

Частинами 3 та 4 статті 174 ЦПК України закріплено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд(частина 4 цієї ж статті).

Виходячи із наведених положень, прийняття чи неприйняття визнання позову відповідачем є правом суду, а не обовязком, при цьому суд зобовязаний перевірити чи не порушує визнання позову права та свободи інших осіб, включаючи самого відповідача.

Хоча у заяві, поданій ОСОБА_4 07.07.2017 року (до ухвалення судового рішення) відповідач просить розглянути цивільну справу у його відсутність та вказує на те, що позовні вимоги визнає повністю, суд першої інстанції в даному випадку не повинен був беззаперечно прийняти заяву до уваги та ухвалити рішення на підставі статті 174 ЦПК України.

Суд першої інстанції, при надходженні до суду заяви відповідача про визнання позову, повинен був переконатись в істинності намірів відповідача, та виконати вимоги 182 СК України врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Лише після зясування цих обставин, суд першої інстанції повинен був прийняти рішення про прийняття чи неприйняття визнання відповідачем позову, чого судом зроблено не було.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не міг прийняти визнання позову відповідачем (про стягнення з нього ? частини його доходу), оскільки не виконав вимоги ст. 182 СК України, так як судового засідання по розгляду позову за участю сторін не було.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги мотиви апеляційної скарги в частині того, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього, на підставі судового рішення, аліментів на утримання дочки.

Разом з цим , колегія суддів дійшла висновку про розмір аліментів які повинні стягуватись з відповідача, а саме 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходів).

Такий висновок суд зробив на підставі доказів, які є в матеріалах цивільної справи та вимог СК України.

Зокрема, апеляційною інстанцією враховано, те, що відповідач офіційно працює старшим сторожем у ФОП, інших заробітків у відповідача немає (принаймні, про наявність таких, позивачем не доведено). Середній розмір заробітної плати відповідача за останні три місяці (квітень-травень 2017 року) становить 3516,13 грн.

Колегією суддів встановлено (що теж не було взято до уваги судом першої інстанції), що ОСОБА_2 також працює та отримує заробітну плату на двох роботах: фармацевтична діяльність та діяльність повязана з нерухомістю. Середній щомісячний дохід позивача (у 2016 році становить, приблизно, 4700 грн., а в останні місяці. з слів позивача, середній заробіток щомісячно складає біля 6000 грн.

При цьому, колегія суддів враховує взаємний обовязок кожного з батьків нести обовязок по утриманню спільної дитини, який передбачений ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також судом враховано, що їх спільній неповнолітній дочці пять років, і в разі працевлаштування відповідача на іншу роботу (як основну, так і додаткову), позивач не позбавлена права звертатись як до відповідача, так і до суду з вимогами про збільшення розміру вже призначених аліментів.

Колегія суддів також керується правовою позицією, висловленою в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Суд першої інстанції, не знаючи доходів відповідача та інших обставин справи, які необхідно було встановити, не обґрунтував розмір аліментів, який вважає за необхідне стягнути з відповідача, і який є необхідним розміром аліментів.

Колегією суддів, при прийнятті рішення про зміну рішення суду першої інстанції враховано те, що відповідач бажає сплачувати аліменти на утримання доньки; враховано те, що позивач працює і отримує заробітну плату, яка майже дорівнює заробітній платі відповідача; прийнято до уваги взаємний обовязок обох батьків по утриманню неповнолітньої дитини; враховано те, що позивачем не обґрунтовано необхідність стягнення аліментів саме в тому розмірі, в якому вона просить стягувати, зокрема, позивачем не доведено розмір щомісячних витрат на дитину.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які просить стягувати позивач ОСОБА_2 є занадто високим для відповідача, а тому, колегія суддів прийшла до висновку, про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини його доходів.

Неповне зясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, в силу ст. 309 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 липня 2017 року змінити в частині розміру стягуваних аліментів.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 (31.08.2012 р.н.) у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_7

Судді : /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.