Провадження №22-ц/784/1892/17
Провадження №22-ц/784/1892/17 Головуючий першої інстанції: Гуденко О.А.
Категорія 6 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.

за участі позивачки ОСОБА_2, представників сторін: позивачів ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2017 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 р. ОСОБА_2, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради (далі адміністрація Центрального району), Миколаївської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

В обґрунтування своїх вимог позивачі вказували, що на підставі договорів дарування від 14 серпня 2007 р., які посвідчені приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_2 отримала в дар кв.16 та кв. 14 за адресою: вул. Пушкінська, 39, м. Миколаїв., а також придбала кв. 15 за тією ж адресою на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2008 р., яку того ж дня подарувала ОСОБА_6 Загальна площа всіх квартир складала 142 кв.м.

27 березня 2008 р. головою Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради прийнято розпорядження № 309-р, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на будівництво нежитлових прибудов загальною площею 43,29 кв.м. та перепланування квартир. 10 листопада 2008 р. позивачкою отримано лист Управління містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради про можливість реконструкції квартир, здійснення прибудов та мансард.

Однак, 3 березня 2009 р. головою Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради прийнято розпорядження № 149-р про скасування вищезазначеного розпорядження від 27 березня 2008 р. У період 2009 р. - 2016 р. розглядалась цивільна справа за позовом Адміністрації Центрального району до позивачів про знесення самочинного будівництва, за результатами розгляду якої в задоволенні позову відмовлено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 р.

Посилаючись на викладене, а також на те, що на даний час позивачі не можуть здати квартири в експлуатацію, зареєструвати декларацію, зокрема не вирішується питання про передачу їм в оренду земельної ділянки під квартири, для їх подальшого переведення у житловий будинок, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати за ОСОБА_2 право власності на кв.14 та кв.16 по вул. Пушкінській у м. Миколаєві та визнати за ОСОБА_6 право власності на кв.15 за тією ж адресою.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову, посилаючись на самовільне будівництво позивачів та відсутність виділеної в установленому законом порядку земельної ділянки під таке будівництво.

Представник третьої особи в судові засідання не з'явився.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2017 р. позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру 14 за адресою: вул. Пушкінська, 39, м. Миколаїв, з прилеглою до неї частиною мансардного поверху загальною площею 226,3 кв.м., житловою площею 113,7 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м

Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_2, з прилеглою до неї частиною мансардного поверху загальною площею 98,7 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м.

В апеляційній скарзі представник Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом не взято до уваги факт самочинного захоплення позивачами земельної ділянки, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу представник позивачів вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, позивачки, її представника та представник міської ради, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 10 червня 2005 р., реєстровий № 464, ОСОБА_2 набула право власності на АДРЕСА_3.

12 грудня 2008 р. ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївської міської ради ОСОБА_7, реєстровий № 4224, подарувала зазначену вище квартиру своєму синові - ОСОБА_6

Право власності на квартири №№ 14 та 16, розташовані по вул. Пушкінській, 39 ум. Миколаєві, ОСОБА_2 набула на підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Миколаївської міського нотаріального округу ОСОБА_7 14 серпня 2007 р. з реєстровими № 1-905 та № 1-907 (т. 1 а.с. 8,9).

Житловий будинок № 39 по вул. Пушкінській в м. Миколаєві є багатоквартирним будинком і знаходиться на балансі та обслуговується ТОВ «Соборне-1».

Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 158 від 18 січня 1956 р. «Про результати обміру земель за будівельним кварталом № 40» за кварталом № 40 зареєстровано право користування на 28606 кв.м., з яких під житловий будинок № 39 зареєстровано право користування 2108 кв.м.(т. 1 а.с. 21).

За будинком № 39 по вул. Пушкінській у м. Миколаєві на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 05 жовтня 1977 р. №1167 закріплена земельна ділянка площею 2 075 кв.м, яка належить до земель державної власності, повноваження щодо розпорядження якими здійснює Миколаївська міська рада.

У 2007 р. ОСОБА_2 отримала погодженняпідписи власників квартир: 2, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, по вул. Пушкінській, 39 у м. Миколаєві (т. 1 а.с. 42) на здійснення трьох добудов загальною площею 43,49 кв.м.: 2,5х3,8 м., 2,5 х1,5 м., 8,7 х 4,2 м., до кв. 14, 15, 16 по вул. Пушкінській, 39 у м. Миколаєві.

Розпорядженням Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 березня 2008 р. № 309-р (т. 1 а.с. 5) ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво нежитлових прибудов до квартир № 14 та № 15 загальною площею 43,49 кв.м., та проведення їх перепланування, а саме: дозвіл на прибудову до кв. 14 розміром 7,20 х 4,20 м., нежитлової прибудови до квартири № 15 розміром 2,5 х 3,8 м., збільшення веранди на 2,5 х 1,5 м., та перепланування вказаних квартир по вул. Пушкінській, 39. Це розпорядження було видане на підставі позитивних висновків міської архітектури, СЕС Центрального району, Центрального РВ ГУ МНС, згоди ТОВ «Соборне-1» та погодження сусідів.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 р. по справі № 2/763/11 за позовом Миколаївської міської ради в особі Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про зобовязання звільнити земельну ділянку шляхом знесення самовільного будівництва (рішенням в позові відмовлено) встановлені наступні обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказування у даній справі.

Протягом 2008 лютого 2009 років ОСОБА_2 було фактично повністю знесено частину житлового будинку, де були розташовані квартири № 14, 15, 16, та здійснено нове будівництво з улаштуванням підвального та мансардного поверхів.

Розпорядженням Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03 березня 2009 р. № 149-р скасовано розпорядження адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 березня 2008 року № 309-р про надання дозволу на перепланування квартир № 14, 15 по вул. Пушкінській, 39 та будівництво прибудов до цих квартир.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2015 р. розпорядження адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03 березня 2009 року № 149-р скасовано.

Порядок будівництва нерухомого майна, прийняття його в експлуатацію врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України; Цивільним кодексом України; законами України: від 16 листопада 1992 р. № 2780-XII «Про основи містобудування», від 20 квітня 2000 р. № 1699-III «Про планування і забудову територій», від 17 лютого 2011 р. № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності», від 20 травня 1999 р. № 687-XIV «Про архітектурну діяльність», від 24 лютого 1994 р. № 4004-XII «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», від 25 червня 1991 р. № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища», від 9 лютого 1995 р. № 45/95-ВР «Про екологічну експертизу», від 8 червня 2000 р. № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» та іншими.

Спеціальною матеріально-правовою нормою, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнано самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як розяснено в п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Проведене позивачами будівництво було здійснено без затвердженого управлінням містобудування та архітектури робочого проекту, отримання проектної документації та дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області на виконання будівельних робіт, отримання яких на час проведення цих робіт було обовязковим (ст. 24 Закону України від 20 квітня 2000 р. № 1699-III «Про планування і забудову територій»), у звязку з чим ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому надбудоване приміщення мансарди (мансардного поверху) над квартирами № 14, 15, 16; побудовані нежитлові прибудови 1 поверху до квартир № 14, 15, 16; проведений ремонт та реконструкція підвалу під АДРЕСА_4 з технічної точки зору в цілому відповідають вимогам ДБН, але в той же час при будівництві вищезазначених об'єктів в частині складання, оформлення та погодження дозвільної документації на здійснення будівництва забудовниками ОСОБА_2 та ОСОБА_6 порушені вимог Закону України від 20 квітня 2000 р. № 16992 «Про планування та забудову територій»; ДБН А.3.1-5-96 «Управління, організація і технологія. Організація будівельного виробництва» затверджених наказом Держкоммістобудування України від 03 квітня 1996 р. N49 і введені в дію 01 вересня 1996 р., зокрема, п.п. 1.2, 1.3, 1.17,3.3; Типових регіональних правил забудови, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 10 грудня 2001 р. №219, зокрема розділу 7; «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджене наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05 грудня 2000 р. № 273.

Як встановлено судами, площа нової забудови на 44,14 кв. перевищує загальну площу забудови на земельній ділянці, що до реконструкції займали квартири АДРЕСА_5 Пушкінській, 39 в м. Миколаєві.

Земельна ділянка під будівництво із земель комунальної власності позивачам ні у власність, ні у користування не передавалась.

Так, рішенням Миколаївської міської ради від 25 квітня 2014 р. № 39/44 пунктом 40 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення із земель комунальної власності із домоволодіння № 39 по вул. Пушкінській земельної ділянки, орієнтовною загальною площею 270 кв.м. з метою передачі в оренду терміном на 2 роки для реконструкції квартир № 14,15,16 та визнання права власності на житловий будинок з присвоєнням окремої адреси.

Така технічна документація позивачами була розроблена.

Рішенням Миколаївської міської ради від 28 січня 2015 р. № 45/44 пункт 40 рішення від 25 квітня 2014 р. визнано таким, що втратив чинність на підставі листа прокуратури м. Миколаєва від 24 листопада 2014 р. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 липня 2014 р. щодо покладення обовязку на ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 55 кв.м та 7 кв.м. у дворі загального користування по вул. Пушкінській, 39 шляхом зносу самовільно побудованих прибудов.

В подальшому рішення про надання позивачам у користування або у власність земельної ділянки під зведені споруди міською радою не приймалось і договір оренди не укладався.

Відповідачі заперечують проти визнання права власності на новозбудоване майно за позивачами.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

З урахуванням викладених обставин справи, положень закону здійснене позивачами будівництво є самочинним, а самочинно збудоване нерухоме майно розташовано на земельній ділянці комунальної власності, яка під будівництво, або під вже збудоване нерухоме майно ним не надавалась, а власник земельної ділянки міська рада заперечує проти визнання за позивачами права власності на спірне майно.

Згідно розяснень, що надані в пункті 9 вище вказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається ст. 30-1 Закону України від 20 квітня 2000 р. № 1699-III «Про планування і забудову територій» та ст. 39 Закону України від 17 лютого 2011 р. № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до вказаних норм прийняття в експлуатацію обєктів нерухомого майна віднесено до компетенції інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю.

Матеріали справи не містять доказів, що питання прийняття в експлуатацію спірних обєктів нерухомості, розташованих по вул. Пушкінській, 39 в м. Миколаєві, було предметом розгляду компетентних органів.

Оскільки земельна ділянка під будівництво позивачам не надавалась і не виділялась в подальшому під вже збудовані обєкти, а питання введення цих обєктів в експлуатацію не було предметом розгляду відповідного державного органу, що свідчить про недоведеність наявності спору щодо цього питання, за такого відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачами права власності на самочинно збудовані обєкти по вул. Пушкінській, 39 в м. Миколаєві.

Тому суд, помилково застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, задовольнив позовні вимоги, у звязку з чим рішення суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити по справі нове рішення про відмову у позові.

Не можна погодитись з доводами суду про необхідність дотримання принципу правової визначеності як підставу задоволення позовних вимог.

Принцип правової визначеності є важливою складовою принципу верховенства права, одним із основоположних принципів Європейської Конвенції з прав людини, закріплених п.1 ст. ст. 6 Конвенції.

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення стабільного правового положення людини шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування і розкривається через такі концепції, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав; незворотність закону й неможливість застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування; законні очікування право особи у своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства.

Так, ст. 24 Закону України від 20 квітня 2000 р. № 1699-III «Про планування і забудову територій» передбачала, що особа, що планує будівництво обєкта містобудування зобовязана отримати від виконавчих органів місцевих рад дозвіл на будівництво.

Між тим, положення цієї статті, які є чіткими, однозначними та доступними, визначають, що такий дозвіл не є документом, що засвідчує право власності чи право користування (оренди) земельними ділянками і не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України або її територіальних органів.

Таким чином, отримавши дозвіл на будівництво обєкту містобудування від виконавчого органу Миколаївської міської ради, але не виконавши усі інші вимоги закону до початку будівельних робіт ( втому числі не маючи у користуванні земельної ділянки під будівництво), які є визначеними у законі, позивачі не мали підстав для законних очікувань на законний статус такого будівництва.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради по 354 (триста пятдесят чотири) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_9