Справа № 766/4892/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Прохоренко В.В.,

секретар Тихоша Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору часткового удаваним, визнання покупцем та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу часткового удаваним, визнання покупцем та визнання права власності, посилаючись на те, що в липні 2010 року нею та колишнім чоловіком ОСОБА_3 було прийнято рішення про придбання приміщення для подальшого використання його в якості перукарні, фінансова допомога в придбанні об'єкта нерухомості та в послідуючому переобладнання квартири в перукарню надавалася її батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

02.08.2010 року між ОСОБА_3 та ПП «ОСОБА_6» укладено попередній договір про надання послуг з придбання об'єкта нерухомості, в той же день між ОСОБА_3 та власником квартири ОСОБА_7 укладено попередній договір купівлі - продажу та передано завдаток у розмірі 500 доларів США.

04.08.2010року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи, що ОСОБА_3 мав боргові зобов'язання у великому розмірі перед банком, ними було прийнято рішення про оформлення договору купівлі - продажу на ім'я його матері ОСОБА_2, яка в послідуючому, після вирішення боргових зобов'язань, повинна була переоформити договір на неї та ОСОБА_8

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3, на її прохання переоформити договір на реальних покупців та привести його у відповідність до реальних обставини відповідачі відмовилися без зазначення причин.

З огляду на викладене, приписи ст.235ЦК України позивач просила суд визнати договір купівлі - продажу квартири № ВМХ 266848 від 04.08.2010року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В., укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 часткового удаваним в частині покупця, визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_1 в рівних долях покупцями за договором купівлі - продажу квартири від 04.08.2010року за № ВМХ 266848 та визнати за нею право власності на 1/2 частину приміщення перукарні, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила також, визнати спірну квартиру спільним майном подружжя в рівних частках.

У судовому засідання позивач та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог із підстав, заявлених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася надала повноваження представнику, яка позов не визнала надала письмові заперечення проти позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу в його відсутність.

За положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона(продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні(покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_10 і ОСОБА_3 із 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.05.2016 року шлюб між ними розірвано.

04.08.2010 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 04.08.2010 року реєстраційний номер 207.

Відповідно до пункту третього укладеного договору продаж вчинено за ціною 27 000, 00 грн., що відповідає вартості квартири, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, а в пункті шостому укладеного договору сторони підтвердили, що договір не приховує іншу угоду і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки.

Належних та допустимих доказів того, що в момент укладення договору 04.08.2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 мали на меті укласти інший за змістом договір, у тому числі щодо особи покупця за договором, матеріали справи не містять, тому суд приходить до висновку, що підстав вважати, що між сторонами виникли інші правовідносини ніж ті, які випливають із договору купівлі - продажу, у тому числі відносно покупця за договором, не має.

Відповідно до ст.235ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Із системного аналізу вказаної норми права вбачається, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили, тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали).

Особа, яка стверджує про укладення правочину з метою приховати інший правочин, повинна довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, за удаваним правочином настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Отже, виходячи зі змісту указаної норми, сторони вчиняють певний правочин для приховання іншого правочину, який вони (ці ж сторони) насправді вчинили.

Доказів того, що сторони нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу ОСОБА_7 та ОСОБА_2 насправді вчинили не договір купівлі - продажу, а інший правочин (договір дарування, договір міни, договір зберігання тощо), суду не надано.

Посилання позивача на те, що нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу, укладений між ОСОБА_7- продавцем та ОСОБА_2- покупцем, насправді є договором купівлі - продажу, укладеним між іншими сторонами ОСОБА_7 та ОСОБА_3 і ОСОБА_1, з огляду на те, що саме останні домовлявся про всі істотні умови договору та надавали грошові кошти на його придбання, переобладнання та використовували майно в процесі підприємницької діяльності, правового значення для вирішення даного спору не має, оскільки удаваним є правочин, який уклали саме сторони удаваного правочину, щоб приховати інший правочин, який вчинили не інші, а ці ж особи.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Із матеріалів справи вбачається та не спростовано позивачем, що 01.02.2013 року між ОСОБА_2 - орендодавцем та ОСОБА_1 - орендарем укладено договір оренди нежилого приміщення, згідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування нежиле приміщення площею 57,2кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Орендодавець надає також належне йому перукарське обладнання у тимчасове користування, а саме; мийки, перукарські крісла, меблі, дзеркала, фени та інше, для застосування його відповідно до потреб орендаря.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29.01.2014року з ОСОБА_2 на підставі договору №32 від 10.08.2012року про пайову участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури міста Херсона, в зв'язку зі здійсненням замовником реконструкції власної квартири під перукарню, розміщеної за адресою: АДРЕСА_1, стягнуто на рахунок доходів місцевого бюджету, відкритого в Управлінні Державного казначейства України у м. Херсоні заборгованість у розмірі 9 982,40 грн.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про визнання спірної квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позбавленими правового обґрунтування, оскільки належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти за які майно було набуте(джерело набуття), а на зазначені обставини позивач не посилалася і не доводила їх обґрунтованість у даній справі, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі 6-2641цс15 від 16 грудня 2015року, яка є обов'язковою для суду в частині застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах.

Окрім того, право власності на квартиру, зареєстровано на ім'я ОСОБА_2, і позивач не заявляла позові вимоги про придбання спірного майна внаслідок спільної праці членів сім'ї.

При цьому суд вважає, що строк звернення до суду позивачем не пропущений, оскільки загальний строк позовної давності, визначається у ст. 257 ЦК України та становить три роки.

Перебіг строку на подання позовної заяви починається з дня, наступного за тим, коли позивачу стало відомо про порушення її права, а таким строком суд вважає, розірвання між позивачем та ОСОБА_3 у травні 2016 року шлюбних відносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог із підстав наведених вище.

На підставі викладеного, ст. 202, 235, 655ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11, 57-60, 212-215, 218ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Суддя В.В.Прохоренко