АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/70/17 Номер провадження 22-ц/786/1240/17Головуючий у 1-й інстанції Ланна Я. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

при секретарі: Радько О.М.

за участю позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон"

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія "Еталон" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 27 грудня 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" укладено договір фінансового лізингу №004885, відповідно до якого відповідач зобов"язувався придбати та передати йому міні-трактор Булат-244.4, сівалку зернову 12-ти рядну, грунтофрезу 1,4 м з карданом, вартістю 163 800 грн. На виконання цього договору він сплатив відповідачу 16380 грн. комісії за організацію та 163 грн. 80 коп. комісійної винагороди Чернігівському ОСОБА_3 «Мегабанк».

Посилаючись на те, що умови вказаного договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обов"язків сторін, окрім того, при його укладенні порушено вимогу чинного законодавства про обов'язкове нотаріальне посвідчення, просив визнати договір фінансового лізингу №004885, від 27 грудня 2016 року, укладений між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" недійсним (нікчемним), стягнути з відповідача на його користь кошти, сплачені в рахунок виконання договору сумі 16 380 грн., комісійну винагороду у розмірі 163 грн. 80 коп., а також сплачений судовий збір в розмірі 1280 грн.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 16 380 грн. та 633 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

В решті, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів залишити без задоволення. Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 27 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу №004885, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується придбати та передати позивачу предмет лізингу міні-трактор Булат-244.4, сівалку зернову 12-ти рядну, грунтофрезу 1,4 м з карданом, 163 800 грн., а ОСОБА_2 зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Також встановлено, що на виконання умов вказаного договору позивачем було сплачено 16 380 грн. комісії за організацію, згідно п. 8.2.1 ст. 8 Договору та 163 грн. 80 коп. комісійної винагороди Чернігівському ОСОБА_3 «Мегабанк», що підтверджується квитанціями № 39_5 та 40-5 від 27 грудня 2016 року. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір було укладено сторонами у письмовій формі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених позивачем за договором фінансового лізингу, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не додержано нотаріальної форми договору, що свідчить про його нікчемність, та з цих підстав застосував наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом зобовязання повернути позивачу грошові кошти, сплачені на виконання вказаного договору.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця(постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 статті 2 цього ж Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою. Частиною 4 ст. 12 цього ж Закону передбачено, що фінансова установа від час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, а приписами ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільними і відповідати його внутрішній волі та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змі-шаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. За нормами частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Встановивши, що оспорюваний позивачем договір було укладено сторонами у письмовій формі, проте без дотримання нотаріальної форми договору лізингу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про його нікчемність.

Аналогічні правові позиції містяться в Постановах Верховного Суду України у справах № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року та № 6-1551цс15 від 19 жовтня 2016 року, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно роз"яснень, наведених в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

З огляду на наявність підстав вважати оспорюваний договір фінансового лізингу нікчемним через невідповідність його вимогам закону, районний суд дійшов правомірного висновку, що останній не потребує додаткового визнання його таким судом, при цьому з метою відновлення порушених прав позивача, суд обгрунтовано застосував до спірних відносин наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої останнім комісії за організацію в розмірі 16 380 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" відхилити.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1 Судді: /підписи/ ОСОБА_4 ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.