Провадження №22-ц/784/2119/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 485/999/17 Головуючий І інстанції - Кішковська З.А.
Провадження № 22-ц/784/2119/17 Доповідач - Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

за участю секретаря - Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, який в подальшому уточнила, і в якому посилалась на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 17.10.2009 року по 20.05.2013 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого з відповідача стягнуті аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно, які останній до червня 2017 року не сплачував, оскільки вона відкликала виконавчий лист. З 2013 року дитина хворіє на епілепсію, перебуває на обліку у педіатра та невропатолога. Неодноразово лікувалася в умовах стаціонару в м. Миколаєві, Херсоні, спеціалізованій лікарні «Ахмадет». 05.01.2017 року в м. Києві дитині зроблена операція в Інституті нейрохірургії ім. академіка А.П.Ромоданова НАМН України. На даний час дитина продовжує лікування та потребує постійного обстеження, в тому числі в м. Києві, на що постійно потрібні значні кошти. Також позивачка зазначила, що через хворобу сина та здійснення постійного догляду за ним, вона на даний час офіційно не працює, підсобного господарства у зв'язку з постійними від'їздами у лікувальні заклади не має, перебуває на обліку в Райцентрі зайнятості населення та отримує державну допомогу, яка у лютому - квітні 2017 року склала 3392 грн. На лікування сина також односельці зібрали кошти. Відповідач про хворобу дитини знає, має пенсію, неофіційно працює, але не приймає участі у постійних додаткових витратах, пов'язаних з хворобою сина. На підставі викладеного, позивачка просила суд з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача на її користь щомісячно по 1287 грн. для покриття додаткових витрат, у зв'язку з хворобою сина.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1287 грн. на місяць, починаючи з 05.07.2017 року до закінчення дитиною курсу лікування. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково у розмірі 350 грн. щомісячно до закінчення курсу лікування дитини.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивачки визнала апеляційну скаргу частково в частині необхідності скасування рішення суду про стягнення з відповідача судового збору, в іншій частині просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду в цій частині вимог залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно довідки про склад сім'ї від 03 травня 2017 року №623, виданої виконавчим комітетом Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, дитина проживає з матір'ю. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 400грн., починаючи з 17 грудня 2012 року і до повноліття дитини.

Як вбачається з наданої суду медичної документації ОСОБА_3, 2010 року народження, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря невропатолога, інвалід дитинства з 18 березня 2015 року, діагноз: симптоматична лобова епілепсія з частими парціальними та вторинно-генералізованими нападами, когнітивні та емоційно-вольові порушення, стан після операції на головному мозку (05 січня 2017 року). Дитина потребує обстеження в м. Києві Інститут нейрохірургії 1 раз на 3 місяці, проведення енцефалограми, комп'ютерної діагностики 1 раз в місяць в ОДЛ м. Миколаїв, з регулярним прийомом консульсофину 300 мг, топіромаксу, гепабене, хофітолу, нурофену, панадолу, актовегіну. Препарати не підпадають під перелік безкоштовних ліків. Вартість заявлених медичних препаратів на місяць складає 2575 грн., виходячи з цін, посвідчених установою аптечної мережі.

Приймаючи рішення по справі врахувавши положення ч.1 ст. 185 СК України, суд дійшов висновку, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ними аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Згідно роз'яснень Пленум Верховного Суду України у п.18 Постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» слід звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Проаналізувавши всі зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачка довела наявність додаткових витрат, викликаних особливими обставинами - у зв'язку з хронічною хворобою дитини та лікуванням, а також розмір останніх в частині вартості призначеного місячного курсу лікування - 2575 грн. і до його завершення, а тому задовольнив уточнені позовні вимоги про стягнення з відповідача щомісячно по 1287 грн. додаткових витрат на лікування сина.

При цьому суд не прийняв до уваги обставини, що на думку відповідача мають істотне значення для визначення меншого від заявленого розміру участі батька у додаткових витратах на дитину, а саме те, що відповідач є інвалідом ІІ групи, що у нього на утриманні перебуває ще одна дитина, оскільки згідно наданої суду довідки МСЕК від 03.03.2015 року відповідач є працездатним в спеціально створених умовах. При цьому, мір до працевлаштування не приймає, має крім пенсійних виплат додатковий заробіток з ведення підсобного господарства, з якого утримує другу дитину і непрацюючу дружину, чого не заперечував при розгляді справи.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з хворобою.

За ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд, як правильно зазначено в тексті рішення, визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що потреба у додаткових витратах, пов'язана з хворобою сина сторін, а також, що син потребує постійного лікування.

Проте, визначаючи розмір витрат, які суд вважав необхідним стягнути з відповідача щомісячно на користь позивачки, суд хоч і послався на те, що відповідач є інвалідом 2 групи та має на утриманні неповнолітню дочку Софію-23 серпня 2013 року народження,однак, не дав цим обставинам належної правової оцінки в сукупності з іншими доказами по справі.

Як зазначено в довідці МСЕК від 03.03.2015 року відповідач є інвалідом 2 групи по зору та є працездатним тільки в спеціально створених умовах( легка надомна праця). Згідно пенсійного посвідчення від 20 квітня 2007р. він є інвалідом з дитинства 2 групи. Відповідно до довідки УСЗН Снігурівської райдержадміністрації Миколаївської області йому призначена державна соціальна допомога як інваліду з дитинства 2 групи з 01.01.2007р. у розмірі 1312грн. Згідно довідки Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області у нього відсутні в користуванні земельні ділянки. На утримання сина сторін відповідач сплачує аліменти у розмірі 400грн. щомісячно. Як пояснив відповідач, через вади зору він не може знайти роботу. Згідно довідки Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 19 вересня 2017р. у відповідача відсутнє підсобне господларство.

За таких обставин висновок суду, що відповідач є працездатним, однак не приймає мір до працевлаштування, не в повній мірі відповідає обставинам справи. Не відповідає обставинам справи також висновок суду про те, що відповідач крім пенсійних виплат має додатковий заробіток з ведення підсобного господарства, з якого утримує другу дитину і непрацюючу дружину.

Відповідач не заперечує, що повинен приймати участь у додаткових витратах, пов'язаних з хворобою сина, однак, посилається на те, що може надавати їх у розмірі 350грн. на місяць.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі в їх сукупності, апеляційний суд, враховуючи думку відповідача, вважає можливим зменшити розмір стягнутих з відповідача на користь позивачки витрат з 1287 грн. до 350 грн. щомісячно. При цьому апеляційний суд враховує, що з відповідача на користь позивачки стягнуті також аліменти на утримання дитини у розмірі 400 грн. щомісячно, а його дохід складає 1312грн. на місяць. Належних та допустимих доказів того, що відповідач має інший дохід, суду надано не було.

В той же час, колегія суддів вважає, що доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд прийняв як доказ тільки одну надану позивачкою довідку про вартість ліків та не зробив порівняльного аналізу цін на вказані препарати в різних аптечних закладах, не заслуговують на увагу, так як суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не було надано доказів про іншу вартість ліків, ніж зазначено в довідці, наданій позивачкою. Тому суд прийняв рішення на підставі тих доказів, які були надані суду сторонами.

Що стосується доводів апеляційної сарги стосовно безпідставного стягнення з відповідача на користь держави судовго збору у розмірі 640грн., то вони є обгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до довідки МСЕК від 03.03.2015 року та пенсійного посвідчення від 20 квітня 2007р. відповідач є інвалідом з дитинства 2 групи.

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно стягнув судовий збір з відповідача, який є інвалідом II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору є незаконними, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

При прийнятті остаточного рішення по справі колегія суддів враховує також правові висновки, зроблені Верховним Судом України в постанові від 13.09.2017р. у справі за № 6-1489цс17, в постанові від 16 серпня 2017 року у справі у справі за № 6-1065цс17 та в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року в справі № 6-152цс17.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2017 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1287 грн. до 350 грн. на місяць.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 640грн. скасувати.

Витрати по сплаті судового збор віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді