АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської клінічної лікарні № 12, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, додаткових витрат та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської клінічної лікарні № 12 (КМКЛ №12), третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, додаткових витрат та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 19.11.2013 позивач була прооперована лікарем ортопедом-травматологом ОСОБА_2 у КМКЛ № 12 з приводу плосковальгусної деформації обох стоп II ст., вальгусної деформації І п. обох стоп, молоткоподібної деформації 2-3 пальців обох стоп, больового синдрому. Вважає, що неправильне лікування та хірургічне втручання призвело до тяжких наслідків, завданих здоров'ю позивача, оскільки внаслідок проведеної операції позивач стала інвалідом III групи обох ніг. Під час проведення операції лікар ОСОБА_2 не повідомив позивача про видалення головок суглобів на пальцях ніг, подальше встановлення у голеностопні суглоби шурупів, не провів рентгеноскопію обох стоп ніг, також лікарем не було враховано, що позивач має деформаційний артроз обох колінних суглобів. Після проведеної операції та консультування з іншими лікарями позивачу стало відомо, що лікарем проведено неправильно операцію: видалено головки суглобів 2-3 пальців лівої ноги, 2-го пальця правої ноги та неправильне складання великих пальців ніг, на 5-му пальці правої ноги пошкоджено сухожилля, що призвело до функціональної недостатності стоп. Крім того, у післяопераційний період позивачу був внутрішьом'язово введений препарат «Нафлубін», внаслідок якого у позивача виникло погіршення стану здоров'я. Враховуючи наведене позивач просила стягнути з відповідача 14335 грн. 24 коп. майнової шкоди, що складається з 4049 грн. 15 коп. витрат понесених позивачем на території України, 9191 грн. витрат на оплату медичної страховки, за рахунок котрої було оплачено подальше лікування позивача на території Російської Федерації (з видалення шурупів), 1095 грн. 09 коп. витрат, понесених на купівлю квитків з Києва до Ростова-на-Дону та назад, а також 400000 грн. у відшкодування моральної шкоди, котру зазнала позивач з приводу непрофесійного лікування та проведення операційного втручання.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2017 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської клінічної лікарні № 12, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, додаткових витрат та моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи тавнаслідок неправильного їх дослідження та їх оцінки. Судом першої інстанції прийнято в якості доказу сфальсифіковану історію хвороби, про що позивач неодноразово заявляла під час судових засідань як в усному, так і в письмовому порядку. Також зазначає, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, а ті докази, які відповідач надав суду, не відповідають дійсності. У свою чергу, судом беззаперечно та односторонньо було прийнято вказані докази відповідача, а всі докази позивача та доводи на підтвердження її позивних вимог були безпідставно залишені судом без належного розгляду та вивчення. На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених нею позовних вимог.

Представник відповідача Бабич О.І. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Третя особа в судове засідання сторони не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй шкоди та її розміру, також недоведеним є факт заподіяння шкоди саме з вини відповідача та третьої особи та наявність причинно-наслідкового зв'язку.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 19.11.2013 позивач ОСОБА_1 була прооперована лікарем ортопедом-траваматологом ОСОБА_2 у Київській міській клінічній лікарні № 12 з приводу плосковальгусної деформації обох стоп II ст., вальгусної деформації І п. обох стоп, молоткоподібної деформації 2-3 пальців обох стоп, больового синдрому.

Відповідно до медичної картки № 18150 під час операції позивачу було здійснено корекцію плосковальгусної деформації обох стоп, корекцію вальгусної деформації І п. обох стоп, корекцію молотоподібної деформації 2-4 пальців обох стоп, Weil, PDO. Операція пройшла успішно. Перед та після операції позивач отримувала антибіотики внутрішньовенно (ципробел, цефтріаксон); ЛФК по 1 періоду. Згідно з динамікою ортопедичного статусу рани загоювались первинно, обидва голіно-стопні суглоби спокійні, незначні болі. Відповідно до ортопедичного статусу, болі та набряки в обох голіно-стопних суглобах зменшились; пов'язка стабільна (а.с. 55-71).

Згідно з листка лікарських призначень, що міститься в медичній карті позивача, ОСОБА_1 за період з 18.11.2013 по 26.11.2013 призначались такі препарати як кеталонг, дексалгін, ксефокам, зоцеф, ципробел, мажезік, дибазол, папаверін, реосолбілакт, котрі й використовувались в лікувальному процесі позивача.

Будь-яких доказів того, що позивачу було призначено та введено препарат нафлубін, внаслідок якого, як зазначає позивач, у неї погіршився стан здоров'я у післяопераційний період, суду не надано. У зв'язку з цим доводи позивача з приводу застосування вказаного медичного препарату обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Хірургічне втручання проводилось позивачу на підставі Інструкції/рекомендацій виконання операцій при вальгусній деформації І п. від 17.08.2011 (а.с.72-73) та положення, затвердженого Локальним протоколу медичної допомоги пацієнтам з вальгусною деформацією І пальця стопи від 23.09.2014 (а.с.74-77). Разом з тим питання надання медичної допомоги не відносить до сфери правових питань, оскільки потребують спеціальних знань.

В порядку ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2016 за клопотанням позивача у справі була призначена судово-медична експертиза, проведення якої було доручено Державній установі «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України» (а.с.126-127).

За результатами проведеного дослідження комісією в складі п'яти експертів був складений Висновок № 440/16 від 25.04.2017. На основі даних матеріалів справи, медичної документації на ім'я ОСОБА_1, 1947 р.н., враховуючи відомі обставини та відповідаючи на питання суду комісія дійшла наступних підсумків.

Згідно медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 18150 при надходженні її 18.11.2013 до ортопедичного відділення КИКЛ № 12 було встановлено діагноз «Плосковальгусна деформація обох стоп ІІ ст.. Вальгусна деформація 1 пальця Молотоподібна деформація 2-4 пальців обох стоп. Больовий синдром». На момент звернення за медичною допомогою скаржилась на біль, що посилюється при рухах і ходьбі, деформацію 1-4 пальців обох стоп протягом 15 років. Наявність таких змін потребувала виконання кісткової корекції комбінованої плоскостопості.

Під час проведення оперативного втручання 19.11.2013 під спинальною ананстезією була виконана корекційна кісткова операція на перших плеснових кістках - дистальна підголовчата клиновидна остеотомія за Reverdin, фіксація досягнутої корекції черезкістково за методикою Isham, а також виконані корекція молотоподібної деформації 2-3 пальців за стандартною методикоюWeil та підтаранний артроерез для запобігання прогресування плосковальгусної деформації стоп.

При обстеженні ОСОБА_1 30.03.2017 членами експертної комісії Головного бюро встановлено наявність поздовжньої плоскостопості ІІ ст., поперечної розпластаності переднього відділу стоп, стану після корекції вальгусної деформації 1 пальця та молотоподібної деформації 2-3 пальців обох стоп, деформаціх п'ятих плюснових кісток Тейлора, болючих «натоптишів», помірної тендоміогенальної згинальної контрактури 5 пальця правої стопи, зниження активної функції згинальних та розгинальних м'язів 2-3 пальців обох стоп на фоні варусної деформації та деформуючого артрозу колінних суглобів, хронічної варикозної хвороби нижніх кінцівок, явищ нейродистрофічного синдрому (набряку та індурації м'яких тканин) з помірним порушенням статико-динамічної функції обох стоп та больовим синдромом. Оскільки функціональний стан обох нижніх кінцівок ОСОБА_1 до операції невідомий, то чи змінився він в порівнянні з таким станом в післяопераційний період встановити неможливо.

Експерти відмічають, що такий вид оперативного втручання направлений на ліквідацію деформації пальців стоп і корекцію комбінованої плоскостопості з метою уповільнення прогресування кісткових змін в стопах і подальшого підтримання функції стопи, що і було досягнуто.

Ведення хворої в ранньому післяопераційному періоді (знеболюючі, антибіотики, протизапальні препарати, симптоматичне лікування, перев'язки, фізіотерапевтичне лікування) було правильним (а.с.138-159).

Заперечуючи проти висновків експертів, позивач ставить під сумнів достовірність даних медичної документації наданої відповідачем, в зв'язку з чим вважає і висновок судової експертизи неналежним доказом у справі. Проте, матеріали справи не містять даних, які б підтверджували твердження позивача про фальсифікацію її медичної картки, тому вказані доводи апеляційної скарги не можна визнати обґрунтованими.

Таким чином, позивачем не надано доказів як на підтвердження неналежності висновку як доказу у справі, так і не спростовані наведені у ньому висновки належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність обраних лікарями методів лікування також не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки з планом обстеження і лікування позивач була ознайомлена та надала свою згоду, їй була надана в доступній формі інформація про ймовірний перебіг захворювання і наслідки у разі відмови від лікування, що вона засвідчила своїм підписом у медичній картці (а.с.62) . При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наявна в матеріалах справи інша медична документація стосується стану здоров'я позивача на час здійснення медичної допомоги і жодним чином не свідчить про надання відповідачем некваліфікованої медичної допомоги в листопаді 2013 року. Інших доказів про безпідставність проведеного відповідачем лікування позивача в ході розгляду справи представлено не було.

До того ж всупереч рекомендаціям відповідача, наведеним у виписці № 18150 від 26.11.2013 (а.с.65), позивач у визначені строки не зверталась до відповідача з метою здійснення подальшого нагляду, видалення шпиць, проведення ренгенконтролю та іншого. У зв'язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано вважав , що у такому випадку відповідач та його працівники не можуть нести відповідальність за стан здоров'я позивача, настання можливих ускладнень та негативних наслідків.

Суд також відхиляє доводи позивача, що внаслідок надання медичної допомоги неналежної якості у неї настала інвалідність, оскільки в ході розгляду справи обставини щодо наявності такого причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та виникнення захворювання, що стало підставою для встановлення інвалідності не були підтверджені належними та допустимими доказами, як того вимагають положення ЦПК України.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, судом вірно застосовані положення ст. 1166 ЦК України, що визначають загальні умови відповідальності за заподіяння майнової шкоди та ст. 1195 ЦК України щодо шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, як спеціальної норми, а також положення ст. 1167 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з наведених норм, умовами за якими виникає зобов'язання по відшкодуванню майнової та немайнової шкоди є: наявність шкоди, протиправна дія (бездіяльність), вина особи, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою, що також не доведено в ході розгляду справи.

За правилом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: