АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/3394/17 Головуючий 1 інст. Труханович В.В.
Справа № 643/3105/14-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_4, в якому просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 92 594,96 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру №1-А по вул. Мала Гончарівська, б. 27/31 у м. Харкові; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_4; виселити з квартири іпотекодавця та усіх інших мешканців; та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 14.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 57 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань ОСОБА_4 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру №1-А по вул. Мала Гончарівська, б. 27/31 у м. Харкові, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2007 року, посвідченого 19.12.2007 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим №4883, та була придбана ОСОБА_4 за кошти, отримані за договором про надання споживчого кредиту у іноземній валюті.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника ОСОБА_4 утворилась заборгованість у розмірі 92 594,96 долара США.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вона не згодна із сумою заборгованості за кредитом.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 жовтня 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду, неповне зясування судом обставин по справі, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за договором кредиту, та виходячи з умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, позивач набув право звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором для задоволення своїх вимог за договором кредиту.

Зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», не врахував, що, мораторій на примусову реалізацію заставного майна був введений як тимчасовий захід на період до правового врегулювання порядку реструктуризації валютних кредитів фізичних осіб, наданих на придбання житла. Однак, введений мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише тимчасово забороняє кредитору захищати свої права у зазначений спосіб, тоді як відмова у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки остаточно позбавляє кредитора такого права.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указані вимоги судом першої інстанції не дотримані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 06 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або є предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань позичальника за споживчими кредитами наданими в іноземній валюті. Спірна квартира виступає, як забезпечення зобов'язань ОСОБА_4 за договором споживчого кредиту в розмірі 57 000 доларів США. Вказана квартира є єдиними місцем проживання відповідача, тому вищезазначеним законом на теперішній час заборонено примусове стягнення належного відповідачу майна.

Крім того, відповідно до ч.3 пункту 1 вказаного Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь ( у власність) іншої особи.

Колегія суддів не може погодитися у повному обсязі з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 19 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 57 000,00 доларів США, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором.

В забезпечення виконання зобовязань за цим договором 19.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (ХМНО) ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 4886.

Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_4 передала в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 57,50 кв.м., площею 29,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мала Гончарівська, б. 27/31, кв. 1-А. Вказана квартира належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2007 року, посвідченого 19.12.2007 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим №4883, та була придбана ОСОБА_4 за кошти, отримані за договором про надання споживчого кредиту у іноземній валюті.

В звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору утворилась заборгованість в розмірі 92594 дол. 96 цент. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 818 354 грн. 25 коп., до складу якої входить: заборгованість за кредитом - 54738 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 483 775 грн. 33 коп., з яких: строкова заборгованість за тілом кредиту 54 738 дол. 01 цент. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 483775 грн. 33 коп.; заборгованість за відсотками 37856,86 дол. 86 цент. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 334578 грн. 93 коп.; прострочена заборгованість за тілом кредиту - 14476 дол. 16 цент. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 127 940 грн. 30 коп.; відсотки -15201 дол. 23 цент. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року складає 134 348 грн. 47 коп

Згідно витягу з Акту приймання-передачі документації за договором купівлі-продажу право вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта банк» прийняв документи щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором №0.

ПАТ «Дельта банк» були направлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобовязання у тридцятиденний строк та вимога про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів і документації та вимога про виселення, які залишилися без виконання.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого іншого зобов'язання, що забезпечено іпотекою.

Згідно п.4.4. договору звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

У звязку із чим та відповідно до п. 1.1-1.2 договору іпотеки його сторони визначили ринкову вартість предмету іпотеки згідно звіту незалежного оцінщика у розмірі 306 000 гривень на день укладання цього договору і у подальшому зазначену ціну предмета іпотеки не корегували.

Згідно п. 1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

У звязку із чим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вказані обставини підтверджуються і правовими висновками, викладеними в Постанові Верховного суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-57цс15), які відповідно до положень ст.3607 ЦПК України є обовязковими для виконання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Також є помилковими висновки суду першої інстанції й в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» у звязку із застосуванням ч.3 пункту 1 вказаного Закону з посиланням на те, що кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь ( у власність) іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорювалося сторонами право вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 перейшло на підставі договору купівля-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укрсиббанк» ( колишня назва до 27.10.2009 року - АКІБ «Укрсиббанк») 08 грудня 2011 року, тобто до набуття Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-У11 від 03 червня 2014 року чинності.

Тому вимоги вказаного Закону до виниклих між сторонами правовідносин в цій частині не застосовуються.

Судовим розглядом встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки і була передана в іпотеку відповідачем на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в іноземній валюті в розмірі 57 000 дол. США, кредитні кошти отримані на споживчі цілі. Квартира використовується, як місце постійного проживання ОСОБА_6, у власності якої іншого житла немає, загальна площа квартири становить 57,50 кв.м.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.09.2014 року, відомості щодо реєстрації права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно у державному реєстрі відсутні.

У звязку з застосуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню.

Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобовязань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки від 19.12.2007 року сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»(п. 5.2).

Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру не можуть бути вирішені у судовому порядку, оскільки передача права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання є способом позасудового врегулювання спору.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, вирішення питання щодо виселення мешканців квартири №1-А по вул. Мала Гончарівська, б. 27/31 у м. Харкові є передчасним, оскільки воно може бути вирішено лише після винесення рішення суду, якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно.

Крім того, позовна заява в порушення вимог ст. 119 ЦПК України, не містить чіткої вимоги про те, кого саме необхідно виселити зі спірної квартири, тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог позивача в цій частині.

Оскільки рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 жовтня 2014 року змінено, судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ч. 1 ст.88 ЦПК України, а саме з ОСОБА_4на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду першої інстанції в розмірі 3 654 грн. та при зверненні з апеляційною скаргою до апеляційного суду по 4019 грн. 40 коп., оскільки ці витрати підтверджуються платіжними дорученнями про сплату банком судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319,324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 жовтня 2014 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4про звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4за договором споживчого кредиту № 0 від 19.12.2007 року, укладеного з АКІБ «Укрсиббанк», яка станом на 21.02.2014 року складає 92594 (девяносто дві тисячі пятсот девяносто чотири) долари 96 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 818 354 (вісімсот вісімнадцять тисяч триста пятдесят чотири) гривні 25 копійок, до складу якої входить: заборгованість за кредитом - 54738 (пятдесят чотири тисячі сімсот тридцять вісім) дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 483 775 (чотириста вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 33 коп., з яких: строкова заборгованість за тілом кредиту 54 738 (пятдесят чотири тисячі сімсот тридцять вісім) дол. 01 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 483775 (чотириста вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 33 коп.; заборгованість за відсотками 37856 (тридцять сім тисяч вісімсот пятдесят шість) доларів 86 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 334578 (триста тридцять чотири тисячі пятсот сімдесят вісім) грн. 93 коп.; прострочена заборгованість за тілом кредиту - 14476 (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят шість) дол. 16 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 127 940 (сто двадцять сім тисяч девятсот сорок) грн. 30 коп.; відсотки -15201 (пятнадцять тисяч двісті один) дол. 23 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року складає 134 348 (сто тридцять чотири тисячі триста сорок вісім) грн. 47 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки (на підставі договору іпотеки від 19.12.2007 року), а саме: квартиру №1-А, що знаходиться за адресою: місто Харків, вул. Мала Гончарівська, б. 27/31, загальною площею 57,50 кв.м та належить ОСОБА_4на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2007 року, посвідченого 19.12.2007 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим №4883, та була придбана ОСОБА_4 за кошти, отримані за договором про надання споживчого кредиту у іноземній валюті, шляхом надання Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права продажу вказаної квартири на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» будь-якій особі покупцеві за ціною продажу на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, за початковою ціною 306 000 (триста шість тисяч) гривень.

Надати право Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором кредиту № 0 від 19.12.2007 року в розмірі 92594 (девяносто дві тисячі пятсот девяносто чотири) дол. 96 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 818 354 (вісімсот вісімнадцять тисяч триста пятдесят чотири) грн. 25 коп. та всі витрати, повязані зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки.

На час дії Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 06 червня 2014 року рішення суду виконанню не підлягає.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду першої інстанції в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. та при зверненні з апеляційною скаргою до апеляційного суду в розмірі 4019 (чотири тисячі девятнадцять) грн. 40 коп.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: