Справа №585/1573/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1495/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)»

про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції, -

в с т а н о в и л а :

28 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом і свої позовні вимоги мотивував тим, що він засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії № 56 з 04.05.2005 року.

20.05.2014 року він подав начальнику відділення СДПВ-1 ОСОБА_4 запечатаний конверт для відправлення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якому знаходилася його касаційна скарга на рішення апеляційного суду м. Києва від 29.04.2014 року по справі №757/18830/13-ц. Конверт був оплачений ним поштовими марками наклеєними на конверті, як рекомендоване поштове відправлення.

В дублікаті супровідного листа Роменської ВК № 56 від 20.05.2014 року №15/К-33 зазначено: назву та адресу суду до якого подано звернення, його персональні дані, вид та предмет його звернення, номер справи, кількість аркушів та примірників.

Вказана інформація в супровідному листі вказує на те, що відповідач здійснив перегляд його кореспонденції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та не реєстрував її в журналі з приміткою «закритий конверт». Дії відповідача, що вчиненні в порушення вимог встановлених ч. 4 ст. 113 КВК України, завдали йому моральної шкоди, він втратив спокій, сон та працездатність, що посилило його душевні страждання. Тому просив суд стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на його користь моральну шкоду у сумі 8000,00 грн., завданої йому внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Роменської виправної колонії №56 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завданої внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2014 року в розмірі 800,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Роменської виправної колонії №56 на користь держави судовий збір в розмірі 64 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необгрунтованість ухваленого рішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті справи.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що твердження позивача про передачу конверта саме у запечатаному вигляді не відповідає дійсності, оскільки адміністрація ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» отримала цей конверт у відкритому вигляді і направила його супровідним листом, при цьому засуджений не заперечував проти такого направлення листа, що підтверджується його власноручним записом на супровідному листі. При цьому він не заперечував ні проти направлення у відкритому вигляді ні проти складення супровідного листа. Згідно ЗУ «Про внесення змін до Кримінального виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 08.04.2014 року, який набрав чинності 07.05.2014 року, внесено зміни до КВК України, зокрема до ч.4 ст. 113 КВК України і слова «організацій та прокуророві» замінено словами «організацій, до суду та прокуророві». Згідно Прикінцевих положень даного Закону було передбачено перехідний період три місяці, протягом якого КМ України після набрання чинності цим Законом потрібно було привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і скасування центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. Оскільки лист засудженого направлявся у перехідний період, і згідно норм які діяли на той момент і ще не були скасовані КМ України, а саме Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань не було передбачено направлення кореспонденції до судів загальною юрисдикції у запечатаному вигляді, і така кореспонденція підлягала переогляду. Тому дії Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» не можна вважати протизаконними, оскільки вона діяла у відповідності вимогам закону, чинного на момент відправлення. Крім того вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Позивач не надав жодного доказу, який би підтвердив наявність чи розмір моральної шкоди. Засуджений не працює, перебуває на повному державному утриманні, підтримує соціально-корисні звязки шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, тому підстав стверджувати, що він перебуває у вразливому становищі відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)».

20 травня 2014 року ОСОБА_3 передав адміністрації ВК №56 запечатаний конверт для відправлення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якому знаходилась касаційна скарга на рішення апеляційного суду м. Києва від 29.04.2014 року по справі №757/18830/13-ц. Даний конверт був оглянутий адміністрацією випраної колонії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи зясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо.

Частинами 1,2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (з змінами та доповненнями внесеними законом від 08.04.2014 року) визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 8.04.2014 року, яким було унесені зміни до ч.4 ст.113 КВК України було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня , наступного за днем його опублікування і доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом та забезпечити перегляд і скасування центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Вищезазначений Закону України набрав чинності з 07.05.2014 року.

В той же час наказ Міністерства юстиції України № 1969/5 «Про затвердження змін до деяких наказів Міністерства кримінальних покарань» був прийнятий лише 24.11.2014 року і ним були внесені зміни, зокрема і до п. 4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах», в абзаці другому слова «організацій та прокурору» замінено словами «організацій, до суду та прокуророві».

Отже, кореспонденція засудженого ОСОБА_3 від 20.05.2014 року адресована Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не підлягала перегляду, так як останній подав до адміністрації колонії вказані конверти з документами вже після набрання чинності Закону України, яким були внесені зміни до Кримінально-виконавчого кодексу України, і тому працівники відповідача не мали законних підстав на перегляд його кореспонденції.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості дій працівників установи з посиланням на п.4 Розділу 1 Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2013 року № 1304/5, та п.43 Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань в редакції чинній на день відправлення кореспонденції, оскільки вказані нормативні акти суперечили ч.4 ст. 113 КВК України, відповідно до якої кореспонденція, яку засуджені адресують суду перегляду не підлягає.

Оскільки вищезазначені Інструкція та Правила є підзаконними актами, які приймаються відповідно до Конституції та законів України, тому у випадку суперечності норм цих підзаконних актів нормам Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 8.04.2014 року, працівникам відповідача слід було застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до розяснень, що викладені у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку. Відповідач не навів у апеляційній скарзі фактів, які б підтвердили необґрунтованість рішення суду, свідчили б про наявність підстав для задоволення скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -