ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2368/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою з 01.01.2015 року, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації,

Встановив:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з вказаним позовом.

Заява була подана з недотриманням вимог ст.119 ЦПК України, а саме: не було сплачено судовий збір; не вказано поштового індексу, зазначеної адреси ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 щодо ОСОБА_4 не вказано адреси, поштового індексу; відсутнє обгрунтування та зазначення доказів щодо висновку Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з приводу вказаного предмету в контексті вимог ст.19 СК України; відсутнє обгрунтування та зазначення доказів щодо визначення у вищевказаних вимогах дати вказаного визнання саме з 01.01.2015 року, при цьому, в обгрунтуванні позову такої конкретної дати не зазначено, а міститься лише огульне посилання на весь січень 2015 року та лише щодо дати повернення позивача у вказану квартиру.

Враховуючи наведене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено: залишити без руху позовну заяву з наданням заявнику строку для виправлення вказаних недоліків - 5 днів. Копія вказаної ухвали отримана 16 лютого 2017 року(згідно з розпискою у рекомендованому листі).

При цьому, недоліки позову не були усунуті у повному обсязі.

Так, до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_5 щодо усунення недоліків - з наданням витягу щодо квитанції ТОВ ФК "Фенікс" щодо сплати судового збору, проте всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, до цього звернення не було долучено його копії для вказаного відповідача та третьої особи(при цьому акт щодо відсутності вказаного додатку для відповідача та третьої особи не складався, оскільки посилання на його наявність відсутнє в переліку додатків до вказаного звернення).

Так, відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Крім того, судом враховано, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст.ст.119, 120 ЦПК України.

Проте на вказані норми закону заявник уваги не звернув.

Крім того, судом враховано, що у наданому до суду витягу щодо квитанції про сплату вказаного судового збору відсутні дані про те за яку саме позовну заяву, до якого саме відповідача його було сплачено, що на думку суду, перешкоджає належному встановленню факту дійсної сплати позивачем судового збору саме по цій цивільній справі -за вказаним позовом саме до вказаного відповідача.

При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: