Справа № 520/7421/17
Провадження № 2/520/8047/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгорової Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
за участю третьої особи - Київської районної адміністрації Одеської міської ради,
про позбавлення батьківських прав,
Позивач - ОСОБА_1 27 червня 2017 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У позовній заяві позивачка в обґрунтування позову посилалася на те, що вона є матір'ю - ОСОБА_2 та бабусею неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з нею.
Від вказаного шлюбу народився неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про народження № 687 від 25 травня 2004 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Одеси, який перебуває на утриманні позивачки та її чоловіка ОСОБА_5, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1.
Позивачка посилається на те, що відповідач - ОСОБА_2, яка є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.
У зв'язку з чим, позивач вважає, що вказані обставини свідчать про невиконання відповідачем - ОСОБА_2 своїх материнських обов'язків, закріплених ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
На підставі вищевикладеного, позивачка, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, у разі неявки відповідача у судове засідання розгляд справи провести в заочному порядку.
Представник Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду надана заява, в якій представник просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, висновок органу опіки та піклування від 15.05.2017 року за №745/01-11 підтримує.
Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.
Статтею 74 ЦПК України передбачено, що судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.39) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 24.07.1996 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та саме за цією адресою направлялись судові повістки на ім'я ОСОБА_2.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було вирішено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08 листопада 2002 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, про що зроблено відповідний актовий запис №194.
За час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у шлюбі, у них народився неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, актовий запис №687 від 25 травня 2004 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Одеси (а.с.33).
Згідно з довідкою від 22.05.2017 року за №691, виданою КП «ЖКС «Чорноморський», за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані та мешкають: відповідальна особа - ОСОБА_1, чоловік - ОСОБА_5, син - ОСОБА_7, дочка - ОСОБА_2, онук - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Частиною першою статті 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, актовий запис №797 (а.с.23), яка надалі, що вже було встановлено судом, зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на «ОСОБА_2», за час перебування в якому народила сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У зв'язку з чим, суд встановив, що ОСОБА_1 є бабусею неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з нею, в її сім'ї та перебуває на її утриманні, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 165 СК України, позивач мала право на звернення до суду з заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні її неповнолітнього сина ОСОБА_3.
Відповідно до інформації адміністрації Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №6» Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради повідомлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває в означеному медичному закладі на обліку. Хлопчик проживає з бабусею та дідусем. При проведенні профілактичних оглядів в поліклініці, відвідуванні дитини вдома, з дитиною завжди були бабуся і дідусь.
Адміністрацією Одеської загальноосвітньої №55 школи І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, яку відвідує малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, видано характеристику відносно учня 7-Б класу від 20.03.2017р. за №749 в якій зазначено та підтверджено, що дитину виховують дідусь - ОСОБА_9, і бабуся - ОСОБА_1, які мешкають за адресою: АДРЕСА_1. Мати прописана за тією ж адресою, але за нею не проживає. Батько мешкає в Криму. Батьки до школи не приходять. Батьківські збори відвідують бабуся і дідусь.
Відповідно до інформації відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до інформації, наданої Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 20.03.2017 року № 1780/47-25 встановлено, що актовий запис про смерть гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, відсутній.
Інформацію щодо неналежного виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2 письмово підтвердив її малолітній син - ОСОБА_3, у присутності працівника Київського територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради. В своїй заяві він зазначив, що не заперечує проти позбавлення своєї матері батьківських прав (а.с. 9).
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, розглядалось службою у справах дітей Одеської міської ради та відповідно до проекту висновку від 11.04.2017 року за №05/2592, служба у справах дітей Одеської міської ради вважає його доцільним.
Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується висновком від 15.05.2017 року за №745/01-11.
З вказаного висновку також вбачається, що в ході проведення засідання, батько малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, надав заяву від 07.03.2017 року на ім'я начальника служби у справах дітей Одеської місцевої ради, в якій він просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2, матір його малолітнього сина. Після закінчення учбового навчального року він планує забрати свого сина до себе в місто Миколаїв з подальшим оформленням до школи.
Також з вказаного висновку органу опіки та піклування вбачається, що з метою з'ясування думки матері з питання позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повного та всебічного розгляду означеного питання, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, запрошувалася до територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі шляхом розміщення оголошення в засобах друкованої масової інформації: газета Одеської обласної ради «Одеські вісті» від 11 березня 2017 року №17 (4943)), але до служби не з'явилася, про причини неявки не повідомила.
Також судом встановлено, що на засіданні ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, яке відбулося 20 квітня 2017 року, було заслухано пояснення ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3.
ОСОБА_1 повідомила, що мати дитини участі у вихованні дитини не приймає, дитина три роки проживає з нею, з дитиною рідко спілкується, матеріально не утримує, ухиляється від здійснення батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє до неї турботи та уваги, не цікавиться її справами та станом здоров'я. Мати хлопчика нещодавно народила другу дитину, зареєструвала її за місцем своєї реєстрації та поїхала знову; до свого співмешканця. Де вони проживають на теперішній час їй не відомо.
Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її виховання.
З висновку органу опіки та піклування вбачається, що в ході проведення засідання, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснив, що не хоче мешкати разом з матір'ю та її співмешканцем.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленими обставини, які свідчать, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина.
Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
При викладених обставинах суд вважає, що підлягає стягненню з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 27 червня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_9.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви з вимогами про позбавлення батьківських прав в сумі 640 гривень 00 копійок.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.
Оскільки позивачем в позовній заяві не були заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо відшкодування сплачених позивачем судових витрат на її користь з відповідача.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 158, 169, 213, 215, 226-228 ЦПК України ст.ст. 164 ч.2, 165, 166 ч.2,3, 180-182 СК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 27 червня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_9.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Головуючий Калініченко Л. В.