АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/600/15 Головуючий в і-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1357/К/17 суддя Биканов І.Р.
Категорія - 81 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника заявника ОСОБА_1 акціонерного товариства «Укртелеком» - ОСОБА_2,

боржника ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 акціонерного товариства «Укртелеком» на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_1 акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (далі ПАТ «Укртелеком») звернулося до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі -Центрально-Міський ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області).

В обґрунтування скарги зазначило, що 27 вересня 2016 року ПАТ «Укртелеком» надіслало на адресу Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву про виконання судового наказу №216/600/15-ц від 05.03.2016 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» боргу за телекомунікаційні послуги в розмірі 452,24 грн. та судового збору в розмірі 121,80 грн., в частині, що залишилася невиконаною стягнення боргу в розмірі 174.94 грн.

20 лютого 2017 року на адресу заявника надійшло поштове повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання від 11.10.2016 року на підставі п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з несплатою стягувачем авансового внеску.

Посилаючись на те, що положення п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, яким передбачено обовязок стягувача зі сплати авансового внеску, почали діяти з 05.01.2017 року, заявник вважає, що вимога державного виконавця про сплату авансового внеску стягувачем на час надходження виконавчого документу до органу державної виконавчої служби є незаконною.

З цих підстав, заявник просив суд визнати дії державного виконавця Центрально-Міський ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_4 щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними, скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2016 р., видане державним виконавцем Мігільовою Т.М.; зобовязати Центрально-Міський ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрити виконавче провадження за судовим наказом Центрально-Міського район суду м. Кривого Рогу №216/600/15-ц від 05.03.2015 року про стягнення боргу з ОСОБА_3; зобовязати Центрально-Міський ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області повідомити ПАТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» про виконання ухвали не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду на адресу структурного підрозділу ПАТ «Укртелеком»: 50101, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, буд.30.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні скарги ПАТ «Укртелеком».

В апеляційній скарзі представник заявника ПАТ «Укртелеком» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення поданої скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд не врахував періоду набрання чинності ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, положення якої починають діяти з 05.01.2017 року й дійшов помилкового висновку про обовязок сплати стягувачем авансового платежу при зверненні з заявою про примусове виконання судового рішення станом на 11.10.2016 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргаПАТ «Укртелеком» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.03.2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ №216/600/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» боргу за телекомунікаційні послуги, яка утворилася за період з грудня 2013 року по листопад 2014 року, в розмірі 452,24 грн. та судового збору в розмірі 121,80 грн. Цей наказ набрав чинності 07.07.2016т року та був виданий стягувачу 23.07.2016 року (а.с. 5).

27.09.2016 року зазначений судовий наказ був направлений стягувачем на виконання до Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області разом із завою про примусове його виконання в частині стягнення залишку боргу в розмірі 174,94 грн., які отримано виконавчою службою 11.10.2016 року (а.с. 6).

11.10.2016 року повідомленням держаного виконавця Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 судовий наказ №216/600/15-ц від 05.03.2016 року про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» в розмірі 174,94 грн повернуто без прийняття до виконання стягувачу ПАТ «Укртелеком» на підставі п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску. Вказане повідомлення надійшло на адресу стягувача 20.02.2017 року (а.с. 3, 4).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з правомірності рішення державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстави, передбаченої п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, дія якої є чинною на день отримання державним виконавцем виконавчого документу від стягувача та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення стягувача зі скаргою на рішення державного виконавця, стало повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2016 року з підстави, передбаченої п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 1-2).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження») норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII застосовуються до відносин з приводу примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), які ним регулюються, після набрання ним чинності.

Пунктами 1, 2 Розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» зазначеного Закону передбачено, що Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом: Закон України «Про виконавче провадження» (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

В свою чергу, у відповідності до п.1 Розділ IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»від 02.06.2016 року № 1403-VIII, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 7 цього розділу цього Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Враховуючи те, щоЗакон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» було опубліковано в офіційному виданні -газеті «Голос України» 05.07.2016 року, він набрав чинності 05.10.2016 року й одночасно з ним набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Отже, встановивши, що заява ПАТ «Укртелеком» про виконання судового наказу №216/600/15-ц від 05.03.2016 року разом з виконавчим документом були отримані Центрально-Міським ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області 11.10.2016 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що регулювання відносин з приводу його виконання здійснюється за нормами чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Згідно п.8 ч.4 ст. 4 вказаного Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Враховуючи те, що стягувач ПАТ «Укртелеком» не надав підтвердження сплати ним авансового внеску при поданні ним заяви про примусове виконання судового наказу, колегія суддів вважає, що рішення державного виконавця Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстави, передбаченої п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на час виникнення спірних правовідносин, є правомірним.

У звязку з тим, що рішення державного виконавця, яке є субєктом оскарження, прийнято державним виконавцем відповідно до закону, у межах його повноважень і права заявника порушено не було, колегія суддів повністю погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги ПАТ «Укртелеком» на рішення державного виконавця.

Доводи апеляції скарги про неврахування судом чинності положень Закону України Про виконавче провадження», який повинен застосовуватися до врегулювання спірних правовідносин спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваної ухвали, в якій здійснено детальний аналіз підстав застосування Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року для врегулювання спірних правовідносин, а тому до уваги колегією суддів не приймаються.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги представника заявника про нечинність дії п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року та неможливість її застосування до врегулювання спірних правовідносин з огляду на те, що п. 2 Розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень»передбачено припинення дії ст. 4 Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року через три місяці з дня набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, тобто з 05.01.2017 року, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, цим доводам апеляційної скарги, які є підставою подання скарги на дії державного виконавця, судом першої інстанції надано належну оцінку й правильно зазначено про те, що сфери регулювання правовідносин за ст. 4 Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV та ст. 4діючого Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, є різними і приписи ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV не регулюють правовідносин з приводу сплати авансового внеску, а стосуються інформаційного забезпечення виконавчого провадження шляхом забезпечення функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

За таких обставин, враховуючи те, що ухвалене за результатами розгляду скарги судове рішення відповідає положенням ст.ст. 213, 387 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін ухвали суду першої інстанції у відповідності до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства «Укртелеком» відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: