Номер провадження: 22-ц/785/3111/17
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Сідлецькій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і земельною ділянкою,-

встановила:

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відповідачів, який було уточнено, про усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 і земельною ділянкою за цією ж адресою (а. с. 3-6, 86, 87, 117).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що вона з 1973 року по 1988 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, вони разом мешкали у спірному будинку.З 1988 року до сьогодні позивачка ОСОБА_4 користується житловою кімнатою площею 19,5 кв.м. і кухнею 4,3 кв.м. у спірному будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом 12.09.2014 року отримала ОСОБА_2 ОСОБА_4 вказує, що частина будинку, що перебуває у її користуванні за технічним станом не придатна для проживання і потребує ремонту, проте відповідачі заперечують проти проведення ремонтних робіт в цій частині будинку. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні приміщеннями житлової кімнати площею 19,5 кв.м. і кухні площею 4,3 кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позову відмовлено (а. с. 128-130).

В апеляційній скарзі апелянти просять рішення змінити в частині задоволення позову, виключити посилання суду на ст. ст. 6, 156, ч. 1 ст. 383 ЦК України та відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в іншій частині рішення залишити без зміни (а. с. 138-143).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_4 виходив з того, що виконання ремонтних робіт в житловому приміщенні, право на користування яким має колишній член сім'ї власника будинку, є не тільки правом користувача, але і його обов'язком, а перешкоди у виконанні ремонтних робіт є порушенням права на користування житловим приміщенням

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що 23.06.1973 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, про що в відділі РАЦС Київського району м. Одеси, в книзі реєстрації актових записів про шлюб був зроблений запис № 725.

Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей.

Згідно виписки з рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 07 серпня 1953 року № 867 «Про відвід земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво» ОСОБА_7 була відведена земельна ділянка, площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 12 вересня 1953 року ОСОБА_7 належав житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який складався з житлової кам'яної будівлі загальною площею 36,4 кв.м. та надвірних споруд «Б» - сараю, «В» - вбиральні, «Г» гаража, «Д» літньої кухні, І - мостіння, 1-4 огородження, розташованих на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

23.03.1988 року шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, був розірваний.

Рішенням Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 496 від 13.04.1993 року вказаний будинок був введений в експлуатацію (а. с. 17).

02 вересня 1993 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_3 11/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами по зазначеній адресі, які складаються з літ. «А», І-І веранда, 1-2 кухня, 1-5 житлова, 1-6 житлова, площею 16,9 кв.м., підвал під літ «а», І - тамбур, «Б» - сарай, « В» - вбиральня , також був визначений порядок користування земельною ділянкою відповідно часткам.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли спадщину за заповітом в рівних частках, тобто по 14/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та між ними був укладений порядок користування земельною ділянкою відповідно часткам в спадковому майна.

13 квітня 2005 року на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 588, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_3 14/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Київського районного суду м. Одеси, ухваленим 20 грудня 2006 року, між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1: в користування ОСОБА_3 надано ділянку площею 443 кв.м., в користування ОСОБА_5 надано ділянку площею 172 кв.м.

Рішенням Київського райсуду м. Одеси, ухваленим 11 серпня 2010 року, по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про встановлення права власності на частину будинку по АДРЕСА_1, що складають житлова кімната площею 19,5 кв.м. і кухня площею 4,3 кв.м., ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом 12.09.2014 року отримала ОСОБА_2.

Таким чином, на теперішній час власниками будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ОСОБА_4 вселилась до будинку АДРЕСА_1 у якості члена сім'ї власника будинку - ОСОБА_7 За вказаною адресою позивачка в установленому законом порядку була зареєстрована. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_6, власником будинку було визначено для подальшого проживання ОСОБА_4 з двома неповнолітніми дітьми житлову кімнату, площею 19,5 кв.м. і кухнею 4,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, яка до теперішнього часу знаходиться в її користуванні.

ОСОБА_4 в обґрунтуванні своїх вимог посилалась на те, що вказані приміщення за технічним станом потребують ремонту, а відповідачі заперечують проти проведення ремонтних робіт в цій частині будинку.

Згідно п. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, згідно п. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

За правилами ч. 1 ст. 58, ч. 4 ст. 60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності перешкод з боку відповідачів щодо здійснення позивачкою ремонтних робіт в житловому приміщення. яким вона користується.

Відповідачі пояснювали у судовому засіданні, що позивачка проживає у вказаному будинку з 1973 року, вони визнають за нею право користування житловою кімнатою, площею 19,5 кв.м. і кухнею 4,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, проте вона тривалий час не проводить в цих приміщеннях ремонтні роботи, у зв'язку з чим вони знаходяться в непридатному стану. ОСОБА_4 не впускає їх в частину будинку, якою користується (вона має окремий вхід) і про дійсний стан цих приміщень вони дізналися у судових засіданнях оглянувши фотографії. Вони не тільки не заперечують, а наполягають на проведенні ремонтних робіт в спірних приміщеннях, але заперечували проти ремонту зовні, з тих підстав, що право на оформлення зовнішнього вигляду будинку належить власнику будинку.

Судова колегія також погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не може вважатися членом сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_3 в сенсі ст. 156 ЖК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 листопада 2014 р. у справі N 6-158цс14).

ОСОБА_4 втратила статус члена (колишнього члена) сім'ї власника зі смертю ОСОБА_6.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року підлягає скасуванню в частині задоволення позову про зобов'язання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні житловим приміщенням кімнати площею 19,5 кв.м. і кухні площею 4,3 кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1 з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року - скасувати в частині задоволення позову про зобов'язання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні житловим приміщенням кімнати площею 19,5 кв.м. і кухні площею 4,3 кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1.

В цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити перешкодиОСОБА_4 у користуванні житловим приміщенням кімнати площею 19,5 кв.м. і кухні площею 4,3 кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Калараш А.А.