УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи та остаточно просила в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_5 на її користь Ѕ частину вартості автомобіля марки «AUDI 100», 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 50 655 грн 05 коп.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що з 18 жовтня 2008 року по 11 січня 2016 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого ними за спільні кошти було придбано вказаний вище автомобіль.

Посилаючись на те, що сторони не можуть досягнути згоди щодо поділу цього автомобіля, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року позов задоволено.

В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину вартості автомобіля марки «AUDI 100», 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 50 655 грн 05 коп.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль відповідно до реєстраційного посвідчення належить та зареєстрований за ОСОБА_7, проте враховуючи, що останньою було видано довіреність на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом на ім'я ОСОБА_5 і ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що цей автомобіль було придбано подружжям під час шлюбу, а тому він є їх спільною власністю і позивачка в порядку поділу майна подружжя має право на компенсацію Ѕ частини цього автомобіля.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-668цс15, та виходив з того, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не є укладеним договором та не є підставою для набуття права власності на цей транспортний засіб особою, яка таку довіреність отримала, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська