Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/5072/17
Номер провадження2/711/1832/17
18 вересня 2017 року
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя: Дунаєв С.О.
при секретарі: Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про стягнення банківського вкладу, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
В обґрунтування позову зазначено, що на банківський рахунок позивача, який відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський» були перераховані грошові кошти, але банк не визнає наявності таких коштів на рахунку позивача і відмовляється їх повертати, а оскільки банк перебуває у стадії ліквідації, то внаслідок таких дій позивача не включено до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд). Тому позивач вимагає стягнути з банку грошові кошти.
Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що у звязку з тим, що банк перебуває в процедурі ліквідації і в ньому введено тимчасову адміністрацію, а тому вимоги вкладника до банку не підлягають задоволенню. Зазначив, що наявний між сторонами спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки фактично стосується правомірності дій Фонду при здійсненні владних управлінських функцій з виведення неплатоспроможного банку з ринку фінансових послуг, а тому провадження по справі підлягає закриттю.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили.
Позивач надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов. Також просив відшкодувати йому за рахунок відповідача судові витрати.
Представник Фонду, як третьої особи, надав суду письмові пояснення, в яких також просив розглянути справу без його участі та закрити провадження у справі, оскільки між сторонами наявний публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.
На підставі рішення Правління НБУ від 12 липня 2016р. № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016р. №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» /а.с.51/.
Згідно зазначеного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016р. по 12.07.2018р. та призначено відповідну уповноважену особу Фонду на ліквідацію цього банку.
Отже між сторонами наявний спір щодо грошового зобовязання з повернення коштів за договором банківського рахунку, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За змістом статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ч.3 ст.1066 ЦК України).
Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем йому не було повернуто всієї суми його коштів за договором банківського рахунку.
Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.
Отже, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.
Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23.02.2012р. №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту Закон №4452-VI), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.
Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Статтею 36 Закону №4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.
Зокрема, згідно п. п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону №4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Відповідно до ч.2 ст.46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь - який інший спосіб, аніж це передбачено Законом №4452-VI.
Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України (від 20.01.2016р. № 6-2001цс15, від 13.06.2016р. № 6-1123цс16, від 12.04.2017р. у справі №6-350цс17; від 07.06.2017р. у справі №6-1809цс16), які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування до даних правовідносин.
Відтак, у зв'язку із застосуванням спеціальних процедур врегулювання правовідносин та прав позивача із банком, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інші правові норми, зокрема положення ЦК України про зобов'язання, можуть бути застосовані, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленому у ст.11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, які можуть бути застосовані судом, передбачені ст.16 ЦК України. При цьому варто звернути увагу, що спосіб захисту фактично визначається механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Таким чином, суд при вирішенні спору надає оцінку правомірності позовних вимог, беручи до уваги відповідність обраного позивачем способу захисту вимогам закону і може його застосувати лише у випадку, якщо такий спосіб не суперечить закону.
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що на час розгляду справи у відповідача розпочата процедура ліквідації, що унеможливлює задоволення вимог вкладників про стягнення коштів в іншому порядку, ніж передбачений Законом №4452-VI, то позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Відповідно до ст.88 ЦПК понесені позивачем судові витрати відшкодуванню також не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодекс України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_2