Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 09 червня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ ЛК «Еталон») про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В обґрунтування договору вказував, що 29 лютого 2016 року між ним та ТОВ ЛК «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 003589, предметом якого є придбання лізингодавцем та передача на умовах фінансового лізингу у користування міні трактора, моделі ДТЗ 4244 К.

Цього ж дня він сплатив відповідачу 30 000 грн передплати відповідно до умов за договором фінансового лізингу.

Посилаючись на те, що умови договору є несправедливими, наявний істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін, позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн, які сплачені ним як передплата відповідно до умов договору.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 09 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 003589 від 29 лютого 2016 року з додатками, укладений між ТОВ ЛК «Еталон» та ОСОБА_4

Стягнуто з ТОВ ЛК «Еталон» на користь ОСОБА_4 сплачені кошти в розмірі 30 000 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ ЛК «Еталон» просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 29 лютого 2016 року між ТОВ ЛК «Еталон» та ОСОБА_4 укладено договір фінансовою лізингу, предметом якого є міні трактор моделі ДТЗ 4244 К.

Відповідно до додатку № 1 вартість предмета лізингу становить 300 000 грн, відсоток платежів - 50 %, авансовий платіж - 150 000 грн, місячний платіж - 12 500 грн, комісія за організацію (10%) - 30 000 грн, комісія за передачу (3%) - 9 000 грн.

Згідно з додатком № 2 до цього договору вартість предмета лізингу становить 300 000 грн, авансовий платіж - 50 %, сума лізингу - 150 000 грн, викупна вартість - 4 500 грн, відсоткова ставка - 12,5 %, комісія - 5 %; щомісячний платіж - 3 768 грн 33 коп., комісія за передачу предмету лізингу - 9 000 грн, період лізингу - 60 місяців.

Того ж дня ОСОБА_4 сплатив ТОВ ЛК «Еталон» 30 000 грн передплати відповідно до умов визначених договором фінансового лізингу.

Положеннями укладеного договору передбачено, що лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 1.1. договору).

Залежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі, сам предмет лізингу повинен бути замінений на інший предмет лізингу в обов'язковому порядку. Умови такої зміни та проведення додаткових розрахунків, вказується у відповідній додатковій угоді до даного договору (п. 3.4 договору лізингу).

Відповідно до п. 3.5 договору лізингу лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець, відомості про якого в договорі і в додатках до нього взагалі відсутні.

Як зазначено в п. 5.1 договору лізингу - предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 (п`ятдесяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу.

У п. 5.4 договорулізингу вказано, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до п.1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за повернення не підлягає.

Пунктом 8.2 договору фінансового лізингу визначено склад лізингових платежів та порядок їх сплати. Так, перший лізинговий платіж складається з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи (комісія за організацію), авансового платежу та комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу (п.п. 8.2.1).

Згідно з пунктом 12.12 договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нормою ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів).

Як зазначено в ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Нормою ст. 808 ЦК України визначено, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Суди першої та апеляційної інстанцій задовольняючи позов, прийшли до вірного висновку про визнання договору фінансового лізингу недійсним, оскільки договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що являється диспропорцією між правами та обов'язками сторін, та призводить до порушення принципу добросовісності, завдаючи шкоди позивачу.

При цьому суди дійшли правильного висновку про повернення позивачу коштів у розмірі 30 000 грн, сплачених в якості предоплати за договором лізингу, який визнано недійсним.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Доводи касаційної скарги ТОВ ЛК «Еталон» висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

Є.П. Євграфова

О.В. Кадєтова