Справа № 299/1450/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 21 вересня 2016 року, -

встановила:

09.06.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивуючи наступним. Позивач придбав із прилюдних торгів будинок № 27 по вул. Космонавтів у м. Виноградові Закарпатської області, що стверджується Свідоцтвом про належність придбаного з електронних торгів нерухомого майна, виданим 26.02.2015 приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 234. Після придбання позивачем будинку до нього протиправно, без його відома та згоди вселилися колишній власник будинку ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3

Позивач не може реалізувати свого права власності на придбаний будинок, не може ним належно користуватися, вільно розпорядитися тощо, оскільки цьому перешкоджає незаконне проживання в будинку відповідачів. Позивач не має наміру дозволяти відповідачам користуватися будинком. Із набуттям позивачем права власності на будинок до нього не перейшли жодні зобовязання, якщо такі могли існувати у попереднього власника (власників) будинку, щодо забезпечення відповідачів житлом, надання їм права на проживанням в будинку, останні не є членами його сімї в розумінні цивільного і житлового законодавства. Внаслідок таких дій відповідачів між сторонами виникають конфлікти. Добровільно звільнити будинок відповідачі не бажають, позасудове врегулювання спору не є можливим.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи на втрату відповідачами права користування будинком, ґрунтуючись на положеннях ст. 391 ЦК України, ст.ст. 109, 150, 156 ЖК України, на інших нормах законодавства щодо захисту права власності на житлове приміщення, зокрема, щодо усунення перешкод у його здійсненні шляхом виселення, ОСОБА_1 просив виселити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з житлового будинку № 27 по вул. Космонавтів у м. Виноградові, судові витрати просив покласти на відповідачів.

Рішенням Виноградівського районного суду від 21.09.2016 позов задоволено: виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканців м. Виноградова, вул. Космонавтів, 27, Закарпатської області, з житлового будинку № 27 по вул. Космонавтів у м. Виноградові, стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 275,60 грн з кожного у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 ставить в апеляційній скарзі питання про скасування рішення суду першої інстанції як незаконного та необґрунтованого, ухваленого за неповного зясування обставин справи. Доводи скарги зводяться до таких.

Окрім відповідачів у будинку мешкають їх повнолітні діти та неповнолітні онуки, донька відповідачів ОСОБА_5 вагітна і невдовзі має народити. Суд не вирішив питання про залучення цих осіб до участі в справі, не зясував відповідних обставин, тож виселивши відповідачів водночас не прийняв рішення про виселення інших членів їх сімї, які, до того ж, на думку апелянта, виселенню не підлягають.

Суд передчасно прийняв рішення в справі, не дочекавшись результатів кримінального провадження, розпочатого за заявою апелянта, а також перегляду у звязку з нововиявленими обставинами рішення суду, яким було за позивачем визнано право власності на земельну ділянку, що на ній знаходиться житловий будинок. Оспорюватимуться судовим порядком і прилюдні торги, з яких був проданий будинок.

Не було враховано законодавство про іпотеку у контексті порядку звернення стягнення на предмет іпотеки та порядку виселення мешканців із жилого приміщення із урахуванням придбання предмета іпотеки не за рахунок кредитних коштів і права відповідачів на одержання іншого жилого приміщення.

Сторона просить рішення суду скасувати, у позові відмовити. Відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржує, заявою від 05.11.2016 підтримала скаргу відповідача ОСОБА_3

У письмових запереченнях на апеляцію відповідача ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6, вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Сторона посилається на ті ж обставини та правила щодо захисту права власності, якими мотивувався позов. Окрім цього, зазначає, що для залучення до участі в справі інших осіб суд не мав підстав, оскільки самі відповідачі про таких осіб не повідомляли, відповідних клопотань не заявляли, даних про таких осіб не було. До того ж, оскільки батьки позбавлені права на проживання в будинку, то цього права позбавляються й їхні діти (теперішні і майбутні), які будуть там проживати, де повинні проживати їх батьки. Зупинення провадження в справі до закінчення досудового розслідування в кримінальному провадженні законом не передбачено. Посилання відповідача на правила щодо звернення стягнення на предмет іпотеки незастосовні в даній справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_3І, який апеляцію підтримав, представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_7, яка скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 299/2525/16-ц, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, 23.07.2007 ВАТ «Кредобанк» і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 255/16-20-2007, на підставі якого останній отримав у банку кредит у сумі 170000,00 грн на строк до 22.07.2012 (а.с. 138). На забезпечення виконання зобовязань позичальником за кредитним договором був 23.07.2007 укладений договір іпотеки № 256/16-24-2007, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передала іпотекодержателю ВАТ «Кредобанк» в іпотеку житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Космонавтів, 27, що цього дня був посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 2658 (а.с. 115-117).

Договором купівлі-продажу від 23.12.1995, посвідченим цього дня державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстровим № 4620, підтверджується, що будинок № 27 по вул. Космонавтів (на той час вул. Будьонного) в м. Виноградові був придбаний ОСОБА_2 у ОСОБА_10 (а.с. 125-126). Належність будинку (предмета іпотеки) іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1995 зафіксована і в п. 1.3. договору іпотеки від 23.07.2007.

У звязку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11 вчинила 09.02.2009 за реєстровим № 98 виконавчий напис, яким запропонувала у рахунок погашення боргу перед ВАТ «Кредобанк» загальним розміром 156085,03 грн, а також на погашення витрат у сумі 2575,00 грн, повязаних із вчиненням виконавчого напису, звернути стягнення на належний на праві власності ОСОБА_2 предмет іпотеки будинок № 27 по вул. Космонавтів у м. Виноградові (а.с. 124 т. 1 справи № 299/2525/16-ц).

На виконання рішення Виноградівського районного суду від 10.04.2014, що набрало законної сили 22.04.2014, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредобанк» боргу за кредитним договором від 23.07.2007 № 255/16-20-2007 загальним розміром у 214098,83 грн, а також судових витрат у сумі 2140,99 грн, був 16.05.2014 виданий виконавчий лист (а.с. 125 т. 1 справи № 299/2525/16-ц).

У рамках виконавчого провадження № 35857871, відкритого 02.01.2013 на примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 02.09.2009, відбулися 23.01.2015 електронні торги, на яких будинок № 27 по вул. Космонавтів у м. Виноградові придбав ОСОБА_1 за 298477,50 грн, що стверджується протоколом № 42509 електронних торгів, актом про проведені електронні торги від 04.02.2015, складеним ст. держвиконавцем ВДВС Виноградівського РУЮ ОСОБА_12 і затвердженим начальником органу ДВС ОСОБА_13, іншими документами, постановою держвиконавця від 30.03.2015 виконавче провадження № 35857871 закінчено (а.с. 63-69, 127 т. 1, а.с. 185 т. 2 справи № 299/2525/16-ц).

26.02.2015 приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 видала ОСОБА_1 за реєстровим № 234 Свідоцтво про належність придбаного з електронних торгів, відповідно до акту про проведені електронні торги від 04.02.2015, будинку № 27 по вул. Космонавтів у м. Виноградові, що раніше належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1995 (а.с. 4). ОСОБА_1 26.02.2015 на підставі вказаного Свідоцтва зареєстрував своє право власності на це майно (а.с. 71-74 т. 1 справи № 299/2525/16-ц).

Отже, житловий будинок № 27 по вул. Космонавтів у м. Виноградові не був придбаний за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_3 за кредитним договором від 23.07.2007 № 255/16-20-2007, будинок був предметом іпотеки, на який у погашення боргу позичальника було звернено стягнення. Це майно було продане з електронних торгів у звязку зі зверненням на нього стягнення, саме в такому порядку ОСОБА_1 набув право власності на будинок. Власник житлового будинку вправі вимагати захисту свого права власності, зокрема, може вимагати усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, у т.ч., шляхом виселення з нього інших осіб (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11-16, 20, 202, 316-319, 321, 328, 380, 383, ОСОБА_11 29, ст.ст. 655, 656 ЦК України, ст.ст. 150, 155 ЖК України та інші норми законодавства).

У справі також встановлено, підтверджується документально (а.с. 18, 19) і не заперечується, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зареєстровані та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3. Окрім них згідно із наявними документами у будинку проживають ОСОБА_14, ОСОБА_15 (сини), ОСОБА_5 (донька, зареєстрована в будинку), ОСОБА_16 (донька), ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_16 (онуки), ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, (правнуки, 2010, 2014, 2016 років народження відповідно), а також, як зазначено в довідці Виконкому Виноградівської міськради від 23.01.2017 № 628, ОСОБА_22 співмешканка сина, ОСОБА_23, ОСОБА_24 діти співмешканки (а.с. 66, 118-119, 121-124).

Беручи до уваги, що житловий будинок № 27 по вул. Космонавтів у м. Виноградові, який передавався в іпотеку, був придбаний не за рахунок коштів, одержаних у кредит, стосовно виселення особи з будинку, який був предметом іпотеки і на який зверталося стягнення, законом попри норми, якими регулюється захист права власності позивача, установлені істотні особливості та додаткові умови.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок (ст. 39 ч. 2 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV)). Відповідно до положень ст. 40 ч.ч. 1, 2 Закону № 898-IV, звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей; виселення проводиться у порядку, встановленому законом; після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги; якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічні положення містяться у частинах 1 і 3 статті 109 ЖК України, водночас частиною 2 цієї статті передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення; постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Ґрунтуючись на цих положеннях закону та на інших нормах зазначених законодавчих актів, ЦК України, Верховний Суд України у постановах від 18.03.2015 у справі № 6-39цс15, від 16.12.2015 у справі № 6-1469цс15, від 22.06.2016 у справі № 6-197цс16, від 21.12.2016 у справі № 6-1731цс16 і в ряді інших постанов, повязаних, зокрема, із захистом прав мешканців жилих приміщень, які були придбані не за рахунок кредитних коштів, але слугували предметами іпотеки на забезпечення виконання відповідних зобовязань, сформулював правові позиції, відповідно до яких за змістом ст.ст. 39, 40 Закону № 898-IV, ст. 109 ЖК України особам, які виселяються з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла; постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду; під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Підстав для відступу від цих правових позицій колегія суддів не вбачає (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України). Міркування сторони позивача щодо незастосовності до спірних правовідносин вищевказаних правових позицій необґрунтовані і не можуть братися до уваги. Зокрема, у справах, у яких ці позиції висловлювалися, мали місце обставини та правовідносини подібні до тих, що є предметом даного судового розгляду. Тож у випадку, що розглядається, не могло йтися про виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 без надання іншого постійного жилого приміщення, рішення про задоволення позову, предявленого до цих відповідачів, ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з відмовою в позові.

Насамкінець. Учасниками цивільних і цивільних процесуальних правовідносин, сторонами, третіми особами у цивільній справі, є фізичні особи, у т.ч., діти, які мають цивільну і процесуальну правоздатність, права та інтереси малолітніх дітей у цивільному процесі захищають їх батьки як законні представники (ст. 2 ч. 1, ст.ст. 24, 25, 26, 30, 242 ЦК України, ст. 6 ч. 2 СК України, ст.ст. 1, 26-30, 39 ЦПК України). Місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання її батьків (ст. 29 ч. 4 ЦК України). Відповідачем є особа, яка, виходячи з правової позиції позивача, порушує (не визнає, заперечує тощо) його право і має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача. Відповідачами за позовом про виселення мешканців із житлового приміщення є фізичні особи, яких виселяють, прав та інтересів яких безпосередньо стосується спір.

Метою позову є повне усунення позивачу перешкод у здійсненні права власності на будинок, в т.ч., права користування ним, тобто, виселення всіх мешканців із будинку. Отже, за реальними обставинами справи спір, якщо йдеться про сімю ОСОБА_2, виник між ОСОБА_1 і усіма членами цієї сімї, які займають будинок. Відтак, справа безпосередньо стосується цивільних (житлових) прав, обовязків та інтересів інших, окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_2, осіб, у т.ч., дітей.

Попри вищенаведене, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і за фактичної наявності спору із усією сімєю ОСОБА_2 предявив позов лише до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і якщо останні є належними відповідачами, то інші мешканці будинку, цивільних прав і обовязків яких стосується спір, не були відповідачами за позовом. Поза тим, поставивши питання про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та, водночас, не предявивши позову до інших мешканців будинку, членів сімї ОСОБА_2, позивач усупереч нормам ст. 291 ЦК України, ст. 3, ст. 4 ч.ч. 3, 4 СК України фактично вимагав розлучення їх із дітьми, онуками, правнуками, а суд, вирішивши у наведений вище спосіб вимоги про виселення відповідачів, по суті погодився із цим.

У контексті встановленого колегія суддів повинна зазначити, що суд першої інстанції не виконав вимог, що випливають із положень ст. 10 ч. 4, ст. 121 ч. 1, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, не діяв суд в порядку, передбаченому ст. 207 ч. 1 п. 8 ЦПК України. Із твердженням сторони позивача про те, що оскільки батьки позбавлені права на проживання в будинку, то цього права позбавляються й їхні діти (теперішні і майбутні), безвідносно до того, чи вирішувалося встановленим порядком питання про право відповідних осіб щодо користування жилим приміщенням, погодитись неможливо. За встановлених у справі обставин мета, з якою був предявлений позов, не досягається. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Водночас відмова в позові, предявленому до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, прав інших мешканців будинку не порушує.

Відтак, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість задоволення позову, тому апеляцію, яка в частині, що стосується неповного зясування обставин стосовно виселення з будинку, який був предметом іпотеки, осіб, прав і обовязків яких стосується права, заслуговують на увагу, відповідно до ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати, в позові відмовити. Посилання в апеляції на передчасність вирішення справи у звязку із кримінальним провадженням, оскарженням судових рішень тощо необґрунтовані та до уваги не беруться.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Виноградівського районного суду від 21 вересня 2016 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді