Справа 237/2612/17
Номер провадження 2/237/1556/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.17 року м. Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.

за участю:

секретаря Лахно Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2017 року до Мар'їнського районного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. 12 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну позовних вимог.

Так, позивач просить суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 20 липня 2017 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Справу призначено до розгляду.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно з якою з позовом ОСОБА_1 згоден у повному обсязі, претензій не має, розгляд справи просить провести без нього.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 25 грудня 2006 року між позивачем ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) ІНФОРМАЦІЯ_4, та відповідачем ОСОБА_2, було зареєстровано шлюб виконкомом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, про що 25 грудня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 130, що підтверджується виданим 25.12.2006 року свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3.

Від сумісного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, ОСОБА_3, про виконкомом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 219, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, батьками якого записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька, ОСОБА_4, про виконкомом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 98, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Також, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька, ОСОБА_5, про виконкомом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 26 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За твердженням позивачки, одруження з відповідачем виявилося невдалим. Подружні відносини у сторін не склалися через те, що у них різні характери і погляди на спільне життя. На ґрунті непорозуміння постійно виникають сварки, свідками яких стають діти. Чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного та виховання дітей.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11(із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та їх дитини, а також з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе та доцільне розірвати шлюб між сторонами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, від сумісного шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилися троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

Між сторонами не досягнуто угоди про утримання їх дітей, які проживають разом із нею та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач, у свою чергу, ухиляється від добровільного утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.

У випадку невиконання батьками обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

На вимоги щодо стягнення аліментів у судовому порядку не поширюється позовна давність. Позов може бути пред'явлено у будь-який час, поки існує право на аліменти. Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Якщо один із батьків (або батьки) не виконує свого обов'язку щодо утримання дитини, до нього може бути пред'явлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини. У цьому випадку, заінтересована особа, яка має право на одержання аліментів на дитину, вправі вимагати їх виплати у судовому порядку незалежно від строку, що минув з моменту виникнення у неї цього права, а також незалежно від причин, у зв'язку з якими вона раніше не зверталася до суду з позовом. Аліменти звичайно присуджуються на майбутнє. Водночас, як виняток із загального правила, відповідно до частини 1 даної статті, стягнення аліментів відбувається не з моменту (дня) набрання чинності рішенням суду, а з моменту (дня) пред'явлення позову. Причому дане правило діє незалежно від того, наскільки багато часу пройшло від того як було пред'явлено позов до його задоволення судом.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню шляхом стягнення щомісячно з відповідача на користь позивача аліментів на утримання у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дітей.

Встановлюючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, у відповідності до ст.ст. 7, 141 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

При цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечить чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та їх дітей.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим її позовна заява до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви:

- в частині розірвання шлюбу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача;

- в частині стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 56, 104-105, 110, 112-113, 180, 182-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 88, 157, 169, 174, 197, 208-209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 25 грудня 2006 року виконкомом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, про що 25 грудня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 130, видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 26 червня 2017 року, до повноліття дітей.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Мар'їнський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя В.А.Сенаторов

Дата документу 12.09.2017