Справа № 206/4563/2012 Провадження № 22-ц/772/1014/2017Головуючий в суді першої інстанції Сичук М.М.
Категорія 39 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Шемети Т.М., Зайцева А.Ю., з участю секретаря судового засідання Куленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської Ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Сарафанюка Олександра Петровича на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2012 року, -

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом, відповідно до якого просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 діда ОСОБА_7 та визнати за нею право власності на належні йому на час смерті 19/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Вказувала, що 15 вересня 1983 року відповідно до рішення Народного суду Замостянського району м. Вінниці за ОСОБА_7 визнано право власності в порядку спадкування за законом на 19/100 частин домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1. Цим же рішенням визнано право власності на це домоволодіння в порядку спадкування за законом: за ОСОБА_3 - на 2/25 частин, за ОСОБА_4 і ОСОБА_2 - на 3/20 частини та за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - на 3/20 частини.

Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_2 вступила у володіння та управління спадковою часткою будинковолодіння, постійно там проживає, здійснює його догляд і обслуговування. Решта спадкоємців фактично відмовились від спадщини на її користь.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2012 року позов задоволено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на належне йому нерухоме майно - 19/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на це нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат Сарафанюк О.П., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також вирішення судом без участі ОСОБА_4 питання про його права та обов'язки, оскільки підпис у заяві про визнання ним вимог позивачки та розгляд справи у його відсутність ОСОБА_4 не належить, що встановлено висновком експерта за результатами проведення судової-почеркознавчої та технічної експертизи № 325/326/17-21 від 27 січня 2017 року, просив скасувати рішення і ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Цим вимогам рішення не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 залишилось спадкове майно у виді 19/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1. Оскільки заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не претендували на це майно та не заперечували проти задоволення заяви ОСОБА_2, а ОСОБА_2 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину, то її право підлягає захисту шляхом встановлення факту прийняття ОСОБА_2 спадщини та визнання за нею права власності на це майно.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також застосував до спірних правовідносин закон, який на них не поширюється, і не застосував той, який необхідно було застосувати.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (свідоцтво про смерть на а.с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина на 19/100 частин будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_7 на час смерті за рішенням Народного суду Замостянського району м. Вінниця від 15 вересня 1983 року (а.с. 9).

Згідно з довідкою Першої Вінницької державної нотаріальної контори № 2132/01-16 від 12 липня 2012 року до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 не звертались, спадкова справа не заводилась (а.с. 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Отже, цивільне процесуальне законодавство не передбачає такого процесуального статусу учасника позовного провадження, який визначив суд першої інстанції для ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як заінтересовані особи. При цьому сама позивачка у позовній заяві зазначила їх відповідно до вимог ст. 35 ЦПК України третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Ч. 1 ст. 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно з п. п. 1, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилась до 01 січня 2004 року і, як стверджує сама позивачка, була прийнята шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, то до цих правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. ст. 1261, 1268 ЦК України, на які послався суд першої інстанції як на підставу задоволення позову, натомість застосуванню підлягають положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Так, згідно із ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК ЦРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачалось, що спадщина переходить до держави:

1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповів державі;

2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом;

3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини.

Отже, перехід спадкового майна у власність держави за наявності передбачених цією статтею підстав не передбачав необхідності вжиття з її (держави) боку будь-яких додаткових дій, зокрема прийняття спадщини у порядку встановленому ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР.

Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» до функцій державних податкових інспекцій входило: проведення роботи, пов'язаної з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом спадкування до держави.

Таким чином, за позовом про визнання права на спадщину, яка відкрилась до 01 липня 2003 року, можуть відповідати спадкоємці померлого, а за їх відсутності, відмови від спадщини, позбавлення права на спадщину, неприйняття спадщини - держава в особі відповідного органу Державної податкової служби.

Територіальна громада, на території якої розташоване спадкове майно, спадщина на яке відкрилась до 01 липня 2003 року, не мала законних підстав набуття права на таке майно, відтак Вінницька міська рада не може відповідати за цим позовом.

Крім того, як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою довідку Першої Вінницької державної нотаріальної контори № 2132/01-16 від 12 липня 2012 року, відповідно до якої до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 не звертались, спадкова справа не заводилась, а відтак і відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину не виносилась, що вказує на передчасність звернення позивачки до суду з цим позовом.

Також колегія суддів звертає увагу на відсутність у справі доказів родинних відносин ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_7 (свідоцтво про її народження, у якому батьком зазначений ОСОБА_3, який згідно з рішенням Народного суду Замостянського району був сином ОСОБА_10, яка була дружиною ОСОБА_7 і померла ІНФОРМАЦІЯ_2, такими доказами не є, тому що не свідчать про походження ОСОБА_3 від ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1).

При цьому, як зазначає сама позивачка, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 був її дідом, але з матеріалів справи видно, що на час його смерті був живий батько ОСОБА_2 ОСОБА_3, який як вбачається із зазначених вище письмових доказів був сином дружини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, відтак позивачка, навіть у випадку доведення факту, що вона була онукою (а ОСОБА_3 відповідно сином) ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, не набула права на спадкування після його смерті.

Таким чином, оскільки позов пред'явлено до особи, яка не може за ним відповідати, у справі не має належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в оформлені права на спадщину нотаріус не відмовляв (ОСОБА_2 взагалі з заявою про таке оформлення не зверталась), то підстав для задоволення позову суд першої інстанції не мав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Сарафанюка Олександра Петровича задовольнити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2012 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 704 (сімсот чотири) грн у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ Т.М. Шемета

/підпис/ А.Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом О.С. Панасюк