Справа №442/3321/17
Провадження №2/442/1438/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді - Нагірної О.Б.,

за участю секретаря - Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики та іпотеки недійсними, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулися до суду з позовом до суду до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір позики на суму 85000 доларів США , та іпотеки на незавершене будівництво житлового будинку. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.09.2014 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 85000 доларів США, що по курсу НБУ становить 1105680 (один мільйон сто пять тисяч шістсот вісімдесят ), та іпотеки на незавершене будівництво житлового будинку №47 по вул.Сагайдачного в селі Лішня Дрогобицького району Львівської області, готовність якого становить - 97%, засвідчені приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровані у реєстрі за №566. Відповідно до умов вищевказаного договору сума позики не була надана відповідачем.

Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі,та просив суд задовольнити їх. Додатково пояснив, що відповідач скористався тяжкими життєвими обставинами його довірителя, сприяв укладенню оскаржуваних правочинів, однак своїх зобовязань перед позивачами не виконав, що стверджується відсутністю боргової розписки, а тому позов підлягає задоволенню. Покликається на те, що жодних грошових коштів відповідач позивачу не передавав, договір позики був укладений на основі старих боргів внаслідок збігу тяжких життєвих обставин.

Представники відповідача у судовому засідання проти задоволення позову заперечували, обґрунтувавши, що посилання представника позивача на відсутність розписки, як на підставу визнання договору позики недійсним є не обґрунтованими та спростовуються правовими нормами та судовою практикою. Зважаючи на безпідставність позовних вимог про недійсність договору позики, безпідставними є також вимоги щодо визнання недійсним договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання зобов'язань за договором позики. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.10,ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна їз сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимогі заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи встановлено, що 03.09.2014 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 85000 доларів США, що по курсу НБУ становить 1105680 (один мільйон сто пять тисяч шістсот вісімдесят ) без сплати відсотків.

Такий договір підписано його сторонами.

Пунктом 8 цього договору передбачено час вступу його в дію, а саме « Цей договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей. Передача грошей відбулася, що підтверджується підписами під цим договором» Позичальник зобовязувався повернути позику до третього вересня 2015 року.

На виконання умов договору, з метою забезпечення виконання зобовязань між вказаними сторонами було укладено договір іпотеки від 03.09.2014 р. НАВ 897836, посвідчений 03.09.2014 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 щодо незавершеного будівництва житлового будинку №47 по вул.Сагайдачного в селі Лішня Дрогобицького району Львівської області, готовність якого становить - 97% (а/с2-3).

Так, позивачі у своєму позові просять визнати договір позики та іпотеки недійсним, але не наводять жодних правових підстав для задоволення цих позовних вимог адже, при укладенні оспорюваних договорів не були порушені жодні вимоги ст.. 203 ЦК України, і договір був укладений у повній відповідності до ст.. 204 ЦК України.

Згідно ч.3ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст.. 203 ЦК України. Таким чином, нотаріальне посвідчення договорів позики та іпотеки свідчить про відповідальність цих договорів загальним вимогам цивільного законодавства України.

Спірні договори позики та іпотеки були укладені у письмовій формі та нотаріально посвідчені, тобто належним чином і у встановленій законом формі. Договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, передбачених цими договорами.

Посилання позивача на відсутність розписки, як на підставу визнання договору позики недійсним є необґрунтованими .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18.07.2017 року у справі №442/6670/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу та визнання права власності зазначено , що Судом встановлено, що 03 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачам у рівних частках кожному позику в розмірі 1 105 680 грн., що є еквівалентом 85 тис. доларів США, а позичальники зобовязались повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) без сплати процентів у строк до 3 вересня 2015 року. Прийняті на себе зобов'язання по договору позики позивач ОСОБА_3 виконав у повному обсязі, що сторонами не оспорюється, однак відповідачі свої зобовязання за договором позики не виконали, грошові кошти не повернули у звязку з чим станом 02.10.2015р. сума заборгованості відповідачів перед позивачем становила: 1798031 грн. 10 коп., що по курсу НБУ станом на 02.10.2015 року становить 85000 доларів США.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Оскільки, згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даному випадку документом, що посвідчує передачу грошей є договір позики, що стверджується п.8 такого договору.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи вищевикладене, нотаріусом при посвідченні правочину були додержані всі вимоги процесуального та матеріального права щодо вчинення нотаріальних дій. Зміст спірних договорів відповідає всім вимогам Конституції України, Цивільного кодексу України, Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Нотаріус при посвідченні договорів розяснив зміст і значення поданого ним проекту правочину і перевірив його зміст відповідно до вимог закону і дійсним намірам сторін.

Так, договір позики, зобовязання за яким є основним відносно зобовязань за договором іпотеки, на думку суду є чинним і підстав визнання його недійсним позивачами не наведено. Отже, й договір іпотеки, укладений в забезпечення дійсного законного договору позики, з цієї підстави не може бути визнаний недійсним.

Відповідно до вимоги ч.1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, що є необхідними та достатніми для виконання даного виду договору.

За положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, за положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 572 та ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Судовим розглядом встановлено, що при укладенні оспорюваних договорів сторонами не було допущено жодних порушень законодавства, договори укладені дієздатними особами, у відповідності з вимогами закону, з додержанням законодавчо визначеної форми.

Таким чином,в задоволені позовних вимог,позивачу необхідно відмовити, оскільки зазначені вимоги є необґрунтованими, та такими що не знайшли свого підтвердження наданими у судовому засіданні письмовими доказами та поясненнями сторін.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 224,226 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ :

В позові відмовити .

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок, передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя Нагірна О.Б.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 жовтня 2017 року.