Справа № 308/785/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ОСОБА_1

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Національного музею народної архітектури та побуту України на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29 грудня 2016 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року без розгляду,

встановила:

Національний музей народної архітектури та побуту України оскаржив ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2016 про залишення заяви про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2016 без розгляду. Апеляція, подана представником відповідача ОСОБА_3, мотивується тим, що він повідомив суд про неможливість взяти участь у судовому засіданні, що було призначене на 29.12.2016, оскільки в цей день повинен був у якості представника сторони брати участь у розгляді іншої справи в Рахівському районному суді, тому просив судовий розгляд відкласти. На порушення вимог ст. 169 ч. 2 ЦПК України, суд не врахував цю поважну причину для відкладення розгляду справи, чим порушив процесуальні права представника сторони, зокрема, на підтримання доводів, що наводилися в заяві, та на надання правової допомоги відповідачу. Посилаючись на ці обставини, відповідач просить ухвалу скасувати як незаконну.

У письмових запереченнях на апеляцію позивач ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, судове рішення залишити без змін. Зазначає, зокрема, що заява відповідача про перегляд заочного рішення суду була подана із пропуском строку, передбаченого для вчинення цієї процесуальної дії, поважність причин такого пропуску не була належно обґрунтована та доведена по суті, тому ухвала суду, якою заяву було залишено без розгляду, відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_2, який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність представника відповідача, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

19.04.2016 Ужгородський міськрайонний суд постановив заочне рішення, яким задовольнив вищевказаний позов, поновив ОСОБА_2 на посаді заступника директора з питань господарської діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України з 26.10.2015, стягнув з відповідача на користь позивача 15612,35 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10000,00 грн у рахунок компенсації моральної шкоди (а.с. 113-116). Про судові засідання відповідач повідомлявся судом, однак, його представник участі в розгляді справи не взяв (а.с. 72, 73, 111, 112), внаслідок чого справу розглянуто за правилами Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Копію заочного рішення відповідач отримав 09.11.2016, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 119, 134). 29.11.2016 до Ужгородського міськрайонного суду надійшла заява Національного музею народної архітектури та побуту України про перегляд заочного рішення суду від 19.04.2016, яка була відправлена поштою 22.11.2016 (а.с. 125-128, 142). Заява містила клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на її подання, заяву було вмотивовано, зокрема, тим, що генеральний директор музею дізнався про заочне рішення суду лише 21.11.2016, причини, з яких юрисконсульт і служба діловодства не доводили до відома директора факти отримання кореспонденції із суду та постановлення 19.04.2016 рішення, і причини неналежного виконання юрисконсультом службових обовязків, повязаних із представництвом інтересів музею в цій справі, є предметом перевірки з метою вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

27.12.2016 представник відповідача ОСОБА_3 подав суду клопотання про відкладення розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду, призначеного на 9-00 к.ч. 29.12.2016, у звязку із своєю зайнятістю в іншій справі в Рахівському районному суді (а.с. 143-146). 29.12.2016 Ужгородський міськрайонний суд відхилив клопотання представника відповідача та в присутності позивача ОСОБА_2 і без участі представника ОСОБА_3 постановив ухвалу про залишення заяви Національного музею народної архітектури та побуту України про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2016 без розгляду з підстав, передбачених ст. 72, ст. 73 ч. 1, ст. 228 ч. 2 ЦПК України (а.с. 150-151). Суд першої інстанції виходив із того, що десятиденний з дня отримання відповідачем копії заочного рішення суду процесуальний строк, встановлений для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, пропущений без поважних причин і підстави для його поновлення відсутні.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Оскаржуючи ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2016, Національний музей народної архітектури та побуту України в особі свого представника ОСОБА_3 посилався на те, що представник завчасно повідомив суд про неможливість взяти участь у судовому засіданні, оскільки в цей день повинен був брати участь у розгляді іншої справи в Рахівському районному суді, тому просив судовий розгляд відкласти, тоді як суд на порушення вимог ст. 169 ч. 2 ЦПК України не врахував поважну причину для відкладення розгляду справи, чим порушив процесуальні права представника сторони, зокрема, на підтримання доводів, що наводилися в заяві, та на надання правової допомоги відповідачу.

Отже, суд першої інстанції виконав свій процесуальний обовязок щодо повідомлення сторони відповідача про час і місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду із клопотанням про поновлення процесуального строку, неявка представника відповідача в судове засідання не є перешкодою для розгляду і вирішення відповідних процесуальних питань (ст. 73 ч. 2, ст. 74 ч.ч. 4, 6, ст. 231 ч. 1 ЦПК України), крім того, правова позиція сторони була завчасно викладена письмово.

Міркування сторони про порушення судом вимог ст. 169 ч. 2 ЦПК України, якими передбачено, що неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи; за клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд, не ґрунтуються на законі та не відповідають обставинам справи.

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами і виконує процесуальні обовязки, повинна при цьому діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки, зловживання процесуальними правами не допускається (ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2, ст. 27 ч. 3 та інші норми ЦПК України).

Відповідач у трудовому спорі Національний музей народної архітектури та побуту України є юридичною особою, статус якої та штат співробітників уможливлюють представництво інтересів музею в судовому процесі як працівниками музею, включно з працівниками юридичного відділу та керівництвом музею, дані про що є у вільному доступі (https://pyrogiv.kiev.ua/pro-muzei/administratsiia-muzeiu.html), так і залученими додатково представниками (ст. 237 ч.ч. 1, 3, ст.ст. 244-246 ЦК України, ст. 38 ч. 3, ст. 40 ч. 1, ст.ст. 42, 44 ЦПК України). Тож посилання на те, що залучений представник зайнятий в іншому процесі, через що слід відкладати судовий розгляд, необґрунтовані. Окрім цього, особа на власний розсуд вирішує, якому саме з процесів, що відбуваються, віддати перевагу в конкретному випадку, а представництво в будь-якому разі повинно здійснюватися виходячи з принципів добросовісності, можливості забезпечення належного представництва з огляду, серед іншого, на завантаженість справами конкретного представника, забезпечення дотримання прав довірителя на належне представництво тощо.

Виходячи з наведеного, наявності письмово викладеної правової позиції сторони та передбаченої цивільним процесуальним законом можливості вирішення процесуальних питань у відсутність сторони чи її представника, які не зявилися в судове засідання, суд не мав підстав визнавати причини неявки представника ОСОБА_3 в судове засідання поважними та не мав обовязку відкласти судовий розгляд, відкладення розгляду справи за відповідних обставин є правом, а не обовязком суду. Процесуальні права сторони не були порушені судом першої інстанції. Неналежне виконання працівниками музею своїх службових обовязків, неузгодженість дій, порушення порядку діловодства і тому подібні внутрішні обставини роботи установи, якщо такі й мали місце (доказів про це немає), не можуть кваліфікуватися судом як поважні причини пропуску процесуального строку, такі обставини не можуть давати стороні матеріально- чи процесуально-правових переваг порівняно з іншою стороною, яка, як випливає з матеріалів справи, добросовісно виконувала свої процесуальні обовязки.

Інших, окрім наведених вище, доводів, якими з огляду на положення ст. 169 ч. 2 ЦПК України обґрунтовувалася необхідність скасування ухвали суду першої інстанції, апеляція не містить, скарга не вмотивована фактами і обставинами на спростування законності процесуального рішення суду першої інстанції по суті. Понад те, сторона не просить після скасування ухвали прийняти певне процесуальне рішення.

Відтак, доводи апеляції не спростовують законності ухвали місцевого суду, правильності застосування судом норм процесуального права та не дають підстав для скасування ухвали, тому з урахуванням положень ст. 303 ч. 1 ЦПК України і на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 цього Кодексу колегія суддів констатує, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, скаргу слід відхилити, судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 303 ч. 1, ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Національного музею народної архітектури та побуту України відхилити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді