Справа № 461/5959/17
Провадження № 4-с/461/51/17
УХВАЛА

іменем України

25.09.2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» ОСОБА_2 за участю заінтересованих осіб старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконною бездіяльність та скасування постанови

в с т а н о в и в :

ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» ОСОБА_2 звернулося до суду зі скаргою, в якій просить визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 по виконавчому провадженню №50629396 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.08.2017 року та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 по виконавчому провадженню №50629396 від 04.08.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

В обґрунтування своїх вимог представник заявника вказує на те, що 23.11.2011 р. Галицьким районним судом м.Львова винесено рішення у цивільній справі №2-2671/11 за позовом ПАТ «КБ «Актив-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та 26.12.2011 року видано виконавчий лист. 28.03.2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №50629396. 15.08.2017 року на адресу ПАТ «КБ «Актив-Банк» надійшла постанова від 04.08.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу щодо стягнення боргу з ОСОБА_4 У постанові зазначено, що у боржника відсутні кошти та майно, на яке згідно закону можна накласти стягнення і здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувач вважає неправомірними.

У судове засідання представник заявника не з′явився, однак одночасно з поданням скарги заявник подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності його представника.

Державний виконавець у судове засідання не з′явився, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження. Суд відмовляє у задоволенні такого клопотання, оскільки належних та допустимих доказів витребування матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем суду не надано. Оскільки державний виконавець повторно не зявився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, суд вважає за необхідне проводити розгляд даної справи без участі державного виконавця.

Заінтересована особа боржник ОСОБА_4 у судове засідання не з′явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.55, ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов′язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч.2 ст.387 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 50629396 з примусового виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 23.11.2011 року у справі №2-2671/11, яким стягнуто на користь стягувача ПАТ «КБ «Актив-Банк» з боржника ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 30102062,97 грн., 1700,00 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 28.03.2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-2671/11, виданим Галицьким районним судом м. Львова 26.12.2011 року.

04.08.2017 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 50629396 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», яку оскаржує заявник.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, підставою її винесення є встановлена державним виконавцем при примусовому виконанні вказаного виконавчого документу відсутність у боржника іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, та безрезультатність здійснених державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна.

ПАТ «КБ «Актив-Банк» отримало вказану постанову 15.08.2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції з номером та датою вхідної кореспонденції на супровідному листі до оскаржуваної постанови. Тому суд вважає, що заявник не пропустив встановлений абзацом 2 ч.1 ст.385 ЦПК України строк для звернення із скаргою на постанову державного виконавця.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. До 04 жовтня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 № 606-XIV із змінами та доповненнями.

Відповідно до п.7 Розділу ХІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення постанови державного виконавця від 28.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, «виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними».

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець зобов′язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті передбачено значний обсяг прав, які може використовувати державний виконавець у процесі виконавчого провадження.

З наданої копії постанови старшого державного виконавця Башілова В.О. вбачається, що виконавче провадження за вищевказаним виконавчим документом було відкрито у березні 2016 року. Виконавчий документ повернуто стягувачеві постановою від 04.08.2017 року, тому державний виконавець не дотримався вимоги п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення вказаної постанови. Зокрема, редакція статті передбачала здійснення виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника «протягом року».

Відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таку ж періодичність проведення перевірки майнового стану боржника було передбачено частиною 8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 № 606-XIV.

Суд зазначає, що державним виконавцем не було надано матеріалів виконавчого провадження №50629396, відтак встановити, які виконавчі дії ним були виконані щодо встановлення та розшуку майна боржника неможливо.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не вчинено достатньо заходів для примусового виконання рішення, отриманої виконавцем інформації не достатньо для однозначного висновку про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Таким чином у суду є підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесена передчасно.

Державний виконавець станом на 04.08.2017 року не вжив достатніх заходів щодо примусового виконання вищевказаного судового рішення, не використав всіх передбачених ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» прав під час здійснення виконавчого провадження.

Встановлені судом обставини є підставами для задоволення скарги, зокрема, необхідно визнати незаконними дії та скасувати постанову, оскільки дії державного виконавця у зв′язку із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.08.2017 року не відповідають чинному законодавству та порушують права заявника (стягувача) на одержання від боржника стягнутих з нього за судовим рішенням коштів.

Керуючись ст.ст. 18, 48, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 208-210, 383, 386, 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» ОСОБА_2 за участю заінтересованих осіб старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконною бездіяльність та скасування постанови задоволити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо винесення постанови від 04.08.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 04.08.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 50629396 скасувати.

Ухвалу може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом пяти днів з моменту її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Зубачик Н.Б.