Справа № 522/8922/17
Провадження № 2/522/7438/17
02 жовтня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді - Бойчука А. Ю.
при секретарі - Іскрич В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації, -
ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до відповідача з позовною заявою в якій просять стягнути з ОСОБА_3, на користь позивачів грошову компенсацію у розмірі 622 336 гривень за недотриману 5/8 частку кватрити АДРЕСА_1.
Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 34,0 кв.м належить сторонам на праві спільної часткової власності, у наступних частках: ОСОБА_1 - 3/8 частки, ОСОБА_2 - 2/8 частки, ОСОБА_3 - 3/8 частки спірної квартири. Вказане підтверджується правовстановлюючими документами: свідоцтвом про право власності на житло від 28.02.1994 року за №0218 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.03.2015 року, за №9-25. Позивачі зареєстровані у спірній квартирі, однак фактично користується квартирою лише відповідач спільно зі своєю сім'єю. Позивачі по справі з сім'єю фактично позбавлені права на користування власною квартирою. У зв'язку з неможливістю виділити спірну квартиру в натурі розмір грошової компенсації на недотриману 5/8 частки вказаної квартири становить 622 336 гривень, що підтверджується висновком №ED-2514-1-709.17 будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував.
Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщалася належним чином, однак до суду не з'явилася без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності суду не надавала та не заявляла.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 34,0 кв.м належить сторонам на праві спільної часткової власності, по справі у наступних частках: ОСОБА_1, належить 3/8 часток спірної квартири; ОСОБА_2 належить 2/8 часток спірної квартири; ОСОБА_3 належить 3/8 часток спірної квартири (вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.02.1994 року за №0218 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.03.2015 року, за №9-25).
Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
При цьому, відповідно до статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно з п. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації»
Відповідно до положень ч.1-2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку (квартири), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Як зазначено в Постанові Судової палати в цивільних справах Верховного суду України від 03.04.2013 визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Як вбачається з матеріалів справи, висновком експерта встановлено, що виділити в натурі належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 5/8 частку квартири АДРЕСА_1 технічно не надається можливим. У зв'язку з неможливістю виділу в натурі вищевказані частки, експертом визначено розмір грошової компенсації на недоотриману 5/8 частку вказаної квартири, яка становить 622 336 гривень.
Позивачі просять стягнути з відповідача компенсацію вартості частки.
Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.02.2014 у справі № 6-4ц14: "Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.
Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших."
В позовні заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що вони позбавлені права на користування вищевказаною квартирою так як фактично нею користується лише відповідач зі своєю сім'єю.
Проте, позивачами не надано доказів неможливості спільного проживання в ній співвласників, встановлення порядку користування, або у випадку створення перешкод відповідачем, стягнення компенсації за неможливість користування майном, а не вартості частки.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ст.ст.58-59 ЦПК України, докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно дост. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно достатті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.
Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись Керуючись ст. ст. 10. 60, 79. 80, 174, 130, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
В задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації - відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо позивач не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, він може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя: А. Ю. Бойчук