АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5884/17 Справа № 209/479/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ПАТ КБ «Приватбанк» посилалися на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н від 22 жовтня 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_3 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 31 грудня 2015 року існує заборгованість у розмірі 24 255 грн. 34 коп., яка складається з наступного: 3 158 грн. 56 коп. заборгованість за кредитом; 16 465 грн. 57 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 131 грн. 21 грн. штраф (процентна складова), у звязку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» просили стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором та судові витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року ОСОБА_2 було залучено до участі у справі в якості правонаступника після смерті ОСОБА_3 (а.с.103).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просили рішення суду від 23 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право.

Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України справа № 6-33 цс15 від 08 квітня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається 22 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Кредитний договір складається із заяви та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.9-35).

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.9).

Відповідно до положень п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з п.1.1.7.3 умов та правил надання банківських послуг, картрахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий за заявою держателя.

Пунктом 1.1.7.12 передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік відповідно до п.2.1.1.12.6 правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

В п.2.1.1.12.11 правил користування платіжною карткою зазначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових зобовязань та інших обовязків за цим договором.

ОСОБА_3 було допущено невиконання умов кредитного договору та згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 31 грудня 2015 року існує заборгованість у розмірі 24 255 грн. 34 коп., яка складається з наступного: 3 158 грн. 56 коп. заборгованість за кредитом; 16 465 грн. 57 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 131 грн. 21 грн. штраф (процентна складова) (а.с.7,8).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж у погашення кредитних зобовязань був здійснений за життя ОСОБА_3 24 січня 2013 року (а.с.7).

Таким чином, ОСОБА_3 мала заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором, а тому вимоги банку є обґрунтованими.

18 лютого 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду із зазначеними позовними вимогами до позичальника ОСОБА_3 (а.с.5,6).

Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2015 року позичальник ОСОБА_3 померла (а.с.49).

Судом першої інстанції було витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3, померлої 07 листопада 2015 року (а.с. 67-99).

З копії спадкової справи вбачається, після смерті ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом 07 червня 2016 року отримала її мати - ОСОБА_2 (а.с.98).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року ОСОБА_2 було залучено до участі у справі в якості правонаступника після смерті ОСОБА_3 (а.с.103).

ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності у даній справі (а.с. 108, 109).

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 09 листопада 2016 року у справа № 6-1457цс16.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В п.31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі . Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Останній платіж був здійснений за життя ОСОБА_3 24 січня 2013 року, та з цього часу у банка виникло право на звернення до суду з відповідними позовними вимогами, і строк позовної давності має відраховуватися з цієї дати.

З матеріалів справи вбачається, ПАТ КБ «Приватбанк», звернулися до суду зі вказаними позовними вимогами 18 лютого 2017 року (а.с.3).

Таким чином, враховуючи, що останній платіж у погашення заборгованості за кредитним зобовязанням позичальником був здійснений 24 січня 2013 року, та з цього часу у банка виникло право на звернення до суду з відповідними позовними вимогами, а з позовними вимогами до ОСОБА_3, після смерті якої правонаступником є ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися 18 лютого 2016 року, та ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності у даній справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 у звязку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що банком не було пропущено строк позовної давності у даній справі є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді