АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/8325/16-ц Головуючий І інстанції Зяброва О.Г.
Провадження № 22ц/790/4707/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

-ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення у квартиру, визначення порядку користування квартирою, зобовязання не чинити перешкод у користуванні квартирою та приймати участі у витратах, повязаних з утриманням квартири, та розподілом особових рахунків,-

встановив:

18.10.2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1, визначити порядок користування вищевказаною квартирою, зобовязати відповідача ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у вселенні та користуванні квартирою, а також зобовязати ОСОБА_4 та членів її родини брати обовязкову участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна у сплаті податків, зборів, обовязкових платежів за зазначеною вище квартирою. При цьому позивач посилався на те, що він зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але не може вселитися та проживати в зазначеній квартирі, оскільки колишня дружина відповідач ОСОБА_4 чинить всілякі перешкоди, створює сварки та постійно погрожує та ображає його. У звязку із наведеними обставинами позивач змушений тимчасово проживати в будинку своєї матері в Київській області, м. Фастів, пров. Південний , 2/2.

У подальшому, 07.04.23017 року, позивач збільшив позовні вимоги, доповнивши їх вимогами про стягнення з відповідача ОСОБА_4 судових витрат та витрат з правової допомоги, також просив виділити йому у користування окрему житлову кімнату за № 8 за планом, площею 12.9 кв.м та розподілити особові рахунки, визнавши його окремим квартиронаймачем по особистому рахунку на кімнату площею 12.9 кв.м. та на частину приміщень загального користування. З запропонованим відповідачем порядком користування квартирою ОСОБА_3 не погодився, та наголосив, що йому потрібно у користування окрема кімната, оскільки він є хворою людиною і йому потрібно жити окремо.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2017 року позов у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, обєктивному і неупередженому розгляду справи.

Позивач вважає, що відмовляючи у вселенні його до спірної квартири, суд проігнорував його право на проживання у цій квартирі. Також, суд проігнорував і додаткові позовні вимоги та взагалі не прийняв до уваги зазначені позивачем обставини, які є суттєвими для вирішення спору.

Особи, які приймають участь у справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позивач та відповідач ОСОБА_6 про причини неявки не сповістили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, зважаючи на вимоги ст. ст. 1, 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09 січня 2014року свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, від 27.08.2004 року за № 7-04-248657 видане Управлінням комунального майна та приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради, визнано недійсним, поновлено право ОСОБА_7 на користування квартирою. Рішення набрало законної сили.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року зобовязано Орджонікідзевський районний відділ у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області вчинити реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 за зазначеною адресою.

Зазначені рішення суду набрали законної сили.

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» від 07.10.2016р. за № 4560 в квартирі зареєстрований позивач ОСОБА_3, колишня дружина позивача - ОСОБА_4, дочка - ОСОБА_5, онука ОСОБА_9 та син - ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі чинять перешкоду, а вимоги в частині визначення порядку користування квартири та виділ у користування кімнати площею 12,9 кв.м. , взагалі порушують права інших членів сімї на користування спірною квартирою.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно до ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязанням, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст.103 ЖК України, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сімї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Частиною 2 статті 63 ЖК України передбачається, що не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, звязана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житло-комунального обслуговування» № 409 від 6 серпня 2014 року, з 01 жовтня 2014 року соціальна норма житла в Україні на одну особу складає 13,65 кв. м., додаткова для родини 35,22 кв.м. Харківським обласним виконавчим комітетом затверджено мінімальний рівень житла у розмірі 5,5 кв.м. на одну особу.

Квартира АДРЕСА_3 є трикімнатною. Загальна площа квартири становить 68,7 кв.м., в т.ч. житлова площа 41, 6 кв.м. Матеріалами справи підтверджується, що в квартирі зареєстровано 5 осіб, отже, на одну особу площа квартири припадає у розмірі 8,32 кв.м.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Між тим, згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у п. 15 Постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення.

Порядок користування жилим приміщенням визначається за домовленістю осіб, що проживають в такому. У разі спору для визначення порядку користування квартирою в обов'язковому порядку призначається судово-будівельна експертиза, яка надає можливі варіанти встановлення порядку користування квартирою.

Під час розгляду справи судова експертиза на предмет встановлення варіантів порядку користування спірною квартирою не призначалася, оскільки відповідне клопотання на її проведення сторонами не заявлялося.

Тобто, вимоги про надання позивачу у користування певної жилої кімнати, без встановлення можливих варіантів порядку користування спірною квартирою, можуть привести до порушення прав інших мешканців.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Разом з тим, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту наявності перешкод у користуванні ним спірною квартирою або вчинення з боку відповідачів перешкоди до його вселення, та тих обставин, що відповідачі не приймають участь у витратах, повязаних з утримання квартири.

Крім того, суттєвим моментом для вирішення питання про розподіл особового рахунку є наявність згоди усіх проживаючих у квартирі осіб та власників між собою.

Між тим, ОСОБА_3 не надав до суду доказів про існування спору між сторонами щодо розподілу особового рахунку.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, що є обов'язком сторін, згідно з засадами змагальності процесу, передбаченими ст. 10 ЦПК України.

Суд першої інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213?215 ЦПК України.

Доводи позивача, стосовно того, що суд при ухвалені рішення не стягнув на його користь судові витрати, є безпідставними, оскільки присудження судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у разі відмови у позові не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не свідчать про наявність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2