Справа № 300/592/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 08 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» і ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися у суд із позовом до ОСОБА_2І та товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» у липні 2016 р.

Просили визнати за ними в порядку спадкування за померлим 07.01.2008 р. ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/8 частці за кожним.

На обґрунтування зазначали, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 (померлого батька) та ОСОБА_2, однак оформити своє право власності на відповідну частку цієї квартири в порядку спадкування не можуть через відсутність правовстановлюючих документів.

Рішенням Воловецького районного суду від 08 листопада 2016 р. позов задоволено повністю (а.с.69-70).

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що позивачі в 2008 р. уже прийняли спадщину та оформили свідоцтва про право власності, але спірна квартира до складу спадкового майна не входила, позаяк ОСОБА_3 не був її власником. Зазначає також, що суд першої інстанції не взяв до уваги заяву про застосування строків позовної давності.

Письмових заперечень або пояснень на скаргу ТОВ «Мрія» і позивачі не подали, проте в с удовому засіданні представник останніх ОСОБА_6, не визнав такої через безпідставність і просить залишити рішення суду без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право на ? частину квартири АДРЕСА_2 як дружина померлого ОСОБА_3, оскільки квартиру було придбано у шлюбі. Крім цього, вона успадкувала 1/8 частину спадку на цю квартиру після смерті чоловіка. Позивачі як спадкоємці першої черги за законом після смерті їхнього батька мають право (кожен із них) на 1/8 частину спадкової квартири, проте через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно отримати свідоцтво про право на спадщину не можуть.

Щодо строків позовної давності суд визнав, що позивачі дізналися про порушення свого права лише після отримання відмови у вчиненні нотаріальної дії (після 21.11.2013 р.), а з позовом до суду звернулися у липні 2016 р., тобто в межах трирічного строку, передбаченого ч.1 ст. 257 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду по суті спірних правовідносин у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права.

Так, згідно з положеннями ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, в розумінні цієї норми особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема, в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Аналогічно, за змістом ст. ст. 1296 - 1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у ч. 2 ст. 23 його постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Установлено та не заперечується, що позивачі (разом із відповідачкою ОСОБА_2І.) є спадкоємцями першої черги за законом після померлого 07.01.2008 р. батька ОСОБА_3 (а.с.5, 7-11).

Так, згідно з листом завідуючої Воловецькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_7 від 21.11.2013 р. за № 561/01-16 (а.с.15) із заявами про прийняття спадщини вказаного спадкодавця звернулися: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_5 (син) і ОСОБА_4 (донька).

При цьому, остання звернулася із пропуском передбаченого Законом шестимісячного строку (а.с.15).

Обєктом спадкування, на який претендують позивачі, є половина квартири АДРЕСА_2, що належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_3 (померлому) та ОСОБА_2 (відповідачці).

Остання обставина встановлена судовими рішеннями (рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.07.2015 р.), що відповідно до вимог ст. 61 ч.3 ЦПК України доказуванню не підлягає (а.с.16-18).

За правилами ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, яких-небудь доказів того, що нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно померлого, немає і таких під час апеляційного перегляду справи зі вжиттям судом заходів на виконання ст. 10 ч.4 ЦПК України не встановлено.

Згаданий лист завідуючої Воловецькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_7 від 21.11.2013 р., на який посилаються позивачі та їх представник у підтвердження факту відмови нотаріуса у видачі їм свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, за своїм змістом таким доказом слугувати не може апріорі.

У звязку з цим висновок суду першої інстанції про те, що отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі позивачі не мають можливості через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, є передчасним і ґрунтується на припущеннях.

Тобто, на момент предявлення позову та ухвалення судового рішення, а також відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України підстав для судового захисту цивільних прав та інтересів позивачів не було.

За приписами ст. 15 ЦК України, ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову як передчасного, в звязку з чим оскаржене рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 392, 1296-1299 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1.Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

2.Рішення Воловецького районного суду від 08 листопада 2016 року скасувати.

3.У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

4.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: