Справа № 396/327/17
Провадження № 2/396/242/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря Корольової Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новоукраїнка у режимі відеоконференцзв'язку цивільну справу за ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чапаєва", ОСОБА_2, третя особа без самостійних позовних вимог приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Українська Н.М., про визнання недійсним договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), скасування його державної реєстрації та припинення права користування чужою земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до ТОВ "Чапаєва", ОСОБА_2, в обґрунтування якого посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 56 років померла його мати ОСОБА_4. На момент смерті мати була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1. Разом з матір'ю були зареєстровані та проживали він та його рідна сестра - відповідач ОСОБА_2 Працюючи на той час механізатором в ТОВ "Чапаева" Новоукраїнського району, він особисто займався похоронами матері, сестра до їх організації та проведення причетна не була.

Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки НОМЕР_4, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю площею 4,6908 га.

Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини після смерті матері він та сестра ОСОБА_2 не заявляли про свою відмову від спадщини, а отже є спадкоємцями першої черги за законом та вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_4, яка складалась з земельної ділянки НОМЕР_4, яка належала спадкодавиці, в рівних частинах як спадкоємці першої черги, інші спадкоємці відсутні.

При оформленні спадщини після смерті матері ОСОБА_4 державний нотаріус Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Шевченко Н.Г. безпідставно видала свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку, у зв'язку з чим, відповідачка без відповідних правових підстав оформила право власності на цілу земельну ділянку.

20.04.2016 року він звернувся до Новоукраїнської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 на належну їй земельну ділянку сільськогосподарського призначення, на що отримав відповідь про те, що, дійсно, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року заведено спадкову справу №404 від 24 грудня 2015 року на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 У зв'язку з тим, що на момент видачі свідоцтва ОСОБА_2 відповідно документів, які знаходилися на той час у спадковій справі, була єдиним спадкоємцем, 24 грудня 2015 року їй було видане свідоцтво про право на спадщину за №2189.

Про те, що його сестра отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері лише на себе, як єдина спадкоємиця, йому стало відомо лише із повідомлення нотаріуса. Після чого він встановив, що ОСОБА_2 надала нотаріусу довідку з Рівнянської сільської ради про те, що на момент смерті матері лише вона проживала з покійною. Однак зазначена довідка не відповідає дійсності, про що свідчить надана йому Рівнянською сільською радою повторна довідка від 19.04.2016 року та акт депутатської перевірки, якими підтверджено те, що він з 16.10.2001 року по теперішній час зареєстрований АДРЕСА_1 і на момент смерті матері проживав разом з нею у вказаному домоволодінні. Підтвердженням цього також є його паспорт громадянина України, де відмічена його реєстрація.

В зв'язку з цим він змушений був звернутися до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом. 04.10.2016 року Новоукраїнським районним судом його позовні вимоги були задоволені а саме: було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 04.12.2015 р., зареєстроване за №2189, про спадкування ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 земельної ділянки НОМЕР_4, яка належала спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5, також визначено за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, право на спадщину в порядку спадкування за законом на 1/2 частину кожному земельної ділянки НОМЕР_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,6908 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району, після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

В подальшому для реалізації вказаного судового рішення він звернувся до нотаріуса Новоукраїнської державної нотаріальної контори, де йому стало відомо, що отримавши свідоцтво про право на спадщину та зареєструвавши право власності на успадковану земельну ділянку, його сестра ОСОБА_2, в особі свого представника ОСОБА_6, 17 лютого 2016 року уклала договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) із TOB «Чапаєва» Новоукраїнського району на строк 49 років, за що отримала кошти в сумі 100 000 грн. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського нотаріального округу Українською Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №187. Тобто, вважає, що цей договір емфітевзису було укладено на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке визнане судом недійсним, що свідчить і про його недійсність.

Відповідачі не бажають добровільно вирішити питання про законний розподіл спадщини після смерті його з ОСОБА_2 спільної матері, у зв'язку з чим позивач просить в судовому порядку визнати недійсним договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) укладений 17 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та відповідачем відносно вказаної земельної ділянки, скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на підставі договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзисом) відносно цієї земельної ділянки, припинити право користування ТОВ "Чапаєва" чужою земельною ділянкою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, забезпечивши участь свого представника ОСОБА_7, яка позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що її довірителю позивачу ОСОБА_1 було невідомо про факт отримання відповідачкою ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадкове майно та подальше укладення договору емфітевзису, укладення оспорюваного договору порушує його права, оскільки він бажає самостійно обробляти земельну ділянку, крім цього він не може реалізувати у встановленому порядку рішення суду та отримати свідоцтво про право на спадщину, так як земельна ділянка фактично перебуває у користуванні відповідача, на звернення позивача відповідач ТОВ "Чапаєва" не бажає добровільно розірвати договір емфітевзису, тому він змушений захищати свої права у судовому порядку, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ТО "Чапаєва" ОСОБА_8 у режимі відеоконференції позов не визнав, основні заперечення представника відповідача полягають в тому, що він вважає позов безпідставним і таким, який заявлений неуповноваженою особою, оскільки позивач ОСОБА_1 не зареєстрував своє право власності на 1/2 земельної ділянки, а тому не є її юридичним власником, у зв'язку з чим останній не вправі заявляти позов стосовно цієї земельної ділянки, стверджує, що факт перебування земельної ділянки у користуванні ТОВ "Чапаєва" не може бути перешкодою для позивача щодо оформлення ним своїх спадкових прав. Вважає позовну про припинення права користування ТОВ "Чапаєва" чужою земельною ділянкою безпідставною, оскільки такий спосіб захисту цивільних прав не передбачений чинним законодавством. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала, пояснила суду, що дійсно самостійно оформила на себе право на спадкове майно - земельну ділянку, не повідомивши про це свого брата - позивача ОСОБА_1, після чого передала у користування земельну ділянку ТОВ "Чапаєва" через представника, будь-яких коштів за передачу землі в користування вона не отримувала, не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа - приватний нотаріус Українська Н.М. в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому суд, за згодою учасників, ухвалив про розгляд справи у відсутності третьої особи (а.с.89).

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, являється сином ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що 15.09.2006 р. зроблено актовий запис №83, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 16 березня 1016 року відділом ДРАЦС Новоукраїнського РУЮ у Кіровоградській області (а.с.8-10). Спадкодавиця ОСОБА_4 мала у своїй власності земельну ділянку НОМЕР_4 площею 4,6908 га, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2, кадастровий НОМЕР_1, передана у приватну власність на підставі розпорядження Новоукраїнської РДА від 29 березня 2002 року №226-р, що розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.12-13), свідоцтво про право на спадщину на цю земельну ділянку отримала відповідач ОСОБА_2 (а.с.11,14).

На момент смерті ОСОБА_4 разом з нею проживав, крім відповідачки ОСОБА_2, також позивач ОСОБА_1 (а.с.15), у зв'язку з чим рішенням Новоукраїнського районного суду від 04.10.2016 року свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, видане на ім'я ОСОБА_2, визнане недійсним, а за позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за кожним із них, визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки, належної ОСОБА_4 (а.с.16-17). Вказане судове рішення набрало законної сили, згідно ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 23.05.2017 року.

17.02.2016 року між відповідачкою ОСОБА_2, від імені якої діяв представник ОСОБА_6, та відповідачем ТОВ "Чапаєва" укладено оспорюваний договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільгосппотреб (емфітевзис), відносно успадкованої ОСОБА_2 земельної ділянки площею 4,6908 га, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району, строком на 49 років, із оплатою 100 тис. грн. за весь час використання земельної ділянки (а.с.18-20). Даний договір зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.21-22).

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; б) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилами частини 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Судом встановлено на підставі досліджених доказів, що на момент укладення оспорюваного договору емфітевзису фактичними співвласниками земельної ділянки були ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2, діючи недобросовісно, спочатку без відома позивача ОСОБА_1 самостійно оформила право власності на земельну ділянку лише на себе, а згодом самостійно через свого представника уклала оспорюваний правочин щодо земельної ділянки.

Укладення оспорюваного договору емфітевзису відбувалося на підставі правовстановлюючого документу на земельну ділянку - свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Новоукраїнської держнотконтори 24.12.2015 року, реєстраційний номер 2189.

На час розгляду справи, дане свідоцтво скасоване - визнане недійсним, й, згідно рішення суду, яке набрало законної сили, це свідоцтво визнане недійсним не частково, а повністю. Отже, фактично на даний час відсутня юридична підстава - правовстановлюючий документ, згідно якої укладався оспорюваний договір. В свою чергу, анулювання правовстановлюючого документу є підставою визнання недійсним і правочину, який укладався на його основі.

ЦК України визначає засади цивільного законодавства: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст.407 ЦК України, яка визначає підстави виникнення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже основною підставою укладення договору, є волевиявлення саме власника земельної ділянки.

Оскільки судовим рішенням скасовано правовстановлюючий документ, який підтверджував повноваження відповідача ОСОБА_2 як власника земельної ділянки, то відсутня й правова підстава його укладення, що унеможливлює залишення цього правочину в силі.

Крім цього, на момент укладення оспорюваного договору фактичним власником земельної ділянки був ОСОБА_1, поряд із титульним власником ОСОБА_2, а тому вказаний договір укладений із порушеннями вимог цивільного законодавства.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ст.203 ЦК України.

Судом встановлено, що укладення договору відбувалося на незаконних підставах, згідно свідоцтва про право на спадщину, визнаного у подальшому недійсним, без згоди фактичного співвласника - позивача ОСОБА_1, якому спадкове майно належало з моменту відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на відсутність повноважень позивача ОСОБА_1 на заявлення позову, оскільки ним не зареєстровано у встановленому порядку право власності на земельну ділянку, так як земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні відповідача ТОВ "Чапаєва", й суд погоджується із твердженнями представника позивача про неможливість ОСОБА_1 зареєструвати своє право власності на земельну ділянку та провести її поділ із ОСОБА_2 в натурі до моменту визнання недійсним цього договору.

Згідно постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", "за змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК" (п.7 постанови Пленуму).

Таким чином, суд не вправі вирішувати питання про застосування реституції внаслідок визнання договору недійсним, зважаючи на відсутність такої позовної вимоги, а також враховуючи наявність фактичного спору про здійснення виплати ТОВ "Чапаєва" відповідачеві ОСОБА_2, оскільки остання категорично заперечила факт отримання таких коштів, у зв'язку з чи повернення таких коштів можливе в межах окремого позовного провадження.

Суд вважає безпідставною вимогу позивача про припинення права користування ТОВ "Чапаєва" чужою земельною ділянкою, зважаючи на те, що такий спосіб захисту є аналогічним способу захисту - визнання правочину недійсним, оскільки визнання недійсним укладеного договору користування земельною ділянкою є підставою й для припинення самого права користування.

Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача ТОВ "Чапаєва" стягуються судові витрати на користь позивача, оскільки саме на його користь було укладено правочин, визнаний судом недійсним.

Керуючись ст.ст. 88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 203,216,1267 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 17 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чапаева», посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М. за №187, предметом якого є право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 4,6908 га, НОМЕР_1, розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на підставі

договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзисом), зареєстрованим приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М., індексний номер 28386227 від 23.02.2016 року, правокористувачем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Чапаева», власник ОСОБА_2; об'єкт речового права - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,6908 га, кадастровий НОМЕР_1, розташована на території Рвнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Чапаєва", , місцезнаходження с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, вул. Кірова, 209/25, на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В. І. Шепетько