Справа №470/383/17 03.10.2017 03.10.2017
Провадження №22-ц/784/2058/17
Справа №470/383/17
Провадження №22-ц/784/2058/17 Головуючий першої інстанції: Міщенко Г.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційного банку

«ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного 28 травня 2014 р. договору № б/н (далі Договір) відповідачка отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідачка виконує свої зобовязання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 31 травня 2017 р. складає 16 221 грн. 99 коп., з яких 1 080 грн. заборгованість за кредитом, 10 893 грн. 32 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 000 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг (500 грн. фіксована частина, 748 грн. 67 коп. процентна складова), позивач просив стягнути зазначену заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2017 р. позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 28 травня 2014 р. станом на 31 травня 2017 р. в розмірі 3 738 грн. 28 коп., яка складається з: 1 080,00 грн. - заборгованість за кредитом, 789,14 грн. - заборгованість за відсотками та 1 869 грн. 14 коп. - заборгованість за пенею, а також 368 грн. 71 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує, що рішення суду в частині зменшення заборгованості по процентам та штрафам ухвалено без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права й просить його змінити, скасувати в цій частині, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 28 травня 2014 р. р. між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD» зі сплатою за користування кредитом 2,7 % на місяць на суму залишку заборгованості (32,4 % на рік), обовязковим щомісячним платежем 5 % від заборгованості (але неменше 100,00 грн.), з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Свою згоду ОСОБА_2 висловила у своїй анкеті-заяві про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку власноручно підписала (а.с. 4).

Сторони також домовились, що заява позичальника разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі ОСОБА_3 та правила), а також Тарифами, складають договір про надання банківських послуг.

Таким чином, між позивачем та відповідачкою шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна GOLD» було укладено кредитний договір, на виконання якого Банк надав відповідачці грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Факт укладання кредитного договору, отримання кредитної картки, використання кредитних коштів, наявність заборгованості та її розмір відповідачкою не оспорюється.

Як встановлено судом, відповідачка використовувала кредитні кошти та здійснювала часткове погашення заборгованості, але умови договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому виконувались неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

За такого суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з наданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 3) станом на 31 травня 2017 р. складає 16 221 грн. 99 коп., з яких: 1 080 грн. - заборгованість за кредитом; 30 грн. 25 коп. - заборгованість по процентам на поточну заборгованість; 10 863 грн. 07 коп. - заборгованість по процентам на прострочену заборгованість, 3 000 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 748 грн. 67 коп. штраф (процентна складова).

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом та пені не оскаржується і предметом апеляційного перегляду не було.

Щодо вирішення судом позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом колегія суддів виходить з наступного.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України (тут і далі в редакції, яка була чинною на час укладання даного кредитного договору) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як було встановлено судом, сторони домовились, що позичальник зобовязаний сплачувати позивачеві 32,4% річних за користування кредитними коштами.

З наданих позивачем розрахунків, витягів з особового рахунку ОСОБА_2 вбачається, що після укладання сторонами договору позивачем було змінено процентну ставку: з 01 квітня 2015 р. ставка становила 42% річних.

Частково задовольняючи позов, суд вважав, що слід виходити зі ставки процентів за користування кредитом у розмірі 32,4%, яка діяла на час укладання договору, і такий висновок суду є правильним.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідачці були відомі та погоджувались нею будь-які інші умови кредитування, в тому числі щодо зміни процентної ставки.

Крім того, в силу положень ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції закону, що діяла на час укладання договору сторонами) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. ОСОБА_3 договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемними.

Таким чином, і зміни умов щодо збільшення розміру процент після укладання договору сторонами є нікчемними.

За такого посилання позивача в апеляційній скарзі на зміни процентної ставки на підставі наказів Банку №СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 р. та наказу № СП-2015-6552838 від 18 серпня 2015 р. не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі зміни є нікчемними з огляду на наведені норми закону.

Більш того, відповідно до п.1.1.3.2.3. ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг позивач має право проводити зміну тарифів, при цьому він повинен не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати позичальника, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно п.1.1.3.1.9. договору.

За приписами вказаного пункту, позивач зобовязаний не рідше одного разу на місяць надавати відповідачці виписки про стан карткового рахунку та проведені за минулий місяць операції.

Будь-яких доказів повідомлення відповідачки про зміну відсоткової ставки позивачем суду не надано.

За такого суд вірно дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору щодо процентної ставки, наявній у відповідачки заборгованості за кредитом та порядку нарахування процентів, і здійснив перерахунок, виходячи з процентної ставки 32,4% на рік відповідно до умов укладеного сторонами договору.

Так, згідно здійснено судом розрахунку з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за відсотками за період з 03 жовтня 2014 р. до 31 березня 2015 р. в розмірі 202 грн. 62 коп. (згідно розрахунку заборгованості позивача), а за період з 01 квітня 2015 р. до 31 травня 2017 р. - в розмірі 586 грн. 52 коп. за відсотковою ставкою 32,4 % річних, помноженою на заборгованість відповідачки, розділену на 360 днів у році та помножену на кількість прострочених днів, зазначених у розрахунку позивача.

Загальний розмір заборгованості за відсотками, який визначений судом, становить 789 грн. 14 коп.

Правильним є висновок суду також й в частині відмови у стягненні штрафів за порушення умов виконання договору з відповідачки.

Згідно наданих позивачем ОСОБА_3 та правил за невиконання умов договору передбачена сплата як пені, так і штрафу.

Так, відповідно до п.2.1.1.12.6.1. вказаних ОСОБА_3 та правил у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн. клієнт виплачує банку пеню в розмірі базової відсоткової ставки по договору за кожен день прострочення кредиту.

У відповідності до п.2.1.1.7.6. зазначених ОСОБА_3 та правил при порушенні клієнтом строків платежу по будь-якому із зобовязань більше, ніж на 30 днів, клієнт сплачує банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом.

Таким чином, з аналізу даних умов вбачається, що стягнення пені та штрафу передбачено за одне й те саме порушення виникнення заборгованості за договором кредиту.

Вирішуючи питання про стягнення штрафу суд обґрунтовано виходив з того, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі № 6-2003цс15 і в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права.

За такого суд вірно дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки штрафів за умови стягнення пені у звязку із порушенням зобовязань щодо повернення кредитних коштів

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити, заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_5