Номер провадження 2/754/2635/17 Справа №754/13/17
21 квітня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
при секретарі Шевчук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є єдиним власником квартири АДРЕСА_1. На даний час у квартирі зареєстровані вона, її донька ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 - її колишній чоловік.
Позивач вказує на те, що відповідач з червня 2010 року до даного часу у спірній квартирі зареєстрований, однак, фактично не проживає і не з»являється, в зв»язку з чим втратив право користування квартирою. В зв»язку з реєстрацією відповідача виникають проблеми з нарахування надмірних комунальних послуг, оскільки відповідач їх не сплачує. Таким чином, на думку позивача, порушуються її права володіння, розпорядження та користування власним майном.
Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач відмовляється, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує (а.с.26).
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду судом повідомлений належним чином. За даних обставин суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивач у своїй заяві.
Враховуючи наведене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.
Вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про право власності від 05.03.2008 року та договору дарування частки квартири від 21.09.2010 року, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.28, 29, 34).
Як вбачається з довідки Ф-3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Деснянського району м.Києва 28.12.2016 року № 2087, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи, а саме: позивач по справі, її донька ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.10).
Згідно акту ЖЕД-319 від 27.12.2016 року, відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з 2010 року (а.с.9).
Відповідно до копії довідки № 35 від за жовтень 2012 року, виданої ЖЕК-319 на ім»я ОСОБА_2, він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Звернувшись до суду з даним позовом позивач просила про його задоволення, вказуючи на те, що відповідач втратив право користування спірною квартирою внаслідок його непроживання понад один рік без поважних причин.
Суд вважає, що доводи позивача в позові є обґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частина 3 ст.9 ЖК України визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні знайшов своє повне підтвердження факт непроживання відповідача у спірній квартирі понад один рік без поважних причин.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.9, 156 ЖК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий