У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 1996 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 3 вересня 2013 року. Разом з ОСОБА_6 вони проживали у належному йому на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 За час спільного проживання у 1997 році вони за спільні кошти придбали автомобіль «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а у період з 1998 року по 2011 рік, протягом якого ОСОБА_6 не працював і доходу не мав, за її особисті кошти у зазначеному будинку були проведені будівельні та ремонтні роботи, внаслідок чого будинок значно поліпшено та він істотно збільшився у вартості. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Спадкоємцем першої черги є його син - ОСОБА_4

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила визнати спільною сумісною власністю подружжя домоволодіння АДРЕСА_1 та автомобіль «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку та автомобіля.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 15 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано домоволодіння АДРЕСА_1 та автомобіль «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 та на 1/2 частку автомобіля «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 2 червня 2016 року про виправлення описки, рішення Володарського районного суду Донецької області від 15 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано автомобіль «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2000 року належить домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 70,8 кв.м, житловою площею 39,7 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцем першої черги після ОСОБА_6 є його син - ОСОБА_4, який у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 3 вересня 2013 року встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з 1996 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу по АДРЕСА_1

Судами встановлено, що за час спільного проживання у 1997 році сторони придбали автомобіль «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи позов у частині визнання домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_3 вказувала на те, що спірне домоволодіння за час спільного проживання за її особисті кошти добудовано і проведено капітальні ремонтні роботи, що істотно збільшило його вартість.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, встановивши, що сторони з 1996 року проживали однією сім'єю як чоловік та жінка АДРЕСА_1 і позивач несла витрати на його поліпшення та утримання, що істотно збільшило його вартість, а також встановивши, що автомобіль «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сторони набули за час спільного проживання, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання цього майна спільною сумісною власністю і здійснив його поділ.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд не встановив істотного збільшення вартості спірного будинку внаслідок спільних трудових та грошових затрат і дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання цього домоволодіння спільною сумісною власністю.

Проте повністю з таким висновком апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилалась на те, що вона вже не є власником, так як відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 16 березня 2016 року відчужила 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5, яку просила залучити до участі у справі.

Відповідно до вимог ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, зміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов'язків до правонаступника, однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У підтвердження переходу права власності на частину домоволодіння до ОСОБА_5 суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 надала копію договору дарування частини домоволодіння, укладеного з ОСОБА_5 16 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого у реєстрі за № 281.

Маючи достовірні відомості, що після ухвалення рішення судом першої інстанції укладено договір дарування частини домоволодіння та змінено власника майна, апеляційний суд не врахував вимоги про сингулярне (часткове) правонаступництво та не залучив ОСОБА_5 як нового власника частини домоволодіння до участі у справі як правонаступника ОСОБА_3

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 37, 212 - 214, 316 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув, не вирішив питання щодо процесуального (сингулярного) правонаступництва і не залучив до участі у справі ОСОБА_5 як нового власника частини спірного домоволодіння.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, оскільки ухвалено з такими порушеннями норм процесуального права, які в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко А.В.Маляренко