АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5089/17 Справа № 192/132/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, Солонянська державна нотаріальна контора про усунення від спадкування обовязкової частки у спадщині, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, Солонянська державна нотаріальна контора про усунення від спадкування обовязкової частки у спадщині відмовлено (а.с.207-209).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с.216-219).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 701791 від 26 липня 2016 року, 21 липня 2016 року померла ОСОБА_7 (а.с. 14).

Як вбачається з свідоцтв про народження серії ІІ-КИ № 406861 від 07 травня 1977 року та серії І-АГ № 792530 від 18 листопада 1967 року, батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.с. 11, 109).

Заявою до Солонянської районної державної нотаріальної контори від 29 листопада 2016 року ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, померлої 21 липня 2016 року (а.с. 100).

Заявою до Солонянської районної державної нотаріальної контори від 06 грудня 2016 року ОСОБА_4 повідомив, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 померлої 21 липня 2016 року (а.с. 101).

Відповідно до заповіту ОСОБА_7 від 25 грудня 2015 року, посвідченого секретарем Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, ОСОБА_7 заповідала все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось ОСОБА_4 (а.с. 114).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААГ № 005167 ОСОБА_5 встановлено первинно з 06 серпня 2014 року третю ступень інвалідності, а згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 072393 повторно до 06 серпня 2019 року (а.с. 55, 56).

В судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_7 в травні червні 2016 року перебувала на лікуванні у відділенні ГСХ ГМКЛ № 4 з діагнозом атеросклероз сосудів н/к окклюзія стегно-підколенного сегменту, а також те, що вона хворіла на цукровий діабет та в 2009 році перенесла інфаркт. Дана обставина також підтверджується медичною документацією дослідженою в судовому засіданні (а.с. 20, 182-199).

Також встановлено, що ОСОБА_7 в 2009 році потребувала сторонньої допомоги та в 2016 році взагалі була лежачою хворою, дані обставини не заперечували сторони.

Показами свідків підтверджується, що фактично догляд за ОСОБА_7, коли вона була лежачою, здійснювала родина позивача, оскільки вони разом проживали і будь-якого утримання з боку відповідача ОСОБА_7 не вимагала та до нього не зверталась, оскільки всім була забезпечена родиною позивача, а лише просила моральної підтримки та спілкування з відповідачем, як мати з сином.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до медичних виписок та епікризів відповідач має постійну хворобу голови по теперішній час, у звязку з перенесеним пораненням під час військової служби і тому вимушений по декілька разів на рік перебувати на стаціонарному лікуванні в лікарнях, що вказує на складнощі з боку відповідача постійно приймати участь в догляді за матірю (а.с. 52-72).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріальної допомоги від ОСОБА_5 його мати ОСОБА_7 не потребувала і з такої вимогою до нього не зверталась. Необхідність моральної допомоги не охоплюється положеннями ст. 1224 ЦК України, оскільки така допомога не є складовою поняття утримання визначеного ст. 202 СК України.

Такі висновки суду відповідають нормам цивільного законодавства та фактичним обставинам справи.

Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Матеріали справи не містять доказів існування зазначених фактів у їх сукупності.

За такого відсутні підстави, зазначені ст. 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_5 від права на спадкування.

Враховуючи вищевказане, доводи апеляційної скарги про умисне ухилення відповідача від надання матері матеріальної допомоги, є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірну відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки необхідності в призначенні судово-медичної експертизи не було, належним доказом підтвердження наявності чи відсутності у особи відповідної групи інвалідності є відповідний висновок медико-соціальної експертної комісії щодо призначення особі відповідної групи інвалідності, який приймається в порядку встановленим Законом України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», а не висновок судово-медичного експерта за відповідним клопотанням сторони.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому судова колегія приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: