Справа № 226/1888/16-ц
Провадження № 2/226/29/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2017 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирнограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, уточненим до початку судового розгляду по суті, про поділ майна, що є спільною власністю подружжя. На обгрунтування вимог зазначила, що з 3 липня 2009року по 31 березня 2014року вона перебувала з відповідачем у юридичному шлюбі, під час якого в січні 2013року був придбаний автомобіль PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шассі VF30U5FVAAS142135. 27 лютого 2014року спірний автомобіль був знятий відповідачем з реєстраційного обліку і проданий громадянину ОСОБА_5 Рішенням Димитровського міського суду від 03.08.2015року, залишеним в силі Апеляційним судом Донецької області 20.10.2015року, договір купівлі-продажу вказаного автомобіля був розірваний. Зазначаючи на тому, що спірний автомобіль знаходиться у відповідача, який не надає їй доступу до автомобіля та що добровільний розподіл вказаного автомобіля, як обєкта спільної сумісної власності майна подружжя, є неможливий, позивачка просить суд відповідно до вимог ст.ст.60,70,71 Сімейного Кодексу України здійснити розподіл автомобіля шляхом визнання за відповідачем ОСОБА_4 права власності на вказаний автомобіль та стягнення з нього на її користь ? частки вартості автомобіля, встановленої довідкою-рахунком від 27.02.2014року, яка становить 69500грн.

В судовому засіданні позивачка і її представник адвокат ОСОБА_2 вимоги підтримали і просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення вимог заперечував, зазначаючи на тому, що автомобіль PEUGEOT 3008 вже був предметом поділу між подружжям, що слідує з рішення Димитровського міського суду від 05.05.2016року, за яким за кожною стороною визнано право приватної власності на ? частку цього автомобіля, але у звязку з тим, що автомобіль згідно постанови державного виконавця Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби тривалий час перебуває у розшуку, право власності на підставі рішення суду за сторонами у Територіальному сервісному центрі не зареєстровано. Оскільки доводи позивачки щодо володіння і розпорядження відповідачем спірним автомобілем та створення ним позивачці перешкод в його користуванні є безпідставними, так як в дійсності автомобіль в розпорядженні відповідача не перебуває і місце його знаходження в даний час не встановлено, представник відповідача заперечував проти визнання за відповідачем права власності на весь автомобіль і стягнення з нього на користь позивачки компенсації вартості його ? частки, вважаючи, що це суперечитиме засадам справедливості і призведе до порушення майнових прав відповідача. Крім цього, вважав, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту своїх інтересів, так як суть спору фактично зводиться до припинення спільної часткової власності, що має вирішуватись у відповідності з вимогами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2009року. 31 березня 2014 року рішенням Димитровського міського суду, яке набрало законної сили 11.04.2014 року, їх шлюб розірвано (а.с. ).

Під час шлюбу 11.01.2013року сторонами придбано автомобіль PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шассі VF30U5FVAAS142135, правоустановлюючі документи на який було оформлено на імя відповідача ОСОБА_4 Позивачка ОСОБА_1 згідно посвідчення водія також має право на керування автомобілем і вписана в свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу (а.с.4а,59).

27.02.2014року відповідачем ОСОБА_4 було продано спірний автомобіль ОСОБА_5, яким здійснена перереєстрація автомобіля на своє імя без зняття його з реєстраційного обліку. Зазначена обставина встановлена рішенням Димитровського міського суду від 03.08.2015року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015року, яким договір купівлі-продажу вказаного автомобіля за позовом позивачки визнано недійсним ( а.с. 124-125 ).

На підставі рішення Димитровського міського суду від 05.05.2016року, яке набрало законної сили 06.10.2016 року, за кожною із сторін визнано право приватної власності на ? частку спірного автомобіля і автомобіль із спільної власності перейшов в режим спільної часткової власності подружжя. Як зазначили в судовому засіданні сторони, рішення суду до теперішнього часу фактично не виконано, так як право приватної власності за кожним з них на ? частку автомобіля в Територіальному сервісному центрі не зареєстровано, оскільки автомобіль перебуває у розшуку, що унеможливлює його перереєстрацію.

Перебування автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розшуку, крім пояснень сторін, підтверджується також постановою державного виконавця Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби від 22.11.2016року, яким 07.09.2016року було відкрито провадження на підставі виконавчого листа №2/226/392/2016, виданого 29.07.2016року Димитровським міським судом про передачу ОСОБА_1 на відповідальне зберігання зазначеного автомобіля згідно ухвали Димитровського міського суду від 19.05.2016року про накладення арешту на цей автомобіль та передачу його ОСОБА_1 на відповідальне зберігання у звязку з розглядом судом цивільної справи за її позовом до відповідача ОСОБА_4 про припинення частки у спільному майні подружжя (а.с.63-70).

Тієї обставини, що спірний автомобіль вже тривалий час перебуває у розшуку на підставі постанови державного виконавця, позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала, проте вважала, що фактично розшук автомобіля не здійснюється та що сам автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, який на даний час проживає в м.Кривий Ріг, де умисно ховає від неї автомобіль, але будь-яких допустимих доказів на підтвердження своїх доводів суду не надала. Долучена позивачкою фотографія, роздрукована з мережі Інтернет, на якій зображений відповідач, який на її думку за логотипом на кермі ймовірно перебуває у спірному автомобілі і 2.11.2015року виставляв автомобіль на продаж, таким доказом не являється.

Згідно довідки начальника Територіального сервісного центру 1444 Регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області від 07.06.2016року, перереєстрація автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шассі VF30U5FVAAS142135 згідно рішення Димитровського міського суду від 05.05.2016року не проводилась. Зазначена інформація підтверджена в судовому засіданні обома сторонами, які суду заявили, що перереєстрацію автомобіля до теперішнього часу здійснити неможливо через його відсутність.

Згідно ст.ст.3,4 Цивільного процесуального Кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, використовуючи юридично закріплену можливість для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 11 ЦПК визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених 61 цього Кодексу.

Позиція позивачки та аналіз досліджених судом доказів свідчать, що спір стосується виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності подружжя.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, яка може бути надана лише за його згоди.

При вирішенні спору, крім вказаної спеціальної норми, слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд. Проте встановлені судом обставини свідчать, що автомобіль не перебуває у розпорядженні відповідача, так як знаходиться в розшуку, що не заперечується і відповідачкою. Отже, виділ частки із спільного майна при таких обставинах шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості частки в майні, яке у розпорядженні відповідача не перебуває, порушить його майнове право, так як правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, а положення статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України передбачають, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Вимагаючи грошової компенсації за частку майна, що є у спільній частковій власності, позивачка зазначає, що автомобіль перебуває у розпорядженні відповідача, який одноособово користується ним, обмежуючи її право на користування автомобілем, проте доказів того, що автомобіль дійсно перебуває у володінні відповідача, який обмежує її право на спільну часткову власність, позивачкою суду не надано, а інформація про розшук автомобіля, як свідчать витяг з реєстру виконавчих проваджень і постанова про розшук майна, до теперішнього часу є актуальною. З огляду на ці обставини, які дають суду підстави вважати, що виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, шляхом компенсації вартості його частки, не забезпечить інтересів співвласників, рівності їх майнових прав та принципу справедливості, це дає суду підстави для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 356,358,364 Цивільного Кодексу, ст.ст. 10-11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його отримання.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 4 жовтня 2017 року. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано в нарадчій кімнаті 10 жовтня 2017 року.

Суддя Л.І.Клепка