АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про включення до списку вкладників.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про включення до списку вкладників шляхом подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо ОСОБА_2, як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», що має право на відшкодування коштів у розмірі 200 000 грн. за договором № 980-002-000003343 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» від 19 квітня 2016 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року у відкритті провадження у цивільній справі відмовлено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, а саме заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи, які не з'явилися до суду.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, районний суд виходив з підстав непідсудності заявлених по справі вимог суду цивільної юрисдикції.

Такі висновки районного суду колегія суддів визнає законними й обґрунтованими.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 2 статті 37 цього Закону визначено, що уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (частина четверта статті 37 цього Закону).

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду у частині реалізації своїх повноважень щодо управління банком, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, є по суті керівником банківської установи, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, а в правовідносинах банку, які випливають з договорів, ним укладених, уповноважена особа Фонду діє як представник сторони договірних відносин.

Відповідно до змісту позову, ОСОБА_2 оспорює бездіяльність Уповноваженої особи Фонду у зв'язку з ненаданням відповіді на звернення згідно заяви від 04 серпня 2016 року й одночасно просить зобов'язати відповідача вчинити певні дії, тобто, адресує вимоги направлені на зобов'язання останньої подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо ОСОБА_2 (а.с.59).

Разом з тим, Фонд як самостійна юридична особа є особою публічного права. (частини перша і друга статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Отже, юрисдикція спорів, однією зі сторін яких є Фонд, визначається виходячи зі змісту правовідносин та функцій Фонду або його уповноваженої особи.

Твердження апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди, а тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Зі змісту вимог убачається, що ОСОБА_2 оскаржується бездіяльність уповноваженої особи Фонду, а отже, предметом позову не є цивільно-правова угода сторін, що виключає розгляд вказаної справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/25748/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10417/2017

Головуючий у суді першої інстанції: МакаренкоІ.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.