АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

12 жовтня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», третя особа: ОСОБА_3 про визнання кредитного та іпотечного договорів припиненими,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року,

встановила:

у червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати припиненими договір про відкриття кредитної лінії та іпотечний договір, укладені 23 травня 2007 року між ним та ПАТ «БанкФінанси та Кредит», посилаючись на те, що, дія договорів має бути припинена шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 23 травня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ним було отримано кредит в розмірі 120 000 дол. США зі сплатою 14,5% річних строком до 20 травня 2022 року. Позивач зазначав, що 17 серпня 2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, який було укладено між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 04 листопада 2014 року, за яким позивач набув права вимоги до банку в розмірі 100 000 дол. США., у зв'язку з чим просив визнати припиненими зобов'язання за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних вимог.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, не настав, а тому підстав для проведення зарахування однорідних вимог немає. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 598, 601 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що строк виконання зобов'язання настав з того моменту, як позивач звернувся до банку із наміром дострокового виконання умов кредитного договору шляхом зарахування однорідних вимог. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованим та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 23. травня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 360-07-Ил, за умовами якого позивачу було надано кредитні кошти в розмірі 120 000 дол. США строком до 20 травня 2022 року. 04 листопада 2014 року між відповідачем і третьою особою ОСОБА_3 було укладено договір-заяву № 300937/68031/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті в сумі: 100 000 дол. США строком до 09 листопада 2015 року. 11 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до банку із заявою про дострокове повернення вкладу. 17 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за договором-заявою № 300937/68031/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 04 листопада 2014 року та того ж дня ОСОБА_3 звернувся до відповідача із повідомленням про відступлення права вимоги. 31 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням-заявою про відступлення права вимоги та зарахування зустрічних вимог, в якій заявив про припинення своїх зобов'язань перед відповідачем за кредитом, посилаючись на те, що в нього перед відповідачем є заборгованість по кредиту в сумі: 62558,51 дол. США, а у відповідача перед ним є заборгованість в сумі: 100 000 дол. США, тому на підставі ст. 601 ЦК України його зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог і відповідач має сплатити йому: 37 441,49 дол. США. Листом відповідача від 15 вересня 2015 року позивачу було відмовлено в припиненні його кредитних зобов'язань шляхом зарахування зустрічних вимог.

Постановою Національного банку України від 17 вересня 2015 №612 було прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит».

Згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, нарахування відсотків за зобов'язанням банку перед кредиторами.

В період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог має здійснюватись у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону, що є неприпустимим.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 754/8022/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9084/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.