Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 жовтня 2017 року Кривоозерський районний суд Миколаївської області

В складі : головуючої - судді Репушевської О.В.

при секретарі Штуфра А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Криве Озеро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя. В уточненій позовній заяві позивач посилається на те, що проживала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1994 р. по 2014 р.. За час сумісного життя у шлюбі вони придбали житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 тому вважає, що вказаний будинок є спільною власністю подружжя, та вона має право претендувати на 1/2 його частку.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила, що будинок, розташований по АДРЕСА_1 є спільною власністю сторін, тому вимоги позивача є законними.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, враховуючи положення ст.174 ЦПК України щодо визнання відповідачем позову, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.11 ЦПК України регламентовано, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За положеннями ст.60 СК України майно, набуте подружжям, за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень ч.1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положеннями ст.ст.68, 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до положень ст.70 СК України, у разі поділу майна що є спільною власністю подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідноположень ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю сторін.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що сторони з 22 жовтня 1994 року по 27 березня 2014 року перебували в шлюбі, який 27 березня 2014 р. рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області було розірвано (а.с.13).

Перебуваючи в шлюбних стосунках, сторонами було набуто право власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 Згідно даних технічного паспорту на вказаний житловий будинок встановлено, що його власником значиться відповідач - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 від 19 липня 2006 р. (а.с.18).

Отже, відповідно до положень ч.3 ст.368 ЦК України, нерухоме майно: житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 Так як між колишнім подружжям не досягнуто згоди щодо поділу нажитого в шлюбі майна, ними не укладено шлюбного договору, то частки кожного з них у праві спільної сумісної власності є рівними.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання за нею права власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст.60, 61, 62, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними господарськими спорудами до нього, який АДРЕСА_1

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків під реєстраційним номером: НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 675,08 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду у Миколаївській області через Кривоозерський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :