Справа № 466/5300/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові у залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

у с т а н о в и в:

24.07.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня предявлення позову до суду і до досягнення повноліття дитини; замінити сторону в стягненні аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4; припинити стягнення аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.09.1996 року Брюховицькою селищною радою народних депутатів м.Львова зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу у них народилися: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

08.12.2014 року рішенням Шевченківського районного суду м.Львова розірвано шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 19 вересня 1996 р. у Брюховицькій селищній Раді народних депутатів м.Львова, актовий запис13

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 18.11.2014 року вирішено стягувати з ОСОБА_2, 23.06.1974р.н. (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2) аліменти на користь ОСОБА_3 14.04.1974р.н. (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 щомісячно в сумі по 750 грн. (сімсот пятдесят гривень) на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.10.2014. року - дня предявлення позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття.

З серпня 2016 року відповідачка ОСОБА_3 проживає окремо від дітей, дітьми не цікавиться, не надає жодної матеріальної допомоги, веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої. Відповідачкою було заблокований картковий рахунок, на який згідно рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08.12.2014 року позивач повинен сплачувати аліменти. На даний час позивач несе витрати на дітей, такі витрати у відповідності до вимог ст.181 Сімейного кодексу України слід розділити з відповідачем. Оскільки кошти, які позивач сплачує як аліменти відповідач використовує не за призначенням, не бажає добровільно допомагати дітям, а тому просить суд припинити стягувати аліменти з нього та стягувати аліменти з матері.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_6, яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги №1-03/17-1 від 02.03.2017 року позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

В останнє судове засідання не прибули, подавши на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не прибула, хоча належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням, яке повернулося на адресу суду та долучено до матеріалів. 20.09.2017 р. представником відповідача ОСОБА_7, який діє на підставі Угоди про надання правової допомоги від 14.08.2017 року /а.с.56/ скеровано на адресу суду заперечення на позовну заяву, в якому просить у позові відмовити /а.с.41-42/. На адресу суду 04.10.2017 року відповідачкою скеровано звернення, в якому надала пояснення, що вона цікавиться життям дітей, спілкується з старшою донькою, бажає фінансово допомагати і старається такому, однак колишній чоловік та свекруха створюють всі умови для того, щоб дітей налаштувати проти матері.

ОСОБА_4 будучи у суді пояснила, що вона проживає з батьком та бабусею ОСОБА_8 оскільки так вона вирішила, з мамою не спілкується та не бажає спілкуватися. Зазначила, що мама нею не цікавиться, її утриманням займаються тато та бабця.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача дослідивши подані докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 1996 року. Рішенням Шевченківського районного суду від 08.12.2014 року розірвано шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєструваний 19 вересня 1996 р. у Брюховицькій селищній Раді народних депутатів м.Львова, актовий запис 13 /а.с.11/.

У шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5, 26 березня 1997 року та ОСОБА_4, 22 березня 2002 року.

що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ №025874 від 18.04.1997р., 1-СГ №238733 від 15.04.2002р. /а.с.10/.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від від 18.11.2014 року вирішено стягувати з ОСОБА_2, 23.06.1974р.н. (ідентифіка- ційний номер платника податків НОМЕР_2) аліменти на користь ОСОБА_3 14.04.1974р.н. (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 щомісячно в сумі по 750 грн. (сімсот пятдесят гривень) на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.10.2014. року - дня предявлення позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття /а.с.13-15/. На час розгляду справи ОСОБА_5 є повнолітньою та окремо проживає від батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, яка є неповнолітньою, проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 (ос.) разом із батьком - позивачем у справі, що підтверджується актом обстеження умов проживання /а.с.59/.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно правових позицій, викладених у п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позицію зазначена Верховним судом України у справі № 6-143цс13 від 05.02.2014 року, де зазначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Тому, суд приходить до висновку, що оскільки неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, то слід припинити стягнення з нього аліментів, присуджених згідно рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 18.11.2014 року справа № 466/7081/14ц.

Щодо заміни сторони в стягненні аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 то суд приходить до наступного висновку.

У статті 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непраце- здатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

На спростування позовних вимог відповідачем надано суду наступні докази:

копію медичної карки стаціонарного хворого ОСОБА_3, з якої вбачається, що відповідач проходить постійні обстеження, потребує лікування, має генетичне захворювання центральної нервової системи/а.с.46-48/;

копію довідки до акту огляду МСЕК серія АВ №9748781 від 16.05.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи /а.с.44/;

довідку за підписом голови Великожолудської сільської ради Володимирецького району Рівненської області №1519 від 13.09.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 з серпня 2016 року проживає без реєстрації за адресою: Рівненська область Володимирецький район с.Великий Жолудськ, вул..Шкільна, 10ос. /а.с.53/;

акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13 вересня 2017, з якого вбачається, що максими шин Т.К. проживає у батьківському будинку разом з батьком -ОСОБА_9, матірю ОСОБА_10, братом ОСОБА_11, який є інвалідом 2-ї групи. Сімя малозабезпечена та потребує матеріальної допомоги /а.с.54/.

З пояснень ОСОБА_4 наданих в судовому засіданні проживання разом з батьком було її свідомим вибором і це право гарантується ч.3 ст.160 Сімейним кодексом, а саме: «Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою».

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При цьому факт офіційного не працевлаштування та роздільного проживання матері та дитини також суд не вважає тою обставиною, яка може слугувати підставою для стягнення аліментів.

Відсутні також будь-які докази того, що на виконання вимог ст.ст.1-3, 9 Конвенції ООН «Про права дитини» державні органи вживали необхідних та достатніх заходів щодо надання необхідної допомоги сім'ї, а саме батькові для догляду за дитиною.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач бажає забезпечити доньці кращі умови, заперечує щодо ухиляння від виховання доньки, що свідчить про бажання та намагання брати участь у її вихованні.

Як слідує з рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «ОСОБА_1 проти України» (пункт 58), сам факт заперечення відповідачами позовної заяви може свідчити про їх інтерес до них.

При вирішені даної справи суд враховує матеріальне становище сторін те, що позивач офіційно не працевлаштований, проте має постійний дохід, офіційного підтвердження про утримання інших утриманців суду не подано, а також те, що він забезпечений житлом, є співвласником будинку в якому проживає разом з донькою, те, що відповідач має захворюваність на есенційний тремор ІІІ ступеня важкості з помірним поступально-кінетичним тремором кінцівок, вираженим вертикальним тремором та вираженим астено-невротичним синдромом, є інвалідом 2-ї групи, не працевлаштована через хворобу та немає постійного доходу.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову про стягнення аліментів з ОСОБА_3 суд приймає до уваги Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» (заява №42276/08 від 20.05.2010 року) де зазначено, що втручання в сімейне життя повинно бути пропорційним до законної мети і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

В силу дії ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати та приходить до висновку, що слід звільнити відповідача від сплати судового збору

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.180-184 СК України, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2, 23.06.1974р.н. (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2) аліменти на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 щомісячно в сумі 750 грн. (сімсот пятдесят гривень), що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.10.2014. року - дня предявлення позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 18.11.2014 року справа №466/7081/14ц.

У решті задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_12