Справа № 308/292/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Ужгородського міського виконавчого комітету м. Ужгорода, Служба у справах дітей Ужгородського району про надання дозволу на оформлення візи та виїзду за кордон, -

в с т а н о в и л а :

11 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що із 19.11.2011 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2016 року. Від шлюбу у них народилася дитина - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір'ю. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.02.2016 з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи із 06.10.2015 до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що спільною заявою від 22.06.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надали нотаріально-посвідчену згоду на виїзд дочки ОСОБА_3 за кордон до країн Шенгенської зони, Євросоюзу та будь-яких інших країн світу в супроводі будь-кого з них окремо у період із 25.06.2016 по 25.06.2017. Цією ж заявою вони надали згоду на оформлення дитині візи.

Усупереч такій домовленості відповідач передчасно відкликав свою згоду, у зв'язку з чим 01.01.2017 Адміністрацією держприкордонслужби було відмовлено дитині у перетинанні кордону на виїзд із України у супроводі матері.

Посилаючись на дані обставини, просила суд надати дозвіл на виготовлення проїзного документа ОСОБА_3, дозвіл на оформлення візи та виїзд (тимчасовий багаторазовий) за межі України до країн Шенгенської угоди, Євросоюзу та інших країн світу у супроводі матері ОСОБА_1 терміном на п'ять років з дня набрання рішенням законної сили без згоди та супроводу батька ОСОБА_2

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.07.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення подала апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального й процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела наявності між сторонами спору щодо виїзду дитини за кордон, оскільки у позасудовому порядку батько ОСОБА_2 відповідно до нотаріально-посвідченої заяви від 15.05.2017 надав згоду на виїзд дитини до країн Європи, Туреччини на період із 13.01.2017 по 13.01.2019 у супроводі одного з батьків, а також дозвіл на виготовлення віз.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що із 19.11.2011 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2016 року. Від шлюбу у них народилася дитина - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір'ю. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.02.2016 з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи із 06.10.2015 до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Згідно спільної заяви від 22.06.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надали нотаріально посвідчену згоду на виїзд дочки ОСОБА_3 за кордон до країн Шенгенської зони, Євросоюзу та будь-яких інших країн світу в супроводі будь-кого з них окремо у період із 25.06.2016 по 25.06.2017. Цією ж заявою вони надали згоду на оформлення дитині візи (а.с. 9).

Проте Адміністрацією Державної прикордонної служби було прийнято рішення від 01.01.2017, яким відмовлено дитині ОСОБА_3 у перетинанні кордону на виїзд із України у супроводі матері ОСОБА_1, у зв'язку з відсутністю дійсної нотаріально-завіреної згоди батька на виїзд дитини за кордон (а.с. 12).

Таким чином, всупереч домовленості, відповідач передчасно відкликав свою згоду на виїзд дитини за кордон. Така поведінка відповідача свідчить про наявність спору між сторонами щодо надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу батька. При цьому зловживання відповідачем його правами дають всі підстави вважати, що такі дії призводять до порушення прав позивача.

Згідно довідки управління по роботі з населенням від 01.08.2016 місцем реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є АДРЕСА_1, яку позивач орендує (а.с. 23-24, 61-62).

Позивач працює у м. Дрезден (а.с.59-60), ОСОБА_3 відвідує дитячий садок «Kinderland Pustewind» із 16.01.2016, що підтверджується довідкою цього закладу (а.с. 21-22).

Також установлено, що після пред'явлення позову відповідач ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченої заяви від 13.01.2017 надав згоду на виїзд дитини до Угорщини, Чехії, Боснії і Герцоговини, Польщі, Словаччини, Чорногорії, Словенії, Ірландії, Італії, Іспанії, Швейцарії, Сербії, Румунії, Австрії, Болгарії, Хорватії, Македонії, Німеччини, Франції, Греції, Великобританії, Португалії, Нідерландів, Швеції, Албанії, Кіпру, Норвегії, Данії, Люксембургу, Латвії, Литви, Естонії та інших країн Європейського Союзу та Європи, Туреччини на період із 13.01.2017 по 13.01.2019 у супроводі одного з батьків, а також дозвіл на виготовлення віз.

Проте, зважаючи на те, що відповідач уже відкликав свою згоду на виїзд дитини за кордон, з метою уникнення зловживання відповідачем своїми правами, судова колегія вважає, що питання щодо перетинання державного кордону України малолітньою ОСОБА_3 слід вирішити саме в судовому порядку.

Беручи до уваги принцип диспозитивності, враховуючи надану 13.01.2017 батьком згоду стосовно часового проміжку перебування за кордоном та перелік зазначених у цій заяві країн, колегія суддів вважає, що слід надати дозвіл на виїзд дитини з України без згоди та супроводу батька на узгоджений сторонами строк із виготовленням проїзного документа та віз у визначені у заяві від 13.01.2017 країни.

Невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду та поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в загальній сумі 1344 грн. (а.с.1,47), які слід стягнути на її користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 304, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Надати дозвіл на виготовлення проїзного документа, оформлення віз, та виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Угорщини, Чехії, Боснії і Герцоговини, Польщі, Словаччини, Чорногорії, Словенії, Ірландії, Італії, Іспанії, Швейцарії, Сербії, Румунії, Австрії, Болгарії, Хорватії, Македонії, Німеччини, Франції, Греції, Великобританії, Португалії, Нідерландів, Швеції, Албанії, Кіпру, Норвегії, Данії, Люксембургу, Латвії, Литви, Естонії та інших країн Європейського Союзу та Європи, Туреччини у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька ОСОБА_2, починаючи із 18 жовтня 2017 року по 13 січня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1344 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді