Cправа № 127/7007/17
Провадження № 2/127/3073/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Лисої К.Д.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

законного представника

відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_7 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Свої вимоги мотивував тим, що в 2008 році батько позивача ОСОБА_11 та ОСОБА_12 досягли усної домовленості з приводу побудови СТО на земельній ділянці, що належала ОСОБА_13, яка в свою чергу була бабусею ОСОБА_12 31 серпня 2010 року для укомплектування СТО устаткуванням, позивачем у ФОП ОСОБА_14 придбано Підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС, що підтверджується актом приймання-передачі, рахунком фактурою та видатковою накладною. Наприкінці 2010 року зазначений підіймач був встановлений в приміщені СТО за адресою м. Вінниця, вул. 2-й провулок Ботанічний, 10 (Руданського 43). В березні 2014 року ОСОБА_12 помер, в серпні 2014 року померла ОСОБА_13 Після смерті зазначених осіб спадщину прийняли ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Однак в квітні 2016 року померла ОСОБА_15, після смерті якої спадщину прийняла ОСОБА_10 Отже, саме у зазначених осіб і перебуває майно належне позивачеві, яке він просить витребувати, адже останні в добровільному порядку відмовляються повернути майно, від співпраці також відмовляються та користуються майном позивача. З посиланням на положення ст. 387 ЦК України, просить витребувати у відповідачів підіймач, передати його позивачеві та стягнути з відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просили вимоги задовольнити. Крім того, в додаткових письмових поясненнях, з врахуванням показів допитаних в судовому засіданні свідків, представник позивача звернув увагу на те, що останні підтвердили обставину придбання підіймача саме позивачем, а зазначення у видатковій накладній прізвища свідка ОСОБА_16 повязане із тим, що саме він отримував придбаний товар та здійснював його перевезення з м. Біла Церква.

Законний представник малолітнього відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_17 та її представник ОСОБА_18 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Крім того, представник ОСОБА_18 в письмових запереченнях наданих в судовому засіданні 21 червня 2017 року зазначив, що в жовтні 2016 року батько позивача ОСОБА_11 вже звертався до суду із таким самим позовом до тих самих відповідачів (справа № 127/21439/16-ц), та в подальшому позов залишив без розгляду. Одночасно зауважив, що з наданих позивачем письмових доказів не вбачається, що останній є власником спірного майна. За наведених обставин, позов вважає безпідставним та необґрунтованим та просив відмовити в його задоволенні (а. с. 76-78).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову визнав, просив суд їх задовольнити. Окрім того, останнім було подано до суду заяву про визнання позову в якій зазначив, що його батько ОСОБА_12 та батько позивача ОСОБА_11, за гроші останнього побудували гараж у м. Вінниця по пров. Ботанічний 10 (Руданського 43) та з 2010 року використовували його як СТО для здійснення господарської діяльності. Відповідач ОСОБА_3 особисто приймав участь у будівництві зазначеного приміщення. Крім того вказав, що 31 серпня 2010 року було придбано підіймач та доставлено до приміщення СТО, де відповідач ОСОБА_3 особисто надавав допомогу по його монтуванню. Також зазначив, що спірний підіймач на день подання заяви знаходиться у приміщенні СТО по вищезазначеній адресі. (а. с. 57-58).

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_10 в судове засідання не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що є сусідом померлого ОСОБА_12 по 2-ому провулку Ботанічний у м Вінниця. Приміщення СТО будували ОСОБА_12 та його друг ОСОБА_11, згодом встановили підйомник та токарний станок. Свідок особисто бачив, що за токарний станок розраховувався ОСОБА_12, сплативши 6000,00 грн. На думку свідка підіймач придбали ОСОБА_12 та ОСОБА_11 спільно, адже останні все робили разом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що є товаришем ОСОБА_11, який попросив привезти з м. Біла Церква підіймач. Разом із свідком їздив і син ОСОБА_11 - ОСОБА_7, який і розрахувався за товар. Наявність свого прізвища в рахунку фактурі та видатковій накладній пояснив тим, що такий запис, ймовірно, здійснено у звязку з тим, що він був перевізником товару.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть від 14 листопада 2014 року сер. І-АМ № 301580, ОСОБА_12 помер 11 березня 2014 року (а. с. 146).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 866/14 щодо майна померлої 06 серпня 2014 року ОСОБА_20, із заявами про прийняття спадщини до Першої Вінницької державної нотаріальної контори звернулись онука померлої ОСОБА_8, донька померлої ОСОБА_15, онук ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від імені свого малолітнього сина ОСОБА_4, який є правнуком померлої ( а. с. 128, 131, 133). Зазначеним особам державним нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема на домоволодіння, яке розташоване у м. Вінниця по вул. Руданського 43 та земельні ділянки площею 0,1 га та 0,0461 га., що знаходяться за тією ж адресою.

Отже, власниками будинковолодіння та земельних ділянок, де за твердженням позивача перебуває спірне майно власником якого є він, являються ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про витребування у відповідачів майна із незаконного володіння, посилається на положення ст. 387 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду України, зокрема Верховний суд України по справі № 6-327цс15 від 23 грудня 2015 року зазначив, що право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (справа № 6-2233цс16) зроблено правовий висновок, відповідно до якого закріплене в статті 387 ЦК України загальне правило власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

З наведеного вбачається, що звертаючись із вимогою про витребування майні із незаконного чужого володіння, позивач має довести, що спірне майно дійсно належить йому на праві власності, спірне майно перебуває саме у відповідача без відповідної правової підстави, тобто у даному випадку, про відсутність договірних відносин між сторонами.

На підтвердження обставини належності спірного майна позивачеві, останній надав копію рахунка фактури від 31 серпня 2010 року № ФОП-000170, відповідно до якої вартість підіймача двохступеневого GL-4.0 ВС становить без ПДВ 19176,00 грн. При цьому постачальником є ФОП ОСОБА_14, одержувачем ОСОБА_16, платник той самий (а. с. 5). Відповідно до акту прийому передачі товару від 31 серпня 2010 року, ФОП ОСОБА_14 передала, а покупець ОСОБА_7 прийняв підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС (а с. 6). Відповідно до копії видаткової накладної від 31 серпня 2010 року № ФОП-000074, постачальник ФОП ОСОБА_14 відвантажила, а одержувач ОСОБА_16 отримав підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС, платник той самий (а. с. 7). Крім того, позивачем, за його твердженням, надано копію технічної документації на підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС викладений іноземною мовою (а. с. 61-75).

Обставина набуття права власності на майно, зокрема і при придбанні останнього, повинна підтверджуватись первинними документами, тобто документом, який містить відомості про проведення господарської операції (Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). За своєю правовою природою рахунок фактура це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, послуг робіт, їх кількість і пропоновану ціну, по якій вони можуть бути поставлені покупцеві у разі його згоди, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Видаткова накладна, в свою чергу, лише фіксує факт отримання/передання товарів або послуг. Отже, ні рахунок-фактура ні видаткова накладна не підтверджують обставину проведення господарської операції, внаслідок якої відбувається зміна в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства (ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Надані позивачем вищезазначені письмові докази не є первинними документами, що підтверджують факт придбання спірного рухового майна, а відповідно і набуття права власності на нього позивачем. Крім того, зазначені документи містять інформацію про платника за прізвищем «ОСОБА_16І.».

Суд звертає увагу також, на те, що у разі коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, до них додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою на підставі статті 7 ЦПК України. Надана позивачем копія технічної документації на підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС іноземною мовою зазначеним вимогам не відповідає, та відповідно до положень ст. 58 ЦПК України не є належним доказом.

Подана відповідачем ОСОБА_3 заява про визнання позову та викладені в ній обставини не свідчать про належність спірного майна позивачеві, не підтверджує обставини придбання підіймача саме позивачем. Зазначена заява містить лише підтвердження обставини про спільне будівництво гаражу ОСОБА_12 та ОСОБА_11, а також про монтаж спірного майна та місце його перебування.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_16 про обставину придбання підіймача саме позивачем ОСОБА_21, адже представником ОСОБА_6 суду надана копія позовної заяви ОСОБА_22 від 28 вересня 2016 року, відповідно до якої останній стверджував що підіймач двохступеневий GL-4.0 ВС, який встановлений за адресою м. Вінниця, вул. Руданського 43, був придбаний саме ним та він є власником зазначеного майна, про що надав копію товарного чека від 23 серпня 2010 року № 116 (80-82, 84). Отже покази свідка суперечать зазначеним письмовим доказам та не приймаються судом. Покази свідка ОСОБА_19 щодо належності спірного майна особам, взагалі ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено, що право власності на спірне майно належить саме йому, що в свою чергу може бути підставою для витребування такого майна у відповідачів, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Представник ОСОБА_5, яка в свою чергу є законним представником малолітнього відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_6 в судовому засіданні просив стягнути з позивача понесені судові витрати на правову допомогу понесені ОСОБА_5 На підтвердження таких витрат суду надано копія договору про надання юридичних послуг від 28 травня 2017 року № 28/05, укладеного між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 (а. с. 86). Відповідно до квитанції ФОП ОСОБА_6 № 8 від 30 травня 2017 року ОСОБА_5 на підставі договору від 28 травня 2017 року № 28/05 сплатила 5000,00 грн. (а. с. 87). Враховуючи, що позивачеві у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, з врахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з позивача на користь ОСОБА_5 слід стягнути 960.00 грн. витрат на правову допомогу, яка надавалась ОСОБА_6 під час проведення судових засідань протягом 1 години 30 хвилин відповідно до інформації, яка міститься в журналах судових засідань.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 387 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 960 (девятсот шістдесят) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_23