Справа № 199/307/17-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28.08.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Борулько М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову посилалась на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.2007 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, згідно з розпорядженням №4/730-07, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частині квартири.

ОСОБА_4 06.10.2015 року на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповідав належну йому частину квартири АДРЕСА_1 позивачці ОСОБА_1.

30 травня 2016 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №954 від 02.06.2016 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Для реалізації свого права на спадщину позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, однак їй було відмовлено, оскільки вона не надала правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_2, який, на думку позивачки, можливо утримує у себе інший співвласник квартири відповідач ОСОБА_2.

На підставі зазначеного, та посилаючись на те, що через вказані причини отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом немає можливості, тому позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 06.10.2015 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі під №2-1465, після ОСОБА_4, який помер 30.05.2016 року.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач ставить під сумнів дійсність заповіту, однак рішення про його недійсність суду не надав.

Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши суду заяву про слухання справи у відсутність представника.

Суд, вислухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими. що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.2007 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, згідно з розпорядженням №4/730-07, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частині квартири.

ОСОБА_4 06.10.2015 року на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповідав належну йому частину квартири АДРЕСА_4 позивачці ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

30 травня 2016 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №954 від 02.06.2016 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Єдиною спадкоємицею за заповітом після померлого ОСОБА_4 є позивачка ОСОБА_1, яка у встановлений 6-ти місячний строк звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4. Постановою від 21.12.2016 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки не був наданий правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Правовий аналіз положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме: визнання права в порядку спадкування за заповітом не суперечить положенням ст. 16 ЦК України. Зокрема, ч. 2 вказаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 року №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Приймаючи до уваги, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, на дату постановлення вказаного рішення заповіт ніким не оскаржується та не визнаний недійсним, інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 за заповітом відсутні, позивачка належним чином прийняла спадщину після смерті спадкодавця, однак не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини, тому суд вважає визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 06.10.2015 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі під №2-1465, після ОСОБА_4, який помер 30.05.2016 року.

З урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» витрати по справі суд вважає віднести на рахунок сторони, яка їх понесла, оскільки позивачкою не надано доказів того, що відповідач навмисно не надав правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215, 222 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 06.10.2015 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі під №2-1465, після ОСОБА_4, який помер 30.05.2016 року.

Витрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: