Справа № 466/9119/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/3523/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Бойко С.М. і Крайник Н.П.

при секретарі Фейір К.О.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 та ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", третя особа - ОСОБА_6 про відшкодування моральної школи завданої злочином,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_3 - 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_4, представник ОСОБА_3 та ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця".

ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" вважає рішення суду таким, що ухвалене при недоведеності належними та допустимими доказами обставин заподіяння моральної шкоди, які суд визнав встановленими і доведеними та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи. Звертає увагу, що суд не зазначив доказів, які доводять та підтверджують встановлені судом обставини заподіяння моральної шкоди ОСОБА_3 та розміру цієї шкоди в сумі 10000 грн., та не зазначив мотивів, з яких суд взяв ці докази до уваги. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову та вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_4, представник ОСОБА_3 вважає рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з"ясування всіх обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмови в стягненні 90000 грн. Вважає, що судом неповністю взято до уваги обставини, а саме: тривалість подій, які викликають емоційний стрес у позивача, поведінка особи обвинуваченого ОСОБА_6 та його сім"ї. В апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 квітня 2017 року в частині відмови в стягнення 90000 грн. скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в частині стягнення 90000 грн. з ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на користь ОСОБА_3.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 та ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 24 березня 2014 року приблизно о 17 год.25 хв. гр. ОСОБА_6, керуючи вантажним автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись ним у м. Львові по вул. Городоцькій зі сторони вулиці Кульпарківська в напрямку виїзду за місто Львів, порушив вимоги чинних Правил Дорожнього Руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року, а саме: п.1.5 Розділу 1, п.п. б, д п.2.3 Розділу 2, п.12.3 Розділу 12 та п.13.1 Розділу 13, які виразились в тому, що він був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він об'єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, під час руху не дотримав безпечної дистанції, позбавивши себе можливості зупинити вантажний автомобіль марки "ЗІЛ-3501" до моменту зупинки попутного легкового автомобіля, який рухався попереду, після чого втратив керованість вантажним автомобілем, виїхавши на зустрічну смугу, а в подальшому на тротуар, де в цей час перебував пішохід - потерпілий ОСОБА_8, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - наїзду на пішохода ОСОБА_8 та притискання його до стіни будинку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжке тілесне ушкодження.

Вироком Франківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три)роки.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено повністю. Стягнуто з Державного територіально - галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в користь ОСОБА_8 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди /а.с.6-9/.

Як вбачається вироку Франківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 року, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 на день ДТП працював водієм відокремленого підрозділу "Львівська дистанція колії" ДТГО "Львівська залізниця", про що свідчить наказ про прийом на роботу №195ос від 05.07.2013 року, звільнений з роботи 27.03.2014 року за п.1 ст.36 КЗпП України, отримав подорожній лист 24 березня 2014 р. і приблизно о 17год.20хв. їхав на своє робоче місце, що підтверджується показами обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_8. Також встановлено, ОСОБА_3, згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ №702959 від 15.10.2014 року, є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням та може виконувати легку фізичну, канцелярську працю /а.с.19/, та є пенсіонером.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 суд виходив з тих обставин, що діями працівника Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" ОСОБА_6 позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки ситуація отримання тяжких тілесних ушкоджень в результаті ДТП та їх наслідки стали для позивача психотравмуючими, завдали тривалих та інтенсивних негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду), а оскільки ОСОБА_6 на той час перебував у трудових відносинах з Державним територіально-галузевим об'єднанням "Львівська залізниця", тому відповідальність за моральну шкоду має нести Публічне акціонерне товариства /ПАТ/ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", власник джерела підвищеної небезпеки. Визначаючи розмір моральної шкоди в 10000 грн., суд враховував вимоги розумності і справедливості.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

У відповідності до ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Оскільки ОСОБА_3 є батьком постраждалого ОСОБА_8, внаслідок вчинення ДТП ОСОБА_6 під час виконання ним службових обов"язків водія відокремленого підрозділу "Львівська дистанція колії" ДТГО "Львівська залізниця", такий в праві звернутися до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" з даним позовом про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.970 ЦК України, при визначенні розміру компенсації шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості. Загальний зміст наведених вище норм ЦК вказує на те, що моральна шкода відшкодовується особі, законні інтереси якого були безпосередньо порушені, тобто право на стягнення має тільки потерпілий, це право не може переходити у порядку правонаступництва до третіх особам, оскільки носить суто особистий характер.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

При таких обставинах, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що діями працівника Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" ОСОБА_6 позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки ситуація отримання тяжких тілесних ушкоджень його сином в результаті ДТП та їх наслідки стали для позивача психотравмуючими, завдали тривалих та інтенсивних негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду).

Колегія суддів враховуючи підстави виникнення моральної шкоди, яка виникла не з вини самого відповідача, а з особи за яку він відповідає, вимоги розумності і справедливості, вважає сума в розмірі 10000 грн. для відшкодування моральної шкоди такою, що є достатньою, розумною і справедливою.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів не знаходить підстав вважати, що позивачем не доведено наявність у нього моральної шкоди, так само як і не знаходить підстав вважати, що сума в розмірі 10000 грн. для відшкодування моральної шкоди позивачу відповідачем не є достатньою з врахування понесеної моральної шкоди.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 та ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні таких скарг апелянтам слід відмовити та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 309, 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 та ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвали законної сили.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: С.М. Бойко

Н.П. Крайник