РІШЕННЯ

іменем України

04 жовтня 2017 рокуСправа №451/1092/17
Провадження № 2/451/508/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

за участі: секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, -

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2017 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_2, відповідно до вимог якої, просить встановити факт, що вона проживала спільно із ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4, який за життя склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області 27.11.2008 року, відповідно до якого все своє майно заповів позивачу ОСОБА_2.

В день смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1. Також позивач зазначає, що у визначений законом термін не звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, так як вважала, що прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично прийняла спадщину та користувалася нею. Проте з метою отримання свідоцтва про право на спадщину їй необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем. Відтак ситуація, що склалася, змусила позивача звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві (а.с.2). Позов просить задоволити. Також просить не стягувати із відповідача в користь позивача судові витрати (а.с.17).

Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, надавши до суду заяву, клопотав про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.18).

Вислухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У контексті вимог статті 256 ЦПК України та рекомендацій, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд справи №451/349/17 про встановлення факту, що має юридичне значення проведено у позовному провадження.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_5 (а.с.6). Також ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4 (а.с.5), спадщину якого має намір успадкувати ОСОБА_2 - позивач у справі.

Із копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 15 лютого 1969 року виконавчим комітетом Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області було зареєстровано шлюб (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) визначається, що у власності ОСОБА_4 дійсно перебувала квартира АДРЕСА_1 (а.с.7).

Із копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому Лопатинської селищної ради 27 листопада 2008 року, вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, все своє майно заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

З даних, викладених у довідці №2188 Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області від 20.10.2016 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року разом з нею в будинку АДРЕСА_1 проживав та був зареєстрований чоловік - ОСОБА_4. З довідки №2189 від 20.10.2016 року визначається, що від імені померлої ОСОБА_5 заповіт не посвідчувався (а.с.9).

Також із довідки №1453 від 24.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом десяти років та на день смерті проживала разом з померлим ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 та вела догляд за ним (а.с.10).

Крім цього, ту обставину, що позивач ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_4 була проживала із спадкодавцем, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що представник відповідача, підписавши заяву про визнання позову (а.с.18), не обмежений у повноваженнях на вчинення зазначеної процесуальної дії.

Судом також встановлено, що визнання представником відповідача позову, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту про встановлення спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Оскільки представник позивача просить не стягувати із відповідача судові витрати в користь його довірителя, то суд вважає за можливе не вирішувати питання про стягнення із відповідача в користь позивача понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживала спільно з ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.