АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар: Герман Я.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 травня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 25 листопада 2016 року на позачерговій сесії Чернівецької міської ради відповідачкою були поширені відносно них відомості, які, на їх думку, є ганебними, безпідставними і необґрунтованими. Зокрема, ОСОБА_4 під час свого виступу відносно них вживала наступні висловлювання: «організована банда», «організований бандит», «організована банда при владі», «отморозки», «ворують, зламують», «знищують бізнес», «не діє як чиновник», «він вкрав», «злодійський спосіб».

Вказували на те, що висловлювання відповідачки є такими, що принижують їх честь, гідність та ділову репутацію, порушують презумпцію невинуватості, закріплену в ст. 62 Конституції України, оскільки відсутні будь-які рішення суду, які встановлюють вчинення ними кримінального правопорушення у складі організованої групи, а також щодо притягнення їх до адміністративної чи

_______________________________________________________________________________________

Справа №725/5585/16 Провадження № 22-ц/794/742/17 Головуючий у 1-й інстанції Галичанський О.І.

Категорія: 41 Доповідач Литвинюк І.М.

кримінальної відповідальності.

Зазначали, що поширенням вказаної недостовірної інформації їм завдано значну моральну шкоду, оскільки про висловлювання ОСОБА_4 стало відомо їх співробітникам, близьким родичам та дітям.

Просили визнати недостовірною інформацію, яку було поширено ОСОБА_4 на засіданні позачергової сесії Чернівецької міської ради 25 листопада 2016 року; зобов»язати ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію тим же засобом та у спосіб, яким інформація була поширена, а саме шляхом оприлюднення спростування на найближчій сесії (у тому числі позачерговій) Чернівецької міської ради; стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду та судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, яку було поширено громадянкою ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_3 на засіданні позачергової сесії Чернівецької міської ради 25 листопада 2016 року та зобовязано ОСОБА_4 спростувати таку інформацію на найближчій сесії Чернівецької міської ради (у тому числі позачерговій).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанці ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи і не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вислови ОСОБА_4 на адресу позивачів не є оціночними судженнями в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», порушують права позивачів, гарантовані ст. 62 Конституціх України та перевищують межі допустимої критики щодо публічних осіб, а тому принижують їх честь, гідність та ділову репутацію.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримання своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно із ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За умовами п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Частиною 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У справі встановлено, що 25 листопада 2016 року на позачерговій сесії Чернівецької міської ради відповідачка ОСОБА_4 у своєму виступі стосовно умов та порядку розміщення на території міста малогабаритних рекламних засобів, вказала на те, що «немає сил боротися з організованою бандою; це наш ОСОБА_3, наш ОСОБА_2». При цьому також вживала наступні висловлювання: «організовані бандити», «отморозки», «організований бандит, який працює при державній владі», «банда з трьох осіб, які знищують бізнес».

Згідно з роз»ясненнями, які містяться в п. 15 вищезазначеної Постанови, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена направдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його право.

Також у п. 21 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_5 Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_6 Європи про право на недоторканість приватного життя (далі - Резолюція).

Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачі є посадовими особами органів місцевого самоврядування, зокрема, ОСОБА_3 займає посаду начальника інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, позивач ОСОБА_2 очолює міське комунальне підприємство «Реклама» при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради.

У зв»язку з цим межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків, і повинні це усвідомлювати.

Зі змісту звернення ОСОБА_4 на сесії Чернівецької міської ради 25 листопада 2016 року до депутатів Чернівецької міської ради не вбачається наявність завідомо неправдивих відомостей. Відповідачка доводила інформацію щодо демонтажу рекламних конструкцій в нічний час та висловлювала гдосить острі критичні зауваження та своє негативне ставлення до цих подій та осіб, які причетні до цього.

Таким чином, з метою привернути увагу громадськості, відповідачка виразила суб'єктивні оціночні судження, свій особистий погляд про роботу позивачів на своїх посадах, недоліки у роботі, власну оцінку їх поведінки.

На думку колегії суддів, в даному випадку в діях відповідача має місце реалізація свого конституційного права на вираження своїх поглядів, а не намір поширити недостовірну інформацію з метою приниження ділової репутації ОСОБА_3 та ОСОБА_2, стосується виключно професійної діяльності позивачів, а не їх приватного життя, а тому в діях ОСОБА_4 не вбачається порушень немайнових прав позивачів.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, наведених норм права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що вислови відповідачки на адресу позивачів не є оціночними судженнями, порушують їх права та перевищують межі допустимої критики щодо публічних осіб.

Дані вислови свідчать про критичну оцінку ситуації, що склалася між сторонами. Суб'єктивні думки і погляди, в силу вказаних вимог закону, положень Конвенції, з врахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України, а відповідно не підлягають спростуванню.

У зв»язку з наведеним, також відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду Чернівецької області від 16 травня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутаціївідмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: