Провадження № 22-ц/779/1294/2017
Головуючий у 1 інстанції Літвінова О. Г.
Суддя-доповідач Малєєв
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Ясеновенко Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря - Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Олексія Павловича Каспрука - міського голови в інтересах виконавчого комітету Чернівецької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 позов заявив в грудні 2016 року (а.с. 3-4).

Позовні вимоги вмотивовано тим, що з 30.05.2007 позивач зарахований до штату Апеляційного суду Чернівецької області, а з 20.06.2007 - перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у списку позачерговиків, а станом на час звернення з даним позовом - він та члени його сім'ї не забезпечені житлом, оскільки до цього часу виконавчий комітет Чернівецької міської ради не надав позивачу відповідне службове житло. Зі слів відповідача, оскільки на даний час КМУ не затвердив порядок забезпечення суддів службовим житлом, а відповідно до ч. 8, 9 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), відтак до спірних правовідносин слід застосувати Положення про порядок службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, яке затверджене Постановою Ради міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 року №37, виходячи з аналогії закону. З урахуванням приписів вказаного законодавства та оскільки сім'я позивача складається з п'яти осіб, просив зобов'язати відповідача надати йому та членам його сім'ї службову трикімнатну благоустроєну квартиру в м. Чернівці, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

Представниця відповідача (довіреність на а.с. 29) проти позову заперечила (а.с. 30-31) з тих мотивів, що позивачем невірно витлумачено механізм надання та розприділення службового житла, для надання якого працівник повинен подати заяву до адміністрації підприємства (установи, організації) разом з довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописку. Вважали позов передчасним з причин недотримання позивачем вимог гл.3 Користування службовими приміщеннями Житлового кодексу України, Постанови Ради міністрів УРСР від 4.02.1988 №37 «Про службові жилі приміщення», оскільки позивач не звертався з проханням забезпечити його службовим житлом ні до ДСА України, ні до ТУ ДСА в Чернівецькій області, ні до Апеляційного суду Чернівецької області, хоча і перебуває у контрольному списку суддів, які потребують поліпшення житлових умов, збори суддів з цього приводу не проводились, а адміністрація Апеляційного суду Чернівецької області з відповідним клопотанням до міського голови не зверталась.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково: зобов'язано виконавчий комітет Чернівецької міської ради надати ОСОБА_2 та членам його сім'ї службову благоустроєну квартиру в м. Чернівці, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам (а.с. 37-39).

Відповідач оскаржив указане рішення в апеляційному порядку з мотивів:

1. позивачем не доведено факт, що до повноважень саме виконавчого комітету Чернівецької міської ради належить надати йому та його сім'ї у встановленому порядку службове благоустроєне житло, оскільки Чернівецька міська рада та її виконавчий комітет не є органами виконавчої влади, на які Постановою КМУ від 03.08.2005 №707 покладено обов'язок надання окремої квартири або будинку громадянам, що потребують поліпшення житлових умов. Зі слів апелянта, місцевим органом виконавчої влади на території Чернівецької області є Чернівецька обласна державна адміністрація;

2. позивачем не дотримано процедури отримання службового житла, передбаченої чинним законодавством, оскільки, зі слів апелянта, позивач не звертався з клопотанням щодо забезпечення його службовим житлом ні до Апеляційного суду Чернівецької області, ні до ТУ ДСА в Чернівецькій області, ні до ДСА України, не проводились з цього приводу і збори суддів відповідного суду.

Вважає позов передчасним і просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 березня 2017 року і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Апелянт подав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференцзв'язку.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів, просила оскаржуване рішення скасувати, в позові - відмовити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, в задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

За результатами розгляду апеляційний суд вважає необхідним апеляцію задовольнити з таких мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду не відповідає.

Встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 05.04.2007 ОСОБА_2 (позивача) обрано безстроково суддею Апеляційного суду Чернівецької області, а наказом голови суду від 30.05.2007 - зараховано до штату вказаного суду (а.с. 6).

З 20.06.2007 останній перебуває на квартирному обліку у м. Чернівцях у списку позачерговиків (довідка на а.с. 5).

Станом на 16.12.2016 (а зі слів позивача, і на даний час) до складу сім'ї позивача входили п'ять осіб (довідка - а.с. 8),.

Станом на час розгляду справи позивач та члени його сім'ї не забезпечені службовим житлом в м. Чернівці, що не заперечується сторонами по справі.

Місце проживання позивача зареєстровано АДРЕСА_1 (копія паспорта - а.с. 7 зворот).

Збори суддів Апеляційного суду Чернівецької області з питання виділення ОСОБА_2 службового житла не проводились (відповідь апеляційного суду на запит міської ради м. Чернівці - а.с. 32), позивач з проханням про забезпечення службовим житлом не звертався ні до ТУ ДСА (а.с. 33), ні до ДСА України (а.с. 34).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, враховуючи приписи ст. 48 Конституції України, правової позиції, висловленої в Постанові Верховного Суду України від 12.11.2014 (справа № 6-157цс14) та норми Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, затвердженого постановою КМУ від 3.08.2005 № 707 (чинним на час виникнення спірних правовідносин), керувався вимогами ст. 44 ЗУ «Про статус суддів» (чинною на час виникнення спірних правовідносин), якими встановлено що не пізніш як через шість місяців після обрання, зокрема суддя апеляційного суду ОСОБА_2, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом за місцезнаходженням суду. Оскільки обов'язок забезпечити його житлом покладено на виконавчий комітет Чернівецької міської ради, який не надав позивачу житло, суд зобов'язав відповідача забезпечити ОСОБА_2 та членів його сім'ї службовою благоустроєною квартирою в місті Чернівці, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

Перше. Суд першої інстанції констатував порушення житлових прав позивача, передбачених ст. 48 Конституції України, яке має триваючий характер. Це невірно.

Позивач звернувся до суду з позовом щодо отримання службового житла відповідно до приписів ст. 118 - 121 ЖК України та Положення про порядок надання службових жилих приміщень від 04.02.1988, якими врегульовано процедуру надання службового житла. Статус службового житла і житла, яке надається в порядку ст. 44 Закону України «Про статус суддів» (була чинною на час виникнення спірних правовідносин), є різними як за призначенням житла, так і порядком реалізації прав на нього. Позивач перебував на обліку у відповідача як особа, що потребує поліпшення житлових умов у списку позачерговиків. Згідно з п. 9, 21 указаного Положення для одержання службового жилого приміщення відповідний працівник подає заяву адміністрації підприємства, установи,

організації. На підставі цього виконавчий комітет надає службове житло.

За положеннями ст. 1, 11, 12 ЦК України цивільні відносини будуються на вільному волевиявленні їх учасників, цивільні права виникають із дій і здійснюються особою вільно, на власний розсуд. Указане, на думку апеляційного суду, означає, що у цивільних відносинах реалізація права потребує волевиявлення на це особи, яка таке право має.

Як встановлено, позивач за реалізацією свого права на службове житло в визначеному порядку не звертався ні в апеляційний суд, ні до відповідача. Тому висновок про триваюче порушення житлових прав відповідача у частині, яка стосується реалізації права саме на службове житло, матеріалам справи і нормам закону та вказаного положення не відповідає. Апеляційний суд не знаходить в матеріалах справи жодних доказів того, що відповідач порушив, не визнав або оспорив право позивача на службове житло. Порушення права позивача на отримання службового житла не було, оскільки спроб реалізувати це право позивач не вчиняв. Лише констатація факту перебування позивача на квартирному обліку та незабезпечення останнього службовим житлом без з'ясування та обґрунтування зумовлюючих обставин не є свідченням того, що відповідачем порушено житлові права позивача в супереч вимогам ст. 48 Конституції України.

Друге. Окрім того, при вирішенні питання зобов`язання надання службового житла, суд першої інстанції не встановив чи є вільні службові приміщення, чи існує на них облік та черга. Апеляційний суд це міркування в основу рішення не кладе позаяк такі вимоги не було заявлено в апеляції, однак вважає необхідним відзначити, що у випадку порушення і захисту прав на службове житло потрібно вказати, яке конкретно житло надається, інакше право не буде захищене. Також зазначена обставина, могла б вплинути на права інших осіб, оскільки у випадку існування черги рівних за правами осіб потрібно з`ясовувати питання чи не буде порушено права іншої особи (осіб), чи буде такий захід суспільно-необхідним та пропорційним.

Отже, позивач дій для реалізації права на службове житло не вчинив, його право на момент звернення до суду не було ні порушено, ні не визнано, ні оспорено, а тому і не може бути захищено в цьому провадженні.

Тому оскаржуване рішення слід скасувати, а у задоволенні позову - відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Олексія Павловича Каспрука - міського голови в інтересах виконавчого комітету Чернівецької міської ради - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: Л.В. Ясеновенко

Р.Й. Матківський