У х в а л а

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2004 року їй належить на праві власності 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, співвласниками іншої 1/2 частини житлового будинку є відповідачі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня

2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

07 квітня 2010 року, визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та виділено їй та

ОСОБА_8 у користування земельні ділянки по 0,0453 га кожному.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, а спадщину у вигляді Ѕ частини житлового будинку за зазначеною вище адресою прийняли відповідачі.

Межі земельної ділянки, площею 0,0453 га, по АДРЕСА_1 встановлені згідно з варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи Київського НДІСЕ від 22 серпня

2008 року та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2010 року, яке набрало законної сили.

Вказувала, що відповідачі перешкоджають їй в здійсненні права користування земельною ділянкою, відмовляються встановити порядок користування земельною ділянкою у відповідності до зазначеного вище рішення суду та висновку експертизи, а також вчиняють ряд незаконних та протиправних дій, якими перешкоджають їй встановити відповідний порядок користування землею та вільно володіти і користуватись нею, зокрема: навмисно засмічують її різного роду сміттям (будівельним сміттям, битою цеглою, битим шифером, глибами застиглого цементу, залишками деревини тощо), викопуючи ями та закопуючи це сміття в землю, а також шляхом розкидання його по всій земельній ділянці; вигулюють на її частині земельної ділянки домашніх птиць та собак; займаються садівництвом та огородництвом на виділеній їй земельній ділянці; знищують межові знаки після винесення ділянки в натурі на місцевості; перешкоджають в оформленні правовстановлюючих документів на її частину земельної ділянки.

Посилаючись на наведене та на те, що внаслідок таких дій відповідачів їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у постійному психічному, фізичному та психологічному тиску з боку відповідачів, зміни її звичайного ритму життя, просила зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7не чинити їй перешкоди у здійсненні нею права користування земельною ділянкою, площею 0,0453 га, по

АДРЕСА_1, виділеної їй в користування, а саме: не чинити їй перешкоди у встановленні паркану на межу між земельними ділянками співвласників, звільнити земельну ділянку, виділену їй на підставі рішення суду, від свого майна та інших речей, розчистити земельну ділянку від будівельного сміття, битої цегли, шиферу, глиб цементу тощо; зобов'язати відповідачів за власний кошт відновити знищені ними межові знаки по винесенню нею земельної ділянки в натурі на місцевості; стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7 на свою користь по 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

28 березня 2017 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7не чинити ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні нею права користування земельною ділянкою, площею 0,0453 га, по АДРЕСА_1, виділеної їй в користування на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2010 року відповідно до варіанта № 1 судової будівельно-технічної експертизи Київського НДІСЕ від 22 серпня 2008 року, зокрема: не чинити їй перешкоди у встановленні паркану між земельними ділянками співвласників; звільнити земельну ділянку виділену ОСОБА_4 на підставі рішення суду від свого майна та сміття.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7за власний кошт відновити знищені ними межові знаки з винесення земельної ділянки в натурі на місцевості.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять скасуватиоскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахувавши приписи ст. 152 ЗК України та роз'яснення, викладені у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені

(ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що відповідачі, прийнявши спадщину після ОСОБА_8, набули й обов'язки спадкодавця, що були встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2010 року, на підставі якого встановлено межові знаки, про що було складено відповідний акт.

Судами попередніх інстанцій правильно зазначено й те, що позивачем надано належні й допустимі докази на підтвердження того, що відповідачами знищено межові знаки та чиняться перешкоди у наданій у користуванні ОСОБА_4 земельної ділянки, тоді як відповідачами не надано доказів на спростування наведеного, що є їх процесуальним обов'язком (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

О.С. Ткачук