Справа № 361/4046/16-ц
Провадження № 2/361/220/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 жовтня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Корніюк К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», третя особа ОСОБА_2, про захист прав споживача, визнання недійсним договору кредиту, визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним договору поруки,-

встановив:

Позивач у позовній заяві просив визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № 31-АС/11-2006И від 07.11.2006 р., укладений між ним і АКІБ «Укрсиббанк», договір іпотеки № 31 -АС3/11-2006И від 07.11.2006р., укладений між ним і АКІБ «Укрсиббанк», і договір поруки № 31 -АС3/11-2006И від 07.11.2006 р., укладений між ОСОБА_2 і АКІБ «Укрсиббанк». Заявою від 03.10.2016 р. позивач уточнив підстави позову, просив визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № 31-АС/11-2006И від 07.11.2006 р., додаткові угоди № 1 і № 2 до кредитного договору; в порядку застосування недійсності кредитного договору від 07.11.2006р. визнати недійсним договір іпотеки від 07.11.2006р., укладений між ним і АКІБ «Укрсиббанк»; в порядку застосування недійсності кредитного договору від 07.11.2006р. визнати недійсним договір поруки від 07.11.2006 р., укладений між ОСОБА_2 і АКІБ «Укрсиббанк».

Позовні вимоги вмотивовані тим, що перед укладенням договору споживчого кредитування банком не надано позивачу інформацію щодо існуючих у банку форм кредитування, їх переваг і недоліків, варіантів повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту і обсяги; не надано інформацію про податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позивач може розраховувати, або відомості про те, у кого позивач може одержати таку інформацію; не повідомлено про переваги і недоліки запропонованої схеми кредитування. Крім того, при укладенні договору про надання споживчого кредиту АКІБ «УкрСиббанк» приховав від позивача інформацію про умови кредитування, про детальний розрахунок сукупної вартості кредиту, крім того умовами оспорюваного договору також не передбачено основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, не оприлюднено такі умови до укладення договору, в умовах договору не встановлено інфляційного застереження щодо знецінення предмету іпотеки, крім того, АКІБ «УкрСиббанк» не попередив позивача про те, що саме на позичальника покладаються валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором у іноземній валюті. Зазначені вимоги є визначеними законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що могли вплинути на рішення позивача, як споживача, про необхідність придбання послуги з надання кредиту та є необхідними і обов'язковими для такого виду договорів. Оскільки АКІБ «УкрСиббанк» не надав позивачу чітку та зрозумілу інформацію, необхідну для здійснення ним свідомого вибору, то він у такий спосіб ввів позивача в оману та уклав з ним договір про надання споживчого кредиту з використанням нечесної підприємницької діяльності, що Законом «Про захист прав споживачів» передбачено у якості підстави для визнання договору недійсним. оскільки даний договір є недійсним з моменту його укладення, то як наслідок його недійсності є визнання недійсними договорів забезпечення (іпотеки і поруки).

Відповідач позов не визнав , вважає укладені договори дійсними, чинними і такими, що повністю відповідали вимогам закону і волі обох сторін, укладені і підписані позивачем свідомо, у повному розумінні всіх істотних умов договору, зокрема в договорі було чітко визначено суму кредиту, відсоткову ставку, порядок повернення кредиту і сплати відсотків, інші платежі і наслідки невиконання та неналежного виконання умов договору сторонами; було складено відповідні графіки, надано всі необхідні роз'яснення, валюта кредиту обрана позичальником; договір кредиту був забезпечений договором поруки і іпотеки, предметом іпотеки було нерухоме майно, придбане за кредиті кошти, видані за даним договором кредиту на дану мету. Прийняті у подальшому закони, на які посилається позивач, не мають зворотної дії на даний договір, оскільки при укладенні договору сторони керувались чинним на той час законодавством, крім того, по суті і змісту укладений договір відповідає таким вимогам. Договір не містить нечесної підприємницької діяльності, укладений на взаємовигідних умовах. У договорі кредиту є посилання на отримання позичальником інформаційного листа , про що зазначено у п.9.13. договору, а постанова, на яку посилається позивач, була прийнята пізніше - 10.05.2007р. На дійсність, законність договору і згоду на його умови позичальника вказує і те, що позичальник до 2013 року виконував даний договір і не звертався до кредитора за будь-якими роз'ясненнями чи інформацією щодо змісту договору, його умов чи певних розрахунків. При укладенні додаткових угод до договору кредиту сторони так само діяли за взаємною згодою, за ініціативою позичальника, і умовами додаткових угод навпаки було пом'якшено фінансовий тягар позичальника, коли йому пішли назустріч; до того ж додаткові угоди повністю відповідають вимогам вказаних позивачем закону і нормативних актів. Відповідач вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом не є проявом дійсного нерозуміння позичальником даного договору чи сприйняття його як нечесного чи укладеного з порушеннями вимог закону, а є бажанням позичальника ухились від виконання грошових зобов'язань за даним договором, на умовах договору, і наміром позивача уникнути виконання договору поруки і іпотеки.

Третя особа ОСОБА_2 підтримала позов чоловіка, просила його задовольнити, суду пояснила, що їздила з позивачем до нотаріуса на підписання договорів, розуміла, що позивач бере кредит під купівлі квартири, яка передається в іпотеку, але не вникала в деталі. У подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Вислухавши сторони і дослідивши докази, суд встановив наступне:

З договору про надання споживчого кредиту від 07 листопада 2006 року встановлено, що 07.11.2006р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», і ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 31-АСЗ/11-2006И, відповідно до умов якого банк надав, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 96000 доларів США, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором, сума кредиту у іноземній валюті дорівнює еквіваленту 487830,00 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору (п.1.1 договору).

За умовами Договору про надання споживчого кредиту, зокрема п.п.1.2.1 і 1.2.2, передбачено строк надання кредиту: з 07.11.2006 р. по 07.11.2027р.; п.1.3.1 передбачено, що за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 10,3 % річних, по закінченню цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до п. 9.2 даного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п.9.2 даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому місяці. ; п. 1.3.2 сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п. 9.2 договору; п.1.3.3 передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом «факт 360» відповідно до вимог н.п.а. НБУ та чинного законодавства України, період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо умовами п.1.3.2, 9.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця, при цьому проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору; п.1.3.4 строк сплати процентів встановлено з 07 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який нараховані банком такі проценти; п.1.4 - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на придбання двокімнатної квартири № 184 в будинку № 17 по б-ру Незалежності в м. Бровари Київської області; 1.5 кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 0101 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням; п.2.1 у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається іпотека двокімнатної квартири № 184 в будинку № 17 по б-ру Незалежності в м. Бровари Київської області, згідно договору іпотеки № 31-АСЗ/11-2006И від 07.11.2006 р., порука згідно договору поруки № 31-АС№/11-2006И від 07.11.2006 р. , укладеного з ОСОБА_2, майно і кошти позичальника, на які може бути звернено стягнення у відповідності з чинним законодавством України; за п.п. 4.1, 4.2 позичальник зобов'язався використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором; п.4.8 встановлений обов'язок позичальника не пізніше дати укладення договору застави з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором застрахувати за власний рахунок предмет застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії на строк не менше одного календарного року на випадок пошкодження, втрати або знищення майна, та у подальшому пролонгувати договір страхування у рекомендованій банком страховій компанії до повного виконання зобов'язань за даним договором; згідно п.8.2 договору підписанням даного договору позичальник підтвердив свою здатність виконувати умови договору, що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов'язковими для позичальника, що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, що він не обмежений у дієздатності та укладання цього договору не потребує узгодження з третіми особами; п.9.2 передбачено, що відповідно до вимог ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов п.1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі: порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану позичальника, здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами або зміни у грошово - кредитній політиці НБУ (девальвація курсу гривні до курсу долару США більше ніж на 5 % у порівнянні з курсом гривні до долару США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті);підвищення ставки на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки. У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов'язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення про свою незгодою; п. 9.9 банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог НБУ та умов договору; згідно п.9.13 підписанням даного договору позичальник свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливим по відношенню до нього, перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; п. 10.2 при порушенні позичальником термінів виконання будь-якого із своїх зобов'язань за цим договором, зокрема, щодо повернення суми кредиту, та/або сплати процентів за його користування та/або комісій та/або суми штрафних санкцій (неустойки) та/або виконання інших грошових зобов'язань позичальника, нарахованих банком за цим договором, позичальник доручає банку, починаючи з дати прострочення виконання будь-якого із таких зобов'язань, здійснювати на користь банку договірне списання коштів позичальника. Умовами п. 9.10 договору передбачено, що кожна сторінка договору підписується обома сторонами і скріплюється печаткою. Кожна сторінка договору підписана уповноваженим представником банку і позивачем. Позивачу вручений оригінал договору, про що в договорі міститься його підпис.

Згідно додатку № 1 від 07.11.2006 р. до договору № 31-АСЗ/11-2006И, який є невід'ємною частиною договору, затверджений графік виплати позичальником кредиту. Позивачу вручений оригінал додатку, про що в додатку міститься його підпис.

Згідно додаткової угоди №1 від 30.01.2008р. затверджений графік виплати позичальником кредиту, погоджено строк сплати процентів з 01 по 25 число включно та встановлено, що інші умови договору, які не суперечать цій додатковій угоді, залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов'язання. Позивачу вручений оригінал додаткової угоди, про що в угоді міститься його підпис.

Згідно додаткової угоди № 1 від 25.02.2013 р. сторони домовились, що з 25.02.2013 р. за використання кредитних коштів за договором встановлюється процентна ставка в розмірі 10,3 % річних в доларах США, якщо після підписання цієї додаткової угоди не буде встановлена інша процентна ставка згідно умов договору, також встановлено, що на прострочену суму основного боргу банк нараховує подвійну процентну ставку, та те, що інші умови договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій додатковій угоді, залишаються незмінними і сторони підтверджують свої зобов'язання за ними. Позивачу вручений оригінал додаткової угоди, про що в угоді міститься його підпис.

Згідно додаткової угоди № 2 від 25.11.2014 р. сторони домовились про встановлення процентної ставки за використання кредитних коштів: з 25.11.2014 р. процентна ставка встановлена на рівні 5,15 % річних; з 25.11.2015 р. - 8,20 %річних; з 25.11.2016 р. - 11,17 % річних; 25.11.2017 р. - 10,30% річних; з 25.11.2018 р. - 11,30%річних; з 25.11.2019 р. - 12,30 %річних; з 25.11.2020 р. - 13,30 %річних, також сторонами змінено кінцевий термін повернення кредиту - до 25.11.2024 р., у зв'язку із встановленням вказаних процентних ставок сторонами внесено зміни до графіку погашення кредиту, новий графік викладений у додатку № 1 до додаткової угоди № 2. Позивачу вручений оригінал додаткової угоди і додатку, про що в угоді і додатку міститься його підпис.

Договір про надання споживчого кредиту № 31-АСЗ/11-2006И від 07.11.2008 р. був забезпечений договором іпотеки № 31-АС3/ 11-2006И від 07.11.2006 р., укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1; п.1.4 - предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1.

Договір про надання споживчого кредиту № 31-АСЗ/11-2006И від 07.11.2008 р. був забезпечений також і договором поруки № 31-АС3/ 11-2006И від 07.11.2006 р., укладеним між АКІБ «Укрсиббанк», ОСОБА_1 (позичальником) і ОСОБА_2 (у шлюбі з ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1) як поручителем; п.1.1: даним договором поручитель зобов'язувався перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту - існуючих і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 8.04.2016р. задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк», з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (за договором ОСОБА_2.) на його користь солідарно стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 31-АС3/11-2006И від 07.11.2006р. в розмірі 50055,25 доларів США.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 8.08.2016р. було відмовлено ОСОБА_1 у перегляді даного рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 16.03.2017р. відмовлено ОСОБА_1 у перегляді даного рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.05.2017р. ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні апеляційної скарги на дану ухвалу.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.03.2017р. відмовлено ОСОБА_1 у заяві про перегляд рішення за ново виявленими обставинами.

Ухвалою ВССУ від 4.07.2017р. у відкритті касаційного провадження відмолено.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 8.12.2016р. відмовлено ОСОБА_2 у позові до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_4, про припинення поруки. задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк», з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (за договором ОСОБА_2.) на його користь солідарно стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 31-АС3/11-2006И від 07.11.2006р. в розмірі 50055,25 доларів США.

Відповідно до вимог п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За правилами п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов,язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов,язків найманого працівника. Згідно з положенням п.п. 17, 19, 21 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукцією є будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів поширюється на відносини, які виникають, зокрема, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків тощо).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видавався частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман є, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або замовчує їх існування.

Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В Узагальненнях Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач, як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента, як мотиву правочину, не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Як зазначав позивач, однією з підстав, що стало причиною введення позивача в оману при укладанні кредитного договору, стало порушення банком вимог Закону «Про захист прав споживачів», оскільки позивач був позбавлений можливості ознайомитись з умовами кредитування та не міг передбачити можливі ризики при укладанні даного правочину, а банк у свою чергу видав кредит в іноземній валюті і не попередив про валютні ризики у зв'язку із можливим коливанням валютного курсу. Однак, позивач добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та отримати кредит саме у іноземній валюті.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити при укладенні договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, і можливість отримання кредиту в національній валюті.

Виходячи з викладеного, слід зазначити, що зростання курсу валюти по відношенню до гривні не може бути підставою для визнання договору недійсним, чи нечесною практикою. Тому доводи позивача про те, що банк ввів його в оману, надаючи йому споживчий кредит в іноземній валюті, та не роз'яснивши валютні ризики у зв'язку із коливанням курсу валют, суд вважає безпідставними, і це не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Той факт, що позивач був належним чином ознайомлений з програмою кредитування ПАТ «УкрСиббанк» на час укладання спірного кредитного договору, підтверджуються умовами договору про надання споживчого кредиту, зокрема згідно п.9.13 договору підписанням даного договору позичальник засвідчив, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливим по відношенню до нього, перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п.2. ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

В договорі про надання споживчого кредиту, додаткових угодах до договору, а також у додатках до договору і додаткових угод містяться підписи ОСОБА_1 Ця обставина свідчить про те, що йому була відома інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, тип та розміри відсоткової ставки, він погодився на умови кредитування на вказаних умовах, не був позбавлений права відмовитися від отримання споживчого кредиту на таких умовах, але даним правом не скористався як під час укладення договору про надання споживчого кредиту так і під час укладення додаткових угод до договору. тобто даний договір укладено ним свідомо, за вільним волевиявленням і будучи обізнаним та згодним з усіма істотними умовами договору.

Позивач як на доказ нечесної діяльності і невідповідності договору вимогам закону про захист прав споживачів щодо споживчого кредитування, посилається на висновок судового експерта ОСОБА_5 - за результатами проведення експертно - економічного дослідження договору кредиту і додаткових угод до нього, від 21.12.2016р., згідно якого - в межах наявних матеріалів, наданих для дослідження, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» за період з 7.11.2006р. по 8.12.2015р. не відповідає умовам договору про надання споживчого кредиту від 7.11.2006р.; сукупна вартість кредиту у грошовому виразі за умовами договору про надання споживчого кредиту від 7.11.2006р. не визначена; в межах наявних матеріалів не встановлено інформації про кредитні умови , надані позичальнику у письмовій формі перед укладенням договору та детального розпису загальної вартості кредиту для споживача на момент укладення договору , що передбачено п.2 та п.4 ст.11 закону про захист прав споживачів; в межах наявних матеріалів абсолютне значення подорожчання кредиту за додатковою угодою №1 від 10.11.2010р. не визначено; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення додаткової угоди №2 від 25.11.2014р. складає 27716,86доларів США.

Разом з тим, дані висновки в частині розрахунку і перевірки заборгованості не стосуються моменту укладення договору і не мають відношення до предмету доказування в даній справі. Щодо посилань у висновку на невизначеність сукупної вартості кредиту і невручення споживачу інформації про кредитні умови з розписом загальної вартості кредиту, то вказаних вимог станом на день укладення даного договору законом не було встановлено, тому це не може бути підставою для визнання договору недійсним, враховуючи, що підставою для визнання договору недійсним можуть бути обставини, що існували безпосередньо перед або при укладенні договору і були пов'язані з волевиявленням сторін станом на момент укладення договору.

Позивач посилається на те, що банк приховав від нього інформацію про різницю між ануітетною і класичною схемою, не роз'яснено графіки погашення кредиту, не роз'яснено ризики, а у договір відсутні необхідні істотні умови. Разом з тим такі посилання суперечать прописаним у тексті договору умовам і додаткам до договору. Крім того, позивач не довів того факту, що кредитор вчинив примус щодо підписання договору на незрозумілих для нього умовах чи обманув його, доказів того, що він, позивач, вимагав надання іншої - на його думку важливої - інформації, і що кредитором йому у цьому було б відмовлено. І більш того, такі питання не виникали у позичальника протягом тривалого часу після підписання договору, отримання кредиту і часткового в процесі його виконання, в тому числі і при підписанні за його згодою (і взаємною ініціативою) додаткових угод до даного договору. Тому суд, аналізуючи договір і обставини його укладення, виходить з того, що договір відповідав на момент його підписання вимогам закону.

При розгляді даної справи суд враховує, що договір був укладений сторонами до введення в дію тих вимог закону (щодо захисту прав споживачів у споживчих кредитах) , на які посилається позивач, тому певна невідповідність таким вимогам (навіть у разі її наявності) не може бути підставою для визнання недійсним договору, який станом на день його укладення відповідав вимогам закону до даного виду договору, які існували в законодавстві при укладенні договору.

Щодо укладення додаткових угод, то суд не вбачає невідповідності даних додаткових угод вказаним позивачем вимогам закону щодо споживчого кредиту, принаймні таких, які б тягли визнання даних додаткових угод недійсними, враховуючи дати їх підписання сторонами, враховуючи умови, які уточнювались, змінювались у вказаних угодах, які по суті не змінювали у сторону погіршення стану позичальника істотні умови укладеного договору, а корегували певні його умови виходячи з виниклих на той час обставин, і при тому за взаємною згодою.

Суд також враховує, що при підписанні додаткових угод позичальник не вимагав отримання ним додаткової інформації щодо укладеного договору кредиту і щодо підписуваних ним додаткових угод. Що свідчить про обізнаність позичальника з умовами укладеного договору і про згоду з такими умовами та згоду на внесення змін в частині умов виконання договору.

Враховуючи наявні судові рішення у спорі між сторонами з приводу даного договору кредиту, позивач не порушував питання щодо недійсності договору до звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості за даним договором і під час розгляду вказаної справи. Тому суд погоджується з відповідачем у тому, що позивачем даний договір оспорюється на даному етапі за надуманими ним обставинами, що пов'язане з небажаним для позивача обов'язком по виконанню судового рішення і виконанню зобов'язань по даному договору.

Крім того, суд враховує, що з моменту підписання договору кредиту (2006р.) і до подання позову (2016р.) пройшло майже 10 років, тобто набагато більше встановленого законом строку позовної давності в три роки, протягом яких позивач дані умови і договір в цілому не оспорював.

Таким чином, підстав для визнання недійсними як договору про надання споживчого кредиту № 31-АС/11-2006И від 07.11.2006 р., так і додаткових угод до кредитного договору, - в межах розгляду даної справи - суд не вбачає.

Підстави для визнання правочину (договору) недійсними виключно передбачені у ст.215 ЦК України. В даному випадку позивач не довів наявності будь-якої з підстав, передбачених законом, в тому числі і наявності підстав для визнання правочину недійсним як за ст.215 ЦК України, так і за Законом «Про захист прав споживачів», на який він посилається.

Підстави вважати дані договір і додаткові угоди нікчемними (тобто такими, недійсність яких прямо встановлена законом), так само відсутні.

Щодо визнання недійсними договору поруки і договору іпотеки, якими був забезпечений оспорюваний договір кредиту, то суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно Договору іпотеки № 31-АС3/ 11-2006И від 07.11.2006 р., укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 даний договір укладений на забезпечення виконання ним як позичальником умов договору кредиту. Договір містить у собі всі необхідні істотні умови, визначено обсяг обов'язків позичальника - іпотекодавця, порядок і умови застосування звернення стягнення на предмет іпотеки, та інше. В цілому договір позивачем за змістом , волевиявленням, формою не оспорюється. Договір підписаний обома сторонами, посвідчений нотаріально, тобто по формі і змісту відповідає вимогам закону. Підстав для встановлення його нікчемності нема.

Згідно Договору поруки № 31-АС3/ 11-2006И від 07.11.2006 р., укладеним між АКІБ «Укрсиббанк», позичальником ОСОБА_1 і поручителем ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_2.), третя особа поручилась за виконання позичальником умов вказаного договору кредиту в повному обсязі його грошових зобов'язань. Договір містить у собі всі необхідні істотні умови, визначено обсяг обов'язків поручителя, порядок і умови застосування відповідності поручителя, та інші істотні умови. В цілому, договір позивачем за змістом, волевиявленням, формою не оспорюється. Договір підписаний всіма сторонами, по формі і змісту відповідає вимогам закону. Підстав для встановлення його нікчемності нема.

Третя особа не заявила самостійних вимог про визнання даного договору недійсним.

Позивач, визначаючи єдину підставу для визнання вказаних договорів недійсними, посилався на застосування наслідків недійсності основного забезпеченого договору.

Оскільки даний договір кредиту є дійсним, і з нього виникли для сторін певні права та обов'язки, то відсутні підстави для застосування наслідків недійсності вказаного договору, передбачених статтею 216 ЦК України (на що посилається позивач), - до договору іпотеки № 31-АС/11-2006И від 07.11.2006р. і до договору поруки № 31 -АС3/11-2006И від 07.11.2006р., укладених на забезпечення дійсного договору кредиту.

Таким чином, в межах заявлених позовних вимог відсутні підстави для визнання вказаних договорів (поруки і іпотеки) недійсними. Позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 627, 638, 1054, ст. 3, 10, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», третя особа ОСОБА_2, про захист прав споживача, визнання недійсним договору кредиту від сьомого листопада 2006 року, про визнання недійсним договору іпотеки від сьомого листопада 2006 року, про визнання недійсним договору поруки від сьомого листопада 2006 року, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками процесу шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, у відсутності яких рішення проголошено - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.В. Селезньова