У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 13 вересня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: за участю: представника позивача представника відповідача - ТОВБ «Лісний» Завгородньої І.М., Коротуна В.М., ОСОБА_4, ОСОБА_5, Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, товариства (об'єднання) власників будинків «Лісний» про встановлення сервітуту, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_4 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 березня 2017 року, в с т а н о в и л а: У травні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що їй на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, Васильківський район, Київська область. Єдиний можливий проїзд до цієїземельної ділянки проходить через земельну ділянку, що належить товариству (об'єднанню) власників будинків «Лісний» (далі - ТОВБ «Лісний»). Рішенням виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради від 25 червня 2010 року зобов'язано ТОВБ «Лісний» надавати безстроковий, безперешкодний, цілодобовий та безкоштовний проїзд (прохід) територією товариства їй, членам її сім'ї та транспорту. Посилаючись на те, що відповідач не виконує рішення органу місцевого самоврядування, не надає доступу через пропускний пункт існуючими під'їзними шляхами, просила суд встановити їй безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду до земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_3). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачу на праві власності належать три сполучені земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3, яка межує з ТОВБ «Лісний» та землями сільської ради. Пославшись на недоведеність вимог позивача стосовно того, що до її земельної ділянки відсутній інших прохід та проїзд, ніж через земельну ділянку відповідача та врахувавши, що до трьох земельних ділянок та домоволодіння є вільний доступ через вулицю, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають. Судами встановлено, що рішенням № 28-4-ХХІVвід 10 вересня 2002 року Іванковичівської сільської ради за відповідачем ТОВБ «Лісний» закріплена земельна ділянка площею 6 600 кв. м з наданням можливості громадянам для під'їзду до своїх дворів. На підставі рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради від 25 червня 2010 року № 56 ТОВБ «Лісний» зобов'язано надавати безстроковий, безперешкодний, цілодобовий та безкоштовний проїзд своєю територією позивачу, її родині та транспорту, який прямує до її садиби. Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району від 02 серпня 2012 року № 390-11-6 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність товариству. Також встановлено, що позивачу на праві власності належать три сполучені земельні ділянки за кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3, для ведення підсобного сільського господарства по АДРЕСА_1 Васильківського району Київської області. Остання земельна ділянка, яка є третьою та останньою за своїм розташуванням (кадастровий номер НОМЕР_3) безпосередньо межує з ТОВ «Лісний» та на плані меж зон обмежень земельних ділянок, що перебувають у власності позивача, її межі від точок «А» до «Б» межує з землями сільської ради, а перша земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) - від точок «В» до «Г» має вихід на вул. Польову. Згідно з ч. 1 ст. 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. За змістом ст. 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Як роз'яснено у п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені ст. 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено неможливість використання земельної ділянки іншим способом, ніж встановлення земельного сервітуту. Разом з тим не звернув уваги, що позивач, звертаючись до суду, посилалась на невиконання відповідачем рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради від 25 червня 2010 року № 56, у зв'язку з чим 03 березня 2016 року звернулась до відповідача із заявою про встановлення постійного безоплатного сервітуту шляхом укладення договору земельного сервітуту на право проходу та проїзду до земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_3) в АДРЕСА_1 у тому числі через територію, яку займає ТОВБ «Лісний», посилаючись на обмеження у використанні вказаної земельної ділянки, наявність єдиного проїзду до неї з боку вул. Озерна та створення перешкод ТОВБ «Лісний» у проїзді по існуючим шляхам, відповідь на яку в матеріалах справи відсутня. Крім того, для з'ясування питання інших можливих варіантів шляхів проїзду (проходу) до земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 ніж через землі сільської ради, позивач звернулася до суду із заявою про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, в задоволенні якої ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року відмовлено з посиланням на те, що призначення такого виду експертиз не відноситься до переліку обов'язкових. При вирішенні спору суд першої інстанції викладеного не врахував та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, не сприявши повному та всебічному з'ясуванню обставин справи відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦП України. Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та дійшов помилкового висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_4 задовольнити. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович О.В. Попович