Справа №489/1583/17 03.10.2017 03.10.2017
Провадження №22-ц/784/2051/17
Справа №489/1583/17
Провадження №22-ц/784/2051/17 Головуючий першої інстанції: Кирильчук О.І.
Категорія 39 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.

за участі представника позивачам ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 06 квітня 2012 р. ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 767, згідно якого заповіла позивачу усе належне їй майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, в тому числі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом.

04 січня 2016 р. ОСОБА_5 померла. Померла була зареєстрована та проживала ІНФОРМАЦІЯ_1.

Про складений заповіт позивачу стало відомо у листопаді 2016 р., оскільки він не відноситься до спадкоємців першої та другої черги та постійно проживає за іншою адресою ніж спадкодавець.

Посилаючись на викладене, а також на те, що звернувшись у листопаді 2016 р. до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини позивач дізнався про сплив визначеного для цього законом строку, а також у звязку з відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини за заповітом, неможливість у звязку з цим отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується розясненням приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, позивач просив визначити додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 04 січня 2016 р. померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №247369, виданим повторно 30 листопада 2016 р. Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

За життя 06 квітня 2012 р. ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №767, за яким ОСОБА_5 все належне їй майно з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, в тому числі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_3

Згідно відповіді Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 30 грудня 2012 р. відповідно до паперових носіїв реєстраційної справи за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки ЖЕК №16 ЖКП ММР «Південь» від 05 січня 2017 р. №64 із ОСОБА_5 за місцем її проживання на день день смерті були відсутні зареєстровані особи.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія І-ФП № 155475 ОСОБА_7 помер 15 лютого 2012 р.

Позивач не є спадкоємцем ОСОБА_5 за законом, разом зі спадкодавцем ніколи не проживав.

До нотаріусу із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за заповітом позивач звернувся у листопаді 2016 р.

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 01 грудня 2016 р. розяснено позивачу про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України строк він не подавав заяву про прийняття спадщини, даних про постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не надано, а тому він вважається таким, що не прийняв спадщину.

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 24 квітня 2017 р. вбачається, що відсутня спадкова справа після смерті 04 січня 2016 р. ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не довів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

У своїх позовній заяві, апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав, що він не є родичем спадкодавця, ніколи не проживав зі спадкодавцем за заповітом, про існування заповіту йому стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 р. у справі № 6-496цс17 і є обовязковою в силу ст. 360-7 ЦПК України для застосування судами України.

Суд не звернув уваги на ствердження позивача, що він не є родичем спадкодавця, не проживав з ОСОБА_5, про наявність заповіту обізнаний не був і не мав до листопада 2016 р. його примірника.

Більш того, в порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи: не розяснив позивачу та його представникові їх право щодо надання доказів на підтвердження вищевикладених обставин та наслідки ненадання таких доказів.

Між тим, допитаний в якості свідка в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 підтвердив, що він особисто в листопаді 2016 р. передав ОСОБА_3 текст заповіту ОСОБА_5, який остання залишила незадовго до своєї смерті своїй сусідці матері свідка.

За такого необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини та підставою для задоволення позовних вимог.

Оскільки судом неповно було зясовано обставини, що мають значення для вирішення спору, та помилково застосовані норми матеріального права, рішення суду в силу положень п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, визначивши для позивача додатковий строк три місяця, який є достатнім для звернення із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Надати ОСОБА_3 додатковий строк три місяця для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 04 січня 2016 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_9