АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5444/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/931/К/17 ОСОБА_1
Категорія 26 (I) Доповідач: Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представника ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_5 «ПівнГЗК»), з позовом про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період роботи впродовж 11 років 4 місяці машиністом бульдозера в умовах впливу шкідливих факторів ним отримані професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-перефиричної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з помірною полірадикулопатією (L5, S1 та C5, C6), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом і періортрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ст.). Т75.2; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Н90.3.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.11.2016 р. воно виникло з вини роботодавця, а саме: через недосконалість технології відкритого видобутку руди, важких режимів експлуатації бульдозерів, у звязку з чим позивач підпадав під впив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та шуму.

Згідно висновку МСЕК від 22.12.2016 р. йому встановлена третя група інвалідності, втрата професійної працездатності в розмірі всього 50 %, з яких: 45% - по вібраційній хворобі, 5 % - туговухість з 12.12.2016 р. безстроково.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_5 «ПівнГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково та на його користь з ОСОБА_5 «ПівнГЗК» стягнуто 30000 грн. моральної шкоди без стягнення податків та обовязкових платежів, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 «ПівнГЗК» просить змінити рішення суду, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме його дії стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємстві у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого; розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на його думку, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 «ПівнГЗК» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач із 08.06.2005 р. по 21.12.2016 р. працював машиністом бульдозера на підприємстві відповідача. Відповідно до запису №29 у трудовій книжці ОСОБА_4 21.12.2016 р. звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію відповідно до ст.38 КЗпП України.

Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50 % висновком МСЕК від 22.12.2016 р. безстроково а.с.11.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.9-10), що позивачу 17.11.2016 р. встановлені професійні захворювання вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-перефиричної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з помірною полірадикулопатією (L5, S1 та C5, C6), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом і періортрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ст.). Т75.2; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Н90.3.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обовязків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 листопада 2016 року, причиною професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: еквівалентний рівень загальної транспортної вібрації перевищує нормативний на 7 дБ (123 дБ при ГДР 116 дБ) згідно з ДСН 3.3.6.039-99. Шум, еквівалентний рівню звуку в дбА з: 88 при гранично допустимому до 80 згідно з ДСН 3.3.6.037-99, які виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України встановлено вищевказаним актом розслідування хронічного професійного захворювання, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу.

Спростовуються доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач страждає утрудненням ходи, стійким болем і обмеженням рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових та колінних суглобах; задишці при фізичному навантаженні, постійному дзвону та шуму у вухах, а також зниженням слуху на обидва вуха.

Посилання представника відповідача ОСОБА_5 «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом необґрунтований розмір моральної шкоди спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: