У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2017 Справа №607/8866/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

представника скаржника ОСОБА_1

представника Тернопільського районного відділу ДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо продажу земельної ділянки та зобовязання припинити його , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області, в якій, просить визнати протиправними дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з організації продажу земельної ділянки площею 0,15 га у с. Байківці Тернопільського району, кадастровий номер :02:001:1675, власником якої не є ОСОБА_3, боржник у виконавчих провадженнях № 48293955 і 43433633, без рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на іпотечне майно, та без публікації оголошення у місцевих друкованих засобах масової інформації; зобовязати державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області припинити продаж земельної ділянки, площею 0,15 га у с. Байківці Тернопільського району, кадастровий номер :02:001:1675.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник вказує на те, що у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває на виконанні виконавчий лист №2-563/2010 від 27.09.2010 року, виданий в порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2010 року про солідарне стягнення із ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь Відкритого акціонерного товариства «БМ Банк» 66 808,80 доларів США, що за курсом НБУ становить 533 134 грн. 22 коп. заборгованості за кредитним договором №13/33/110908 від 11.09.2008 року, 1 700 грн. державного мита та 120 грн. ІТЗ, всього стягнути 534 954 грн. 22 коп. Скаржник дізнався, що інтернет-сайті Державного підприємства «Сетам» продавцем, Відділом ДВС, розміщене оголошення про продаж земельної ділянки площею 0,15 га у с.Байківці, кадастровий номер :02:001:1675, як майно боржника ОСОБА_3 Однак, він не є власником зазначеної земельної ділянки. 23 червня 2017 р. ОСОБА_3 звертався у Відділ ДВС із заявою про припинення продажу земельної ділянки, площею 0,15 га. у с.Байківці Тернопільської області, яка не належить йому, боржнику у зведеному виконавчому провадженні № 48293955, яка реалізовується в інтересах стягувача ВАТ «БМ Банк». Однак, продаж іпотечного майна продовжується, що скаржник вважає не законним, оскільки звернення стягнення на іпотечне майно можливе лише за окремим рішенням суду чи виконавчим написом нотаріуса, в силу положень ст. 7 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», розділу 6 іпотечного договору від 11.09.2008 року.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3- ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з мотивів наведеній у скарзі та просить суд їх задовольнити.

Представник ПАТ «БМ Банк» в судове засідання не зявився, подавши суду письмові заперечення, відповідно до яких просять у задоволення скарги відмовити та вважають, що державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції не було вчинено жодних незаконних дій та дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження», з метою виконання рішення суду та забезпечення законних прав та інтересів АТ «БМ Банк», як кредитора.

Представник Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив та подав суду письмові заперечення згідно яких, вони вважають, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження, без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до якого першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на обєкти нерухомості. Зазначили, що положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотеко держателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов»язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем. Зазначені вимоги закону були дотримані державним виконавцем при передачі спірного майна на реалізацію.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2010 року, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ВАТ «БМ Банк» 66 808,80 доларів США, що за курсом НБУ становить 533 134,22 грн. заборгованості за кредитним договором №13/33/110908 від 11.09.2008 року, 1700 грн. державного мита та 120 грн. ІТЗ, всього стягнути 534 954,22 грн.

В порядку виконання даного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 2-563/2010 від 27 вересня 2010 року під час примусового виконання якого, державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №43433633.

28 липня 2014 державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми стягнення у розмірі 588 449,64 гривні.

Для забезпечення виконання кредитного договору №13/33/110908 від 11.09.2008 року, укладеного між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_3, який був предметом розгляду вищевказаної цивільної справи, між сторонами укладено Іпотечний договір від 11.09.2008 р. №2030, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,15 га, що розташована в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, придбана ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу від 11.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5

Як вбачається із договору купівлі продажу земельної ділянки від 11 вересня 2008 року, який є чинним та не визнаний на даний час не дійсним, ОСОБА_6 (Продавець) передав у власність, а ОСОБА_3 (Покупець) прийняв земельну ділянку площею 0,15 га, цільове призначення якої землі громадської забудови (для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) що розташована в с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області. Продаж зазначеної земельної ділянки вчинено за узгодженими між сторонами ціною, яка склала 370 650 гривень.

Згідно ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Розлідом 6 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 46 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, положення Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на обєкти нерухомості.

Статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки ст. 575 ЦК України, іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норами Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду України від 27 квітня 2016 року, у справі за №6-54цс16.

Під час розгляду справи судом зясовано, що як вбачається із матеріалів спірного виконавчого провадження, у ОСОБА_3 на момент передачі на реалізацію іпотечного майна відсутнє будь-яке інше майно, на яке можна звернути стягнення, що підтверджено відповідями на запит державного виконавця із Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, актом державного виконавця від 22 лютого 2017 року про відсутність майна, яке б належало боржнику та на яке можна звернути стягнення, постановою про розшук майна боржника від 04 лютого 2016 року, а також даними викладеними в інформаційній довідці із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта станом на 29 березня 2017 року, тобто на момент передачі майна на реалізацію. Крім цього, судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_3 згідно судового рішення у розмірі 66 808,80 доларів США, що за курсом НБУ становить 533 134,22 грн. за кредитним договором №13/33/110908 від 11.09.2008 року, а також 1700 грн. державного мита та 120 грн. ІТЗ, всього 534 954,22 гривні існує виключно перед ВАТ «БМ Банк».

За таких обставин, суд вважає, що скарга ОСОБА_3 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо продажу земельної ділянки та зобовязання припинити його, не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 210, 294, 383-387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо продажу земельної ділянки та зобовязання припинити його відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_7