Справа № 201/7082/17
Провадження № 2/201/1979/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Ткаченко Н.В.

при секретарі Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара про стягнення нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ :

18.05.2017р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ДНУ ім.О.Гончара про стягнення нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних втрат (а.с.№ 3-4).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.05.2017р. позовна заява була залишена без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків (а.с. №13). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.06.2017р. було відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона з вересня 2009р. на пільгових умовах згідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської правці», як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років, була зарахована до вищого навчального закладу ДНУ ім. О.Гончара. 31.01.2015р. позивачка закінчила навчання та отримала диплом магістра за спеціальністю «Українська мова та література». Позивачка зазначає, що в супереч вимогам Закону України «Про підвищення престижності шахтарської правці» відповідачем на її користь нараховувалась стипендія на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, чим було порушено її право на належний соціальний захист та спричинило виникнення заборгованості з виплати стипендії за період з вересня 2009 року по січень 2015 року в розмірі 18949,19 грн., та інфляційних втрат в розмірі 28062,47 грн., а загалом 47011,66 грн., яку позивачка просила стягнути з відповідача.

Позивачка в судове засідання 20.09.20ё7р. не зявилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином (а.с. № 20). 18.07.2017р. до суду поштою надійшла заява позивачки, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.№22).

Представник відповідача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 01.01.2017р. - а.с. № 28) в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином (а.с. №21). 12.09.2017р. до суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Крім того, 12.09.2017р. до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача, в яких представник відповідача не заперечувала обставини зарахування ОСОБА_1 до навчального закладу ДНУ ім. О.Гончара на пільгових умовах та період її навчання в закладі, проте, заперечувала проти нарахованої позивачкою суми заборгованості та просила суд застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з вересня 2009р. по квітень 2014р., враховуючи, що позивачка звернулась до суду з позовом в травні 2017р., а позовні вимоги заявлені за період з вересня 2009р. по січень 2015р. До письмових заперечень представником відповідача долучені довідки про доходи позивачки за період з січня 2014р. по січень 2015р., які представник відповідача просила суд врахували при винесенні рішення.

За таких обставин, на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України , суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами, а з урахуванням того, що відповідачем надано суду заперечення, то суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці (в редакції 22.07.2009р., яка діяла на момент вступу позивачки до ВНЗ) діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

На час закінчення позивачкою навчання в ДНУ ім. О.Гончара, редакція ч.1 ст.5 Закону від 05.12.2012р. передбачала виплату саме соціальної стипендії для осіб, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років.

Відповідно до ч.2 ст.62 закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. (в редакції, яка діяла на момент вступу та період навчання позивачки у ВНЗ) особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Згідно до ч.1,3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2009р. по січень 2015р. навчалася в Дніпропетровському національному університеті ім. О.Гончара на факультеті української й іноземної мови та мистецтвознавства та отримала диплом магістра за спеціальністю «Українська мова та література».

При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ч.1 ст.61 ЦПК України, та враховує, що обставини зарахування позивачки на пільгових умовах до ВНЗ, період її навчання та право на отримання соціальної стипендії за рахунок державного бюджету, не заперечувалися представником відповідача в наданих письмових запереченнях, а отже , суд вважає їх такими, що визнані сторонами та не підлягають доказуванню.

Таким чином, враховуючи положення ч.2 ст.62 Закону України Про вищу освіту від 01.07.2014р. №1556-VII та положення ч.1 ст.5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці (в редакції які діяли на момент вступу та період навчання позивачки) ОСОБА_1 зі вступу до вищого навчального закладу мала право на отримання стипендії саме у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення періоду, за який має бути стягнута з відповідача на користь позивачки недоплачена стипендія, суд дійшов наступного висновку.

Під час судового розгляду справи, стороною відповідача було зроблено заяву про застосування судом строків позовної давності до заявлених позивачкою вимог за період з вересня 2009 року по квітень 2014 року, враховуючи з позовом до суду ОСОБА_1, звернулася в травні 2017 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.257 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З аналізу ст.268 ЦК України вбачається, що заявлені позивачем позовні вимоги не підпадають під захищену законом категорію вимог, на які позовна давність не поширюється.

Позивачка звернулася до суду з позовом 18.05.2017р., а заборгованість з невиплаченої стипендії, як зазначає позивачка, утворилася за період з вересня 2009р. по січень 2015р. включно.

При винесенні рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд звертає увагу на те, що позивачка ані в позовній заяві від 18.05.2017р., а ні в заяві від 18.07.2017р. (а.с. № 3-4, 22) не зазначила про період та обставини, коли вона дізналася про порушене право, не просила суд поновити їй строки позовної давності до позовних вимог частині стягнення заборгованості за період з вересня 2009р. по квітень 2014р., за наявності поважної причини їх пропуску.

З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованою заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності та за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 частково, а саме, стягнути заборгованість по невиплаченій стипендії за період з травня 2014р. по січень 2015р.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи позовні вимоги в частині суми заборгованості яка підлягає стягненню з відповідача, враховуючи, що позивачкою не надано належних відповідно до ст.ст. 57-58 ЦПК України доказів на обґрунтування розміру нарахованої та виплаченої відповідачем стипендії, суд при розрахунку суми заборгованості керується доказами наданим відповідачем, які містять інформацію щодо предмета спору.

Розміри прожиткового мінімуму відповідно до Закону України Про Державний бюджет змінювалися наступним чином: з 1 грудня 2013р. - 1218 грн., з вересня 2014р. по серпень 2015р. включно -1218грн.; з вересня 2015р. по квітень 2016р. включно - 1378грн.

Згідно до довідки відповідача про розмір доходів №681/07 від 14.07.2017р., за період з січня по грудень (включно) 2014р. ОСОБА_1 була нарахована стипендія в сумі 9360 грн. (а.с .№ 29). Згідно до довідки №684/07 від 13.07.2017р. за січень 2015р. ОСОБА_1 була нарахована стипендія в розмірі 830 грн.

Таким чином, з відповідних довідок вбачається, що відповідачем за період з травня 2014р. по січень 2015р. виплачувалася стипендія в меншому розмірі, ніж встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб за відповідний період.

Загалом, за період з травня 2014р. по січень 2015р. (включно) сума недоплаченої стипендії, виглядає наступним чином:

За травень 2014р.: розмір прожиткового мінімуму 1218 грн., сума виплаченої стипендії 730 грн., сума недоплаченої стипендії - 488 грн.

За червень 2014р.: розмір прожиткового мінімуму 1218 грн., сума виплаченої стипендії 730 грн., сума недоплаченої стипендії - 488 грн.

За липень 2014р.: розмір прожиткового мінімуму 1218 грн., сума виплаченої стипендії 830 грн. сума недоплаченої стипендії 388 грн.

За серпень 2014р.: розмір прожиткового мінімуму 1218 грн., сума виплаченої стипендії 830 грн., сума недоплаченої стипендії - 388 грн.

За вересень 2014р.: розмір прожиткового мінімуму 1218 грн., сума виплаченої стипендії 830 грн., сума недоплаченої стипендії - 388 грн.

За жовтень 2014р.: розмір прожиткового мінімуму 1218 грн., сума виплаченої стипендії 830 грн. сума недоплаченої стипендії 388 грн.

За листопад 2014р.: розмір прожиткового мінімуму 1218 грн., сума виплаченої стипендії 830 грн., сума недоплаченої стипендії 388 грн.

За грудень 2014р.: розмір прожиткового мінімуму 1218 грн., сума виплаченої стипендії 830 грн., сума недоплаченої стипендії 388 грн.

За січень 2015р.: розмір прожиткового мінімуму 1218 грн., сума виплаченої стипендії 830 грн., сума недоплаченої стипендії 388 грн.

Таким чином, згідно наведеного розрахунку, загальна сума заборгованості по виплаті соціальної стипендії, що підлягає стягненню з Державного національного університету ім. О.Гончара за період з 18 травня 2014р. по 31 січня 2015р. складає 3692 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стипендії відносяться до обєктів, що підлягають індексації.

Загальний відсоток інфляції за період з червня 2014 по січень 2015 року (включно) становить: 101.0% х 100,4% х 100,8% х 102.9% х 102,4% х 101,9 х 103.0% х103,1% = 116,54%, а сума інфляційних втрат за відповідний період дорівнює 610,66 грн. ((3692 грн. х 116,54%) 3692 = 610,66 грн).

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ДНУ ім. О.Гончара про стягнення недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних втрат частково та стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти в загальному розмірі 4302 грн. 66 коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн., оскільки це мінімальний розмір судового збору за позовами майнового характеру для фізичних осіб (а.с.№2).

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст.62 Закону України Про вищу освіту від 01.07.2014р. № 1556-VII, ст. 5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008р. № 345-VI, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, ч.1 ст. 61, т. ст. 74-76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровського національного університету ім. О.Гончара про стягнення нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського національного університету ім. О.Гончара на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по соціальній стипендії за період з травня 2014р. по січень 2015р. включно в розмірі 4302 грн. 66коп. (чотири тисячі триста дві грн. 66 коп.)

Стягнути з Дніпропетровського національного університету ім. О.Гончара на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову в сумі 640грн. (шістсот сорок грн.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В. Ткаченко