АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Геннадія Івановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа боржника ОСОБА_2, стягувач - ОСОБА_3, за апеляційною скаргою представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України КошкераІвана Анатолійовича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року,

встановила:

07 липня 2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Г.І. звернувся до суду з вказаним поданням, в якому просив тимчасово відмовити у виїзді за кордон з тимчасовим вилученням паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання ним зобов'язань за виконавчим листом №759/12413/15-ц від 19.09.2016 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва.

Зобов'язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України вжити невідкладних заходів для недопущення виїзду з України громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а в разі вилучення у нього паспортного документу для виїзду за кордон - надіслати його у відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Міністерства внутрішніх справ України за місцем видачі.

Подання розглянути за участю державного виконавця, про дату, час та місце повідомити державного виконавця в установлений законом строк.

Подання обґрунтоване тим, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №52497875 з примусового виконання виконавчого листа №759/12413/15-ц від 19.09.2016 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 19.05.2013 року в сумі 3 058 706, 83 грн., за договором позики №1 від 12.12.2013 року - 1 890 695, 77 грн., за договором позики №2 від 13.12.2013 року - 3 967 037, 72 грн., за договором позики №2 від 14.01.2014 року - 2 020 384, 64 грн., а всього 10 936 824, 70 грн.

Державним виконавцем 04 жовтня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржнику встановлено строк на самостійне виконання рішення суду до семи днів з моменту отримання постанови, копію постанови направлено сторонам. У наданий строк рішення суду боржником виконано не було.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно на праві власності не зареєстровано.

Встановлено, що за боржником зареєстровані корпоративні права - частки у статутних капіталах чотирьох товариств, на які постановами державного виконавця від 10 листопада 2016 року накладено арешти.

Згідно повідомлення органів поліції, за боржником зареєстровано п'ять транспортних засобів, на які постановою від 08 грудня 2016 р. накладено арешт, а 23 грудня 2016 року їх оголошено у розшук.

З інформації, наданої Державною прикордонною службою України, встановлено, що боржник в період з 01.03.2016 р. по 01.03.2017 р. більше двадцяти разів перетинав державний кордон України - до АРК Крим, Республіки Білорусь та Республіки Кіпр.

24 січня 2017 р. на прийом до державного виконавця з'явився представник боржника ОСОБА_5, якій повідомлено про наявність відкритого виконавчого провадження. 28 березня 2017 р. на прийом з'явився інший представник боржника - ОСОБА_6

У травні 2016 р. боржнику була надіслана вимога про негайне надання декларації про доходи та майно боржника, установчих та реєстраційних документів товариств, частками яких володіє боржник, інформації про місцезнаходження п'яти транспортних засобів та ряду інших документів, необхідних для виконання судового рішення.

Відповідь на дану вимогу від боржника до відділу не надійшла.

З огляду на обізнаність боржника та його представників про наявність судового рішення, яке набрало законної сили, останній зобов'язаний вжити всіх належних заходів для його виконання, проте таких заходів свідомо не вживає.

За таких підстав обмеження боржника у праві виїзду за межі України змусить останнього виконати свої зобов'язання по виконанню судового рішення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер І.А. просить скасувати ухвалу Печерського районного суду від 07 липня 2017 року та постановити нову, якою подання задовольнити. Також просить вирішити питання щодо розподілу судового збору.

Свої доводи обґрунтовує тим, що боржником не виконано вимогу від 23 травня 2017 року про надання декларації про доходи та майно, що унеможливлює процедуру реалізації належного боржнику майна. Останній не реагує на неодноразові законні вимоги державного виконавця щодо виконання судового рішення. Долученими до подання доказами підтверджено, що з часу ухвалення рішення, а також після відкриття виконавчого провадження боржник не вчиняв жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, а також не надав жодних пояснень щодо неможливості виконання судового рішення, що свідчить про його ухиляння від виконання рішення суду.

Зазначив, що судом першої інстанції було розглянуто подання в день його отримання, без участі державного виконавця, що є істотним порушенням норм процесуального права. Також судом не було надіслано копії ухвали про відкриття виконавчого провадження та в оскаржуваній ухвалі помилково зазначено, що ухвала оскарженню не підлягає.

В судовому засіданні представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Г.І. та стягувач ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Частиною другою статті 377-1 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Як пояснив представник виконавчої служби Мазур Г.І. та вбачається з матеріалів справи, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 подано до суду 07 липня 2017 р.

В цей же день, 07 липня 2017 о 13.45 год. судом розглянуто подання без участі державного виконавця.

При цьому, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення державного виконавця про час та місце розгляду подання.

Надіслання судової повістки за допомогою факсимільного зв'язку таким доказом не є (а.с.141).

Законом передбачена можливість розгляду подання за відсутності державного виконавця, але за умови належного повідомлення державного виконавця про час та місце розгляду справи.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, судова колегія вважає, що при постановленні ухвали про відмову в задоволенні подання судом було порушено порядок, встановлений для вирішення цього питання.

Пунктом 3 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України КошкераІвана Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №757/38902/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/9807/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.