АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3531/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/970/К/17 Квятковський Я.А.
Категорія - 33 ( I ) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3;

представника прокуратури Дніпропетровської області - Іванченка Павла Павловича;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду, треті особи: Головне Управління Національної Поліції у Дніпропетровській області, Криворізький відділ поліції Головного Управління Національної Поліції у Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України /далі Казначейство/ про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду, завданої незаконними діями органу дізнання та досудового слідства, в розмірі 300 000 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач вказав, що відносно нього було відкрите кримінальне провадження №0000142 від 22.05.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Вироком суду від 02.11.2015 року його було визнано винним у пред'явленому обвинуваченні та призначено покарання за ст.307 ч.2 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з конфіскацією майна та на підставі ст.54 КК України позбавлено спеціального звання - майор міліції. Запобіжний захід залишено - тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, строк відбуття покарання відраховувався з 22.06.2013 року.

Не погодившись з вироком суду, ОСОБА_2 його оскаржив, у зв'язку із чим ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року вирок скасувано та справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Апеляціного суду дніпропетровської області встановлено порушення права ОСОБА_2, оскільки справа розглянута судом першої інстанції без його участі.

Із урахуванням наведеного позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Вважає, що порушення його прав встановлено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року, зокрема порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини.

На думку позивача суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що його права не були порушені через те, кримінальне провадження знаходиться на новому розгляді в суді першої інстанції, оскільки порушення його прав встановлені ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року, якою скасований вирок про засудження його до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано практику Європейського суду з прав людини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 було визнано винними за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за ознаками незаконного придбання з метою збуту, незаконного зберігання з метою збуту, незаконного перевезення з метою збуту та незаконного збуту наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби в особливо великих розмірах.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 22 травня 2013 року за № 0000142, відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_5 скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.4-10).

На даний час вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 згідно ухвали від 24.05.2016 року перебуває в провадженні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області та не розглянуто.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що повної реабілітації позивача не відбулося, тому відсутні підстави, які б давали позивачу право на відшкодування шкоди, передбаченої ст. 1176 ЦК України, тобто шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що громадянинові відшкодовуються заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Відповідно до п. 8 Порядку про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Згідно зі ст.1 ч.1 п.1, 3, ст.2 ч.1 п.2, ч.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.1176 ЦК України - підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом крім виправдувального вироку суду, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Таким чином, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає лише у випадку його повної реабілітації.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки відсутні підстави, які надають позивачу право на відшкодування шкоди, передбаченої ст. 1176 ЦК України, тобто шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що порушення його прав встановлено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року, зокрема порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в даному випадку судом першої інстанції вірно встановлено, що повної реабілітації позивача не відбулось, як то наявність виправдувального вироку суду, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Вищенаведеним спростовуються й доводи апеляційної скарги позивача про те, що на його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що його права не були порушені через те, кримінальне провадження знаходиться на новому розгляді в суді першої інстанції, оскільки порушення його прав встановлені ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року, якою скасований вирок про засудження його до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказані доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

В даному випадку судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Посилання апелянта на певні рішення Європейського Суду з прав людини, як приклад, що підтверджує правомірність його позовних вимог про стягнення моральної шкоди, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки деякі наведені позивачем рішення Європейського Суду з прав людини взагалі не стосуються заявлених ним позовних вимог, та мають інші правовідносини, як то право власності на частину домоволодіння (Бачан проти України), а інші наведені приклади рішень Європейського Суду з прав людини стосуються зокрема розміру стягнення сум моральної шкоди, питань, щодо невідшкодування позивачам моральної шкоди, згідно рішень судів України (Салов проти України), питань щодо відшкодування моральної шкоди особам, що були реабілітовані від незаконного засудження (Ваньян проти Росії), питання щодо незаконного засудження (Раманаускас проти Литви, Сахновський проти Росії , Іглін проти України),

Слід зауважити, що в даному випадку ОСОБА_2 не є особою, яка засуджена та у відношення якого існує обвинувальний вирок, та відповідні судові рішення вищих судів, що могло б надавати останньому право звернення до Європейського Суду з прав людини, тому суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволення позову.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду з тих підстав, що справу за його обвинуваченням було розглянуто судом першої інстанції без його участі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина слугувала підставою для скасування вироку суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд, що не є реабілітуючою підставою та не надає позивачеві, на даний момент, правових підстав для задоволення його позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б спростували встановлені обставини справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: