АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Тітов М.Ю.
№ 22-ц/796/3405/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 756/111279/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму боргу у розмірі 8903606,56 грн., яка складається з: 6000000 грн. - основна сума боргу, 23606,56 грн. - 3% річних за період з 25.06.2016 року по 11.08.2016 року та штраф у розмірі 1% від неповерненої суми позики за кожен день прострочення у розмірі 2880000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.12.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8903606,56 грн. та 6890 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Вказував, що він не отримував в борг від позивача грошові кошти в сумі 6000000 грн., не підписував розписку від 01.03.2016 року та договір позики не укладав. Зазначав, що суд першої інстанції не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи та діяв упереджено. Також зазначав, що суд порушив вимоги цивільно-процесуального законодавства, оскільки повинен був проводити заочний розгляд справи та не повідомив відповідача про зміну розміру позовних вимог.

В судовому засідання апеляційного суду представник відповідача зазначив, що він не підтримує апеляційну скаргу і вважає її розгляд неможливим.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики.

Відповідно до п.1.1 договору позикодавець передає позичальникові безпроцентну позику на суму 6000000 грн., а позичальник зобов'язується повернути зазначену суму позики у такій же валюті та в обумовлений строк.

Згідно з п.2.2 договору позика надається в готівковій формі шляхом передачі готівки із рук позикодавця в руки позичальника. Факт отримання коштів позичальником підтверджується підписанням останнім розписки про отримання коштів в готівковій формі, дана розписка є невід'ємною частиною договору.

01.03.2016 року ОСОБА_1 була підписана розписка про те, що останній отримав в борг суму у розмірі 6000000 грн. і зобов'язується повернути її в строк, зазначений у договорі.

Відповідно до п.3.1 договору позика повинна бути повернута до 24.06.2016 року.

Пунктом 5 договору передбачено, що у випадку не повернення суми позики в строк обумовлений п.3.1, позичальник сплачує штраф у розмірі 1% від неповерненої суми позики за кожен день прострочення.

ОСОБА_1 свої обов'язки за договором позики не виконав, що станом на 11.08.2016 року призвело до виникнення заборгованості в розмірі 8903606,56 грн., яка складається із: 6000000 грн. - основної суми боргу; 3% річних за період з 25.06.2016 року по 11.08.2016 року в розмірі 23606,56 грн. та штрафу у розмірі 1% від неповерненої суми позики за кожен день прострочення в сумі 2880000 грн. за період з 25.06.2016 року по 11.08.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано умов договору щодо повернення суми позики у визначений в договорі строк та останній не надав відповідних доказів на спростування вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму згідно з вимогами даного Кодексу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вимог ст.ст.612, 625 ЦК України, право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, що передбачений матеріальним законом і полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування запозиченими грошима, що мали б бути у встановлений договором (розпискою) строк повернуті кредиторові.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав свої зобов'язання за договором позики, не повернув взяті у борг кошти у визначений строк, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми основного боргу, 3% річних та штрафу в загальному розмірі 8903606,56 грн.

Відповідно до вимоги ст.ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи відповідача відносно того, що він не підписував ні договір позики від 01.03.2016 року, ні розписку про отримання в борг 6000000 грн. не заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на таке.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.03.2017 клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про призначення судової почеркознавчої експертизи було задоволено частково. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз. Поставлено перед експертами питання: «Чи виконано підписи в графі позичальник на договорі позики від 01.03.2016 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та на розписці від 01.03.2016 року особисто ОСОБА_1 чи іншою особою?» Даною ухвалою суду оплату за проведення судово-почеркознавчої експертизи покладено на ОСОБА_4 (а.с. 112,113).

28.07.2017 року матеріали цивільної справи та документи, які необхідні для проведення експертизи повернулися до апеляційного суду без її проведення у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не було проведено оплату вартості судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 128,129).

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів відмовляє у визнанні наведеного відповідачем факту, а саме щодо не підписання ним договору позики від 01.03.2016 року та розписки про отримання в борг 6000000 грн., оскільки останній ухилився від здійснення оплати за проведення експертизи у зв'язку з чим вона не була проведена.

А тому доводи апеляційної скарги щодо не укладання відповідачем договору позики та, відповідно, не підписання договору та розписки відповідачем не знайшли свого підтвердження.

Посилання апелянта на те, що суд повинен був розглянути справу за правилами ст. ст.224-226 ЦПК України колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні приймав участь представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя діяв упереджено колегія суддів відхиляє, оскільки, ні відповідач, ні його представник під час розгляду справи в суді першої інстанції відвід головуючому судді не заявляли.

Посилання апелянта на те, що суд не повідомив відповідача про зміну розміру позовних вимог колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як вбачається з позовної заяви позивач звертаючись з позовом до суду просив стягнути кошти в сумі 8903606,56 грн., з яких: основна сума боргу за договором позики 6000000 грн.; 3% річних у розмірі 23606,56 грн. та штраф у розмірі 1% від неповерненої суми позики за кожен день прострочення у розмірі 2880000 грн. Тобто позивачем позовні вимоги під час розгляду справи в суді першої інстанції не змінювались.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в суді першої інстанції відповідач повідомляв суд про кримінальне провадження, яке розслідувалося Оболонським УП ГУ НП в м. Києві з приводу вимагання, примушування відповідача до підписання договору позики та розписки від 01.03.2016 року, та просив суд витребувати матеріали даного кримінального провадження, проте суд відмовив у задоволення клопотання про витребування доказів, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Як роз'яснено в п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленні при ухваленні рішення. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмету доказування.

Проте, відповідач на час розгляду вказаної справи із зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики не звертався.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: