АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3; третя особа: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення з приміщення без надання іншого житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1; усунення їй перешкод у користуванні вказаною квартирою шляхом примусового виселення відповідача, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено, визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою, шляхом примусового виселення відповідача з житлового приміщення. Крім того, вирішення питання про судові витрати (а.с.73-; 74-75).

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року та ухвалити нове рішення про залишення позовної заяви без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що вказаним рішенням, яке винесено з повним порушенням норм процесуального та матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи, ОСОБА_3 виселено на вулицю, оскільки іншого житла у нього немає.

Згідно довідки за формою №3, у спірній квартирі зареєстровано лише відповідача, що надає йому право користуватися нею безстроково.

_______________________________________________

Справа № 759/11863/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/5441/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Ул'яновська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Відповідач повністю сплачує всі комунальні платежі та заборгованості не має, що підтверджується відповідною довідкою з Центру комунального сервісу. Останній не претендує на право власності позивачки та не заперечує проти спільного проживання з донькою у спірній квартирі.

В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_6, просили апеляційну скаргу відхилити.

Представник третьої особи, Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, а тому на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи і письмові докази у їх сукупності та співставленні, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході розгляду справи, позивачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно довідки за формою №3, у спірній квартирі з 11 лютого 2014 року зареєстрований відповідач у справі та колишній чоловік позивачки - ОСОБА_3 (а.с. 10).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року, шлюб між сторонами - розірвано (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43).

У своєму позові, ОСОБА_2 посилалась, зокрема, на те, що відповідач створює неможливі умови для її проживання з донькою, принижує її, негідно себе поводить та перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння вчиняє сварки, при цьому керувалась, зокрема, ст.116 Житлового кодексу УРСР.

З матеріалів справи вбачається, що Святошинським УП ГУ НП у м. Києві на адвокатський запит повідомлено, що згідно електронної бази даних ІІПС «Армор» в Святошинському управлінні під номером ЄО №55883 від 09 жовтня 2015 року, зареєстровано повідомлення позивачки щодо нанесення їй тілесних ушкоджень її чоловіком - ОСОБА_3 на вулиці біля будинку.

Як вбачається з висновку Святошинського УП ГУНП у м. Киві від 12 квітня 2016 року, до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві надійшло повідомлення гр. ОСОБА_2 про сімейну сварку за місцем мешкання з її чоловіком - ОСОБА_3 З останнім було проведено профілактичну бесіду про недопущення сімейних сварок та порушень громадського порядку, а також складено адміністративний протокол. У зв'язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, перевірку закінчено, у зв'язку з чим знято з контролю (а.с.16).

З висновку Святошинського УП ГУНП у м. Киві від 19 квітня 2016 року вбачається, що до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві надійшло повідомлення гр. ОСОБА_8 про сімейну сварку за місцем мешкання з її зятем - ОСОБА_3, в ході якої останній висловлював на її адресу образи. З останнім було проведено профілактичну бесіду про недопущення сімейних сварок та порушень громадського порядку, а також складено адміністративний протокол. У зв'язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, перевірку закінчено, у зв'язку з чим знято з контролю (а.с.15).

Свідки, допитані судом першої інстанції за клопотанням позивачки, показали, що між подружжям протягом декількох років відбуваються сварки.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачка лише раз зверталась (викликала) до працівників поліції з приводу вчинення відповідачем сімейної сварки, а гр. ОСОБА_8, викликаючи працівників поліції, взагалі не зареєстрована та не проживає у спірній квартирі.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази, зокрема постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення правил співжиття.

Задовольняючи позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом його примусового виселення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач є колишнім членом спірної квартири та мав право проживати у ній лише на час, коли був чоловіком позивачки, тобто, в даному випадку право користування спірною квартирою для відповідача є похідним від існування у позивачки права власності на цю квартиру, а отже на даний час відповідач користується житловою площею без відповідної правової підстави.

Крім того, виселення відповідача відбувається в порядку захисту права власності позивачки на спірну квартиру згідно норм цивільного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 47 Конституції України визначено, зокрема, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном..

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною другою вищевказаної норми визначено, що член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи зі змісту частин другої та третьої статті 64 Житлового кодексу УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 Житлового кодексу УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. The U.K., 21.02.1990).

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно є колишнім членом сім'ї позивачки - власника квартири, оскільки шлюб між сторонами розірвано, однак останній згідно довідки за формою №3 з 11 лютого 2014 року зареєстрований у спірній квартирі, проживає у ній, крім того, він не має іншого житла для проживання, несе витрати по її утриманню.

Посилання позивачки на статтю 116 Житлового кодексу УРСР, зокрема, щодо систематичного порушення відповідачем правил співжиття та здійснення дій, які роблять неможливим проживання інших у спірній квартирі, не знайшли свого підтвердження належними доказами в ході судового розгляду апеляційним судом.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, висновки суду першої інстанції, покладені в основу оскаржуваного рішення, є незаконними, не відповідають в повній мірі дійсним обставинам справи та є такими, що порушують, зокрема, конституційне право відповідача на житло, а тому доводи апеляційної скарги є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом.

Отже, рішення суду першої інстанції не можна назвати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, у зв'язку з чим вважає за необхідне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення з приміщення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3; третя особа: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення з приміщення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова