АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1013/17 Справа № 185/3446/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного Управління юстиції, Державної казначейської служби України - про визнання протиправними дії державного виконавця, відшкодування шкоди, завданої незаконними діями службової особи органу державної влади,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційних скаргах Державна казначейська служба України просить скасувати, а ОСОБА_2 змінити в частині моральної шкоди та скасувати в частині відмови у вимогах рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та ухваленню в цій частині нового рішення про їх задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, 01.04.2015 року державним виконавцем ВДВС ПМРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 8 858,00 грн. заборгованості за кредитним договором та 243,60 грн. судових витрат, після чого було винесено розпорядження про звернення стягнення на заробітну плату позивача за місцем роботи- у Павлоградському управлінні по монтажу, демонтажу та ремонту гірничорятувального обладнання ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», де з його зарплати почали стягувати кошти за виконавчим листом.

В результаті подання позивачем у червні 2015р. апеляційної скарги на рішення Павлоградського міськрайонного суду від 10.10.2014 року, яким з нього стягнуті наведені вище суми кредитної заборгованості і судових витрат, він повідомив державного виконавця про подання апеляційної скарги та просив зупинити виконавче провадження, на що 17.06.2015. отримав відповідь, що подання апеляційної скарги не є підставою для зупинення провадження

В силу ст. 223 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

27.08.2015 року апеляційний суд Дніпропетровської області скасував наведене вище рішення та відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 Рішення набрало чинності.. В цей же день позивач повідомив виконавця про скасування рішення, надав копію вступної та резолютивної частини та просив закрити виконавче провадження. Однак лише у жовтні 2015 року позивач отримав копію постанови державного виконавця від 28.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження на підставі ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України « Про виконавче провадження» із зазначенням про скасування рішення Апеляційного суду від 27.08.2015.

Відповідно до правил ст.48 чч.1,3 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду. Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, копія якої у 3-денний строк надсилається сторонам.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про часткове стягнення моральної шкоди, суд 1-ї інстанції вважав доведеним факт неправомірності дій державного виконавця, який не виконав вимоги зазначеної норми закону, та, керуючись правилами ст.ст.1167, 1174 ЦКУ, роз*ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995. № 4, вірно стягнув та обґрунтував розмір стягнутої суми- 500грн. та, виходячи із вимог ст.48 Бюджетного кодексу України, Положення «Про Державну казначейську службу України» від 13.04.2011., ухвалив законне рішення про стягнення цієї суми з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку.

Разом з тим, апеляційний суд вважає таким, що не відповідає вимогам закону, обставинам справи та наданим доказам рішення суду в частині відмови у вимогах про стягнення завданої позивачеві матеріальної шкоди. Відмовляючи у таких вимогах, суд вважав недоведеним розмір шкоди. З цим погодитись неможна на підставі слідуючого.

Згідно повідомлень виконавчої служби та філії ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» від 26.10.2015 року- із зарплати позивача було утримано кошти на загальну суму 5 852,45 грн., з яких стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» -4 913,12 грн. боргу, 53,51 грн. - витрати на проведення виконавчих дій, 885,82 грн. - виконавчий збір.

Проте, згідно наданих позивачем письмових доказів- розрахункових листків за травень, червень, липень, серпень 2015 року- із зарплати позивача утримано за виконавчим листом кошти на загальну суму - 6 173, 92 грн.(у травні - 2 453,38 грн., у червні - 1 204,36 грн., у липні - 1 142,13 грн., у серпні - 1 374,05 грн.).

22.12.2015 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду задоволено заяву ОСОБА_2 про поворот рішення Павлоградського міськрайонного суду від 10.10.2014 року та зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» повернути йому 4 913,00 грн.

В ухвалі суд вказав, що 885,82 грн. він не може стягнути, оскільки поворотом є рішення суду, в якому не вказана така сума, а також не стягнуто 243,60 грн. судових витрат.

Таким чином, сума 1 260,92 грн. ( 6 173,92 грн. - 4 913,00 грн.), яка фактично зайво утримана із зарплати з червня по вересень 2015 року за виконавчим листом, який не підлягав виконанню, по рішенню, яке скасоване, є для позивача завданою матеріальною шкодою внаслідок неправомірних, в порушення вимог ч.1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», дій державного виконавця, якому були надані докази подання апеляційної скарги на рішення суду, повідомлення Павлоградського міськрайонного суду про направлення справи за апеляційною скаргою до апеляційного суду Дніпропетровської області для її розгляду, повідомлення апеляційного суду про прийняття апеляційної скарги, поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону збитки, завдані державним виконавцем фізичним і юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. З ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ст. 56 Конституції України, ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Згідно п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» в справах про відшкодування шкоди відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України.

З врахуванням встановлених дійсних обставин справи та законних підстав, - висновки міськрайонного суду про недоведеність вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди не можна визнати обґрунтованими, рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог, а саме: стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 суми 1261,00 грн. матеріальної шкоди.

Доводи Державної казначейської служби в апеляційній скарзі про відсутність її обов*язку відповідати по зобов*язанням держави та про обов*язок ВДВС власним майном відповідати по своїм зобов*язанням, - не заслуговують на увагу, оскільки протирічить вимогам закону, наведеному вище, та судовій практиці.

Вимога ОСОБА_2 Д у його скарзі про збільшення суми моральної шкоди до 2000грн. не підлягає задоволенню, оскільки задовольняючи в цій частині позов частково, суд врахував характер, тяжкість понесених позивачем моральних переживань, обставини справи, вимоги закону та принципи розумності та справедливості і дав усим обставинам вірну оцінку.

Керуючись ст.ст. 307, 309пп. 3, 4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_3 1261,00 грн.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 1261,00 грн. матеріальної шкоди.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4