Справа №490/8409/16-ц 27.09.2017 27.09.2017 27.09.2017
Справа №490/8409/16-ц
Провадження № 22-ц/784/1553/17 Суддя першої інстанції - Черенкова Н.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3 її представника - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва 29 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Територіальної громади Центрального району міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради за участю третіх осіб - ОСОБА_3, Першої Миколаївської Державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 за участю третьої особи - Миколаївської міської ради, Першої Державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з подальшим уточненим позовом до Територіальної громади Центрального району міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради про встановлення належності їй правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позивачка зазначала, що 16 лютого 1999 року ОСОБА_6 склала заповіт на її ім'я на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1. У встановлений законом строк вона звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю оригіналу заповіту та правовстановлюючого документа на квартиру.

Посилаючись на викладене та на те, що позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, позивачка остаточно уточнивши вимоги, просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Першу Миколаївську Державну нотаріальну контору.

Ухвалою того ж суду від 7 грудня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору притягнуто ОСОБА_3 та прийнято до спільного розгляду позовну заяву останньої до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

В своїй позовній заяві, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона доглядала та проживала однією сім'єю з ОСОБА_6, яка запевнювала її проте, що квартиру заповість їй. Крім того, ОСОБА_6 мала вади зору, погано бачила та рідко читала, помилково внесла до заповіту прізвище її доньки - ОСОБА_7 на день складання заповіту. Також зазначала, що нотаріусом посвідчено заповіт в порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами від 18 червня 1994 року №18/5, оскільки в ньому не зазначено дату і місце народження заповідача, місце і час укладання заповіту, що суперечить вимогам законодавства щодо форми та порядку посвідчення заповітів.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, а її позов задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивачки, посилаючись на те, що ОСОБА_3 взагалі не має право вимоги, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 16 лютого 1999 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила розпорядження на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, яку заповіла ОСОБА_7

Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Машковою С.М. за реєстровим №5-569 (а.с.13, 126).

8 червня 2012 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла та після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9)

Вказана квартира належала померлій на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого Адміністрацією Центрального району 13 серпня 2003 року (а.с.72).

З копії спадкової справи, заведеної Першою Миколаївською державної нотаріальною конторою Миколаївської області щодо майна ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_5 у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті померлої. Інші спадкоємці відсутні (а.с.39-59).

За статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_5 є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_6

Постановою нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 23 серпня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналу заповіту та правовстановлюючого документу на квартиру (а.с.57-59).

12 грудня 2016 року державним нотаріусом державного нотаріального архіву Миколаївської області Моторним М.О. позивачці було видано дублікат заповіту ОСОБА_6 від 16 лютого 1999 року що має силу оригіналу про що зроблена відмітка в Спадковому реєстрі (а.с.114-115).

За положеннями статей 34 та 66 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину.

Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Згідно із ст. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус зокрема зазначила про відсутність у ОСОБА_5 оригіналу правовстановлюючого документу - дублікату свідоцтва про право власності.

Крім того, нотаріус надала письмові пояснення, що право власності за ОСОБА_6 на спірну квартиру було зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі дубліката свідоцтва про право власності, виданого 18 серпня 2003 року Адміністрацією Центрального району, який надався власником. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру ОСОБА_6 не реєструвала (а.с.78).

У зв'язку з чим, ОСОБА_5 зверталась до Адміністрації Центрального району Миколаївської області із заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на що 22 грудня 2016 року їй було відмовлено з підстав того, що адміністрація не має на це повноважень та запропоновано звернутися до архівного відділу Миколаївської міської ради.

Архівний відділ Миколаївської міської ради також відмовив ОСОБА_5 у видачі дублікату свідоцтва про право власності з посиланням на те, що це не входить до його повноважень.

В роз'ясненнях, що містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особо може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановлене свідчить про те, що іншої можливості, окрім, як у судовий спосіб захистити свої спадкові права позивачка не має.

З урахуванням встановлених обставин та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою права власності на квартиру АДРЕСА_1 за заповітом після смерті ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3, суд виходив з того, що підстав для визнання недійсним заповіту не встановлено.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В якості заінтересованих осіб, повноважних пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб'єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів) порушені у зв'язку із вчиненням заповіту.

Відповідно до ч. ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнанні або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб.

Як встановлено, ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 не є спадкоємицею ні за законом ні за заповітом.

Посилання лише на те, що вона разом проживала з померлою не дають їй право на спадкування після смерті ОСОБА_6

Враховуючи викладене права ОСОБА_3 на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 вчиненим заповітом ніяким чином не порушуються, а відтак на теперішній у неї не виникло право вимоги визнавати заповіт недійсним.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити у зв'язку з відсутністю у останньої права вимоги.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 2 ч. 1 с. 309 ЦПК Україні підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги в частині задоволення вимог ОСОБА_5 не можуть бути підставою для скасування рішення суду цій частині

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова