Справа № 452/2040/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" вересня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Топорович В.В.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Гуран Н.І.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду із зазначеним позовом. У підтвердження своїх вимог позивач покликається на те, що згідно рішення Самбірського міськрайонного суду від 25.10.2010 року присуджено стягувати з відповідача в її користь щомісячні кошти у розмірі 700грн. на утримання двох неповнолітніх дітей синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, починаючи з 30.09.2010 року і до досягнення дітьми повноліття. У зв'язку з одруженням і народженням дочки ОСОБА_7 від другого шлюбу, участю в допомозі матері ОСОБА_8, котра є інвалідом 2-ї групи, а також через недостатність визначеного за судовим рішенням розміру аліментних зобов'язань 700грн., розвиток дітей, витрат для них на освіту, - потягнуло відповідну зміну матеріального становища матері; разом з тим зріс прожиткових мінімум для дитини відповідного віку, - а тому позивач просить змінити за судовим рішенням присуджені кошти та визначити щомісячні платежі на кожну дитину по 1500грн. до їх повноліття.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник-адвокат Гуран Н.І. підтримали вимоги позову і посилалися на обставини, викладені у зверненні до суду; пояснили, що із часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів присуджена сума стала недостатньою для належного матеріального утримання дітей; позивач несе витрати на продукти харчування, забезпечує одягом, медичними препаратами, витрачає кошти, пов'язані з навчанням синів.

Представник відповідача ОСОБА_3 позову в інтересах довірителя не визнала і подала суду підтвердження, що відповідач ОСОБА_4 є на обліку в управлінні соціального захисту населення як такий, що здійснює догляд за інвалідом 1-ї групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку; від теперішньої його фактичної дружини у нього є на утриманні ще одна дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має захворювання і на це потрібно кошти як і на утримання пристарілої ОСОБА_10

З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів слід відмовити за недоведеністю виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів.

Судом із позиції позивача не з'ясовано, які реально її права порушені відповідачем і яким чином може бути збільшено присуджений розмір аліментів в установленому за судовим рішенням розмірі, що на сьогодні не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини, - як встановлено законом.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

За рішенням суду від 25.10.2010 року було визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України. У відповідності до цієї норми Закону якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Водночас судом установлено, що причиною та умовою звернення до суду позивача ОСОБА_1 стало не приведення у відповідність до чинного законодавства виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення Самбірського міськрайонного суду від 25.10.2010 року Самбірським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в частині встановленого мінімального розміру аліментів.

Статтею 182 СК України регламентовано обставини, що суд ураховує при визначенні розміру аліментів, а відповідно до ч. 2 цієї норми Закону встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - про останнє визначено змінами, внесеними згідно із законом від 17.05.2017р. №2037-VIII, - на що в тому числі посилається позивач. До внесення змін ставка мінімального розміру аліментних зобов'язань як і тимчасова державна допомога не могли бути меншими ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з вищенаведеного розмір аліментів на одну дитину сьогодні не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а до внесення змін до законодавства, відповідно 30 відсотків і, такий мінімальний розмір повинна була ОСОБА_1 отримувати до травня 2017 року та, відповідно пізніше після змін до Закону.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що при цьому слід мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Тому суд критично відноситься до поданої позивачем інформації за №09-44/5269 від 22.07.2016року, підготовленої для ОСОБА_1 про розрахунок заборгованості по сплаті аліментів; даний розрахунок необхідно однаково привести у відповідність до Закону, але питання не є спірним у цій цивільній справі, а правовідносинами між сторонами та відділом ДВС, - усі питання аліментних зобов'язань є урегульованими у Сімейному кодексі України та в дотичному законодавстві щодо розміру, заборгованості та іншого.

Оскільки сторона позивача не довела суду зміни розміру аліментів шляхом збільшення розміру із присуджених коштів за судовим рішенням у твердій грошовій сумі при встановленому Законом мінімальному розмірі, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не наведено суду аргументів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я позивача, не доведено про це жодними письмовими доказами ані в своїх поясненнях під час судового розгляду; позивачем не обґрунтовано зазначене з посиланням на норми закону на підставі чого може бути збільшений присуджений розмір аліментів; ураховуючи наведене приводить суд до висновку про необхідність відмови у позові за недоведеністю, що не позбавляє права сторону позивача на звернення до місцевого суду з таким питанням із інших підстав.

При цьому суд виходить із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали; що зі сторони відповідача маються аналогічні дані про участь в утриманні ще однієї дитини та особи похилого віку, що у відповідача є однакові обставини, які потягнули відповідні зміни матеріального становища як батька дітей. Тому, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Разом з тим, зважаючи на позицію сторін у судовому засіданні як стягувача і боржника за аліментними зобов'язаннями, суд погоджується із посиланням позивача на те, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одночасно суд звертає увагу на наступне:

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. принцип 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Ураховуючи вище наведені норми законів у сукупності з поясненнями учасників судового розгляду, суд прийшов до переконання, що існують всі законні підстави для відмови у задоволенні позову про зміну розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України, а в зв'язку із таким вирішенням спору згідно ст. 88 ЦПК України із позивача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у визначеному розмірі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 192 СК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів відмовити за недоведеністю.

Стягнути із ОСОБА_1 у користь держави 640(шістсот сорок)гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня його проголошення.

Суддя