Справа № 308/5375/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Єндреєвича про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 Єндреєвича про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свій позов мотивує тим, що вони з відповідачем одружилися 02.08.1991 року. Шлюб зареєстрований у відділі ЗАГС, Жовтневої райради, м. Дніпропетровська, актовий запис № 228.

Вказує, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, народила трьох спільних дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 - 1992 р.н та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з нею в АДРЕСА_1.

Зазначає, що з часу оформлення шлюбу з відповідачем прожили у спільному шлюбі 16 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, але останні роки вони не можуть як сімя проживати разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, у них постійно виникають суперечки. Стверджує, що сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхніх дітей. Оскільки, як вона вважає, їхня спільна неповнолітня дитина є ще маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь-якої сімї. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження.

Вона та відповідач неодноразово намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останній рік.

Вважає за необхідне, на підставі с. 112 Сімейного кодексу України, просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їхнє подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так і непонолітніх дітей.

Також вказує, що на момент подання цього позову відповідач працює за межами України і тому слід утримувати з нього на дітей 25% від загальної суми місячного доходу, як це передбачено ч. 3 ст. 181, ст. 183, ст. 184 СК України тобто у частці від доходу того з батьків, який буде платити аліменти, а саме, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

На підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем - ОСОБА_2 Єндреєвичем, 10.07.1970 току народження, громадянином України, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідача на її користь, 25% від загальної суми місячного доходу, аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини, яка проживає з нею, тобто в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а також залишити за собою дівоче прізвище ОСОБА_6.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, проте 19.10.2017 року представником позивача було подано через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій також зазначено, що відповідач також не заперечує щодо розгляду справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак, подав через канцелярію суду заяву з перекладом з чеської мови про розгляд справи за його відсутності. В заяві зазначає, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі та просить суд розірвати шлюб. Також зазначає, що заяву про перегляд заочного рішення подавати не буде, питання стосовно маєтку та виховання дітей буде вирішуватися мирним, а не судовим шляхом.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову в частині розірвання шлюбу відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони, а саме, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уклали шлюб 02.03.1991 року у відділі ЗАГСу виконавчого комітету Жовтневої райради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, про що 02.03.1991 року в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 228, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІV-KИ №363132, виданим 02.03.1991 року.

У позивача з відповідачем є спільні діти: донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, про що в Книзі реєстрації народжень 26 квітня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 37, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 168483, виданого 26.04.2010 року виконкомом Чопської міської ради Закарпатської області, а також повнолітня дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітній син - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_7

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

За ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шл юбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви.

Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їхньої дитини, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 168483 від 26.04.2010 року.

Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.

За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII у 2017 році установлено прожитковий мінімум щодо дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні та щодо дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Як вбачається із позовної заяви позивача ОСОБА_1 їх спільна з відповідачем малолітня дитина потребує матеріального забезпечення, відповідач на момент подання цього позову працює за межами України і тому може утримувати дітей, а тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 25% від загальної суми місячного доходу, тобто в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Як вбачається з довідки № 717 від 19.05.2017 року всі діти проживають разом з позивачкою гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

З довідки № 50/к від 19.05.2017 року, виданої Ужгородською дистанцією колії Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 працює в ВП «Ужгородська дистанція колії» РФ «Львівська залізниця» на посаді техніка дистанції з посадовим окладом 5236 грн.

У судовому засіданні з довідки про доходи № 125 від 19.05.2017 року судом встановлено, що сума доходу ОСОБА_1 за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року становить 39 548,83 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дитини - доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Що стосується вимоги позивача про залишення за позивачкою дівочого прізвища «Карпенко», то вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання.

У відповідності до вимог ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обовязків і здійснює їх під своїм іменем. Імя фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Згідно з главою 22 ЦК України право на імя, на його зміну є особистими немайновими правами, що забезпечують соціальне буття фізичної особи, та регламентуються ст. ст. 294, 295 ЦК України.

За ч. 5 ст. 295 ЦК України прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним.

Так, відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, відтак, суд вважає позовну вимогу про відновлення позивачці прізвища «Карпенко» підставною та такою, що підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 31, 60, 88, 158, 174, 212-215, 223, 294, 296, 367 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 113, 115, 141, 180-183, 191 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Єндреєвича про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 Єндреєвичем, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 02 березня 1991 року у відділі ЗАГС, Жовтневої райради, м. Дніпропетровська, запис за № 228 від 02.03.1991 року, свідоцтво про шлюб серії ІV-KИ №363132 від 02.03.1991 року - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 Єндреєвича, ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (АДРЕСА_3) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_1 «Карпенко».

Стягнути з з ОСОБА_2 Єндреєвича, ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_3) до спеціального фонду Державного бюджету України 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст.115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Головуюча О.М. Світлик