Справа № 643/2224/17
Номер провадження 6/643/492/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017 року Московський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Довготько Т.М.

при секретарі Бахметьєвій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права у виїзді за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 звернувся до суду із поданням, в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзу боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до виконання зобовязань за вищевказаними виконавчими документами, для подальшого направлення до органів паспортного контролю прикордонної служби.

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 перебуває зведене виконавче провадження №54673035 на загальну суму стягнення 29317,35грн. з примусового виконання виконавчого листа № 643/2224/17 від 28.08.2017 року виданого Московським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів. Приватний виконавець вказує, що боржник рішення суду в добровільному порядку не виконує, уході виконавчого провадження було вжито заходи щодо пошуку майна боржника, однак результату вони не дали.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, в поданні просить розглядати справу без участі приватного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали справи суд вважає, що подання необхідно залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Приватного виконавеця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 знаходяться виконавчі листи № 643/2224/17, 2/643/2795/17 видані Московським районним судом м.Харкова 28.08.2017року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відшкодування шкоди 21541,14грн., витрат на правову допомогу у розмірі 4000грн., судового збору у розмірі 634, 80 грн.

Приватним виконавцем у ході виконавчого провадження було вжито заходи щодо пошуку майна боржника, однак майно у ОСОБА_3 не знайдено.

Таким чином, приватний виконавець вказує на те, що боржник рішення суду в добровільному порядку не виконує.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника те, що він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно п. 19 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 6 Закону України « Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути відмовлено у видачі паспорта або громадянину України, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою законом України № 475/97-ВР від 17.07.97р., який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї , кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобіганню злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи із вимог ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 7. абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

При цьому ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням суду, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.19 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, вбачається, що на приватного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Тобто законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять даних щодо ухилення ОСОБА_3 від виконання судового рішення, а тому, подання є передчасним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 210, 293376 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права у виїзді за межі України - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги, через Московський районний суд м.Харкова протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Т.М.Довготько