Ухвала

іменем україни

4 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., ІваненкоЮ.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», третя особа - науково-комерційна приватна фірма «Граніка», про визнання іпотеки та зобов'язань, які випливають із договору іпотеки припиненою (припиненими), за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив суд визнати договір іпотеки - майнової поруки від 16 вересня 2008 року, укладений між ним та АТ «Український інноваційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Український інноваційний банк», додатковий договір до нього від 29 вересня 2009 року та іпотеку (поруку) в цілому, припиненою (припиненими).

Позивач посилався на те, що 16 серпня 2008 року між науково-комерційною приватною фірмою «Граніка» та АТ «Український інноваційний банк» було укладено кредитний договір № 103, про надання відновлювальної кредитної лінії строком до 15 вересня 2009 року з лімітом кредитної лінії у розмірі 600 000 грн.

16 вересня 2008 року між АТ «Український інноваційний банк» та ним, як майновим поручителем, було укладено договір іпотеки, яким забезпечувалося виконання зобов'язань позичальника - науково-комерційної приватної фірми «Граніка» за вищезазначеним кредитним договором.

2 липня 2009 року між науково-комерційною приватною фірмою «Граніка» та банком було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 16 серпня 2008 року № 103.

Позивач зазначав, що про укладення між позичальником (є юридичною особою) та банком додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 16 вересня 2008 року № 103, якою було змінено розмір процентної ставки (з 20 % річних до 25 % річних), він як майновий поручитель не був письмово повідомлений, жодних змін та додаткових угод до іпотечного договору від 16 вересня 2008 року, пов'язаних з даною додатковою угодою, не вносилось та не укладалось, а державний реєстр іпотек не містить відомостей щодо внесення змін з цього приводу.

Таким чином, ОСОБА_4 вважав, що обсяг його відповідальності як майнового поручителя (іпотекодавця) суттєво збільшився, внаслідок укладання додаткової угоди №1 до кредитного договору від 16 вересня 2008 року № 103, а тому просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та встановивши відсутність правових підстав для визнання припиненою іпотеки за спірним іпотечним договором від 16 вересня 2008 року, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Такий висновок судів ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах та вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко

Колегія суддів: