Справа № 647/1925/17
№ провадження 2/647/704/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Славутич», Шляхівської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, суд

встановив:

У серпні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08.06.1989 року директором радгоспу «Пам'ять Леніна» їй було передано, як переселенцю, будинок за адресою АДРЕСА_1 за пільговою вартістю. На придбання будинку позивачу була надана позика у розмірі 2 300 руб., яку вона повністю виплатила. В подальшому правонаступником радгоспу «Пам'ять Леніна» є КСП «Славутич», правонаступником КСП «Славутич» є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма «Славутич». З метою отримання свідоцтва про право власності на вказаний будинок ОСОБА_1 звернулася до реєстраційної служби, але отримала усну відмову у зв'язку з тим, що земля на якій знаходиться будинок нею не приватизований. В зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями за адресою АДРЕСА_1.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, заявою від 20.09.2017 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволені позову наполягала.

Представник Шляхівської сільської ради в судове засідання не з'явився, заявою від 18.09.2017 року просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Представник СТОВ «Славутич» в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Причину неявки не повідомив.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 10.04.1989 року, остання просила оформити їй будинок по АДРЕСА_1

З акту від 08.06.1989 року радгоспу «Пам'ять Леніна» вбачається, що на підставі переселенського квитка НОМЕР_1 Херсонської області ОСОБА_1 переданий житловий будинок з надвірними спорудами побудований в 1988 році в с.Шляхове (а.с.8).

З довідки, виданої правонаступником радгоспу «Пам'ять Леніна» - КПС «Славутич» вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працювала в радгоспі «Пам'ять Леніна» Бериславського району і нею було сплачено позика в сумі 2 300 рублів, відповідно до прибуткового ордеру №535 від 12.06.1991 року (а.с.9).

Розпорядженням Бериславського районної державної адміністрації Херсонської області №272а від 20.06.1996 року зареєстровано колективне сільськогосподарське підприємство «Славутич» (а.с.17), правонаступником якого є СТОВ «Славутич» відповідно до архівного витягу №43,44/04-10 від 28.08.2017 року (а.с.16).

За технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 27.02.2013 року, житловий будинок, господарські будівлі та споруди були побудовані у 1980 році (а.с.10-14).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р. відповідно до ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності з ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на майно до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них.

Згідно з п.3.а постанови Ради Міністрів України № 400 від 30.08.1973 року "Про пільги по переселенню", передбачалася передача радгоспам сім'ям переселенців у рік вселення окремих жилих будинків або квартир.

Згідно п.7 цієї ж постанови, передача жилих будинків здійснювалася переселенцям у кредит, при цьому після погашення їх частки кредиту будинок переходив у власність переселенця.

За п.9. Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю відносяться до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР.

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121.

Згідно додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За встановлених обставин, враховуючи, що позивачу як переселенцю було передано у власність під виплату за пільговою вартістю 2 300 рублів житловий будинок із надвірними спорудами та будівлями за адресою АДРЕСА_1, зважаючи на те, що грошові кошти за будинок у розмірі 2 300 рублів ОСОБА_1 були виплачені у повному обсязі, тобто вона на законних підставах відповідно до чинного на той час законодавства набула право власності на цей будинок, проте за відсутності державної реєстрації позбавлена права реалізувати своє право власності, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.317, 319, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями за адресою АДРЕСА_1, який складається із житлового будинку літ. «А», загальною площею 78,1 кв.м, житловою площею 34,8 кв.м, літ. «Б» сарай, літ. «В» пригребиця, №1 водопровід, №2 ворота, №3 огорожа.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бериславський районний суд. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О.Корсаненкова