Справа № 376/668/17-ц Головуючий у І інстанції Віговський С. І.
Провадження № 22-ц/780/4324/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 29 10.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Лівінського С.В.

суддів: Журби С.О.

Сержанюка А.С.

за участю секретаря судового засідання Волошина В.Р.

розглянувши справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_3, третя особа - Державна судова адміністрація України про стягнення коштів за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року Територіальне управління Державної судової адміністрації (далі - ТУ ДСА) України в Київській області до суду з вказаним позовом.

Послалося, що відповідно до п. 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII (далі - Закон № 76-VIII) було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежувався 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Цим же Законом було доповнено частину шосту статті 149 чинного на той час Закону України «Про судоустрій і статус суддів» абзацом другим такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах». Листом ДСА України від 15 січня 2015 року № 1-315/15 повідомлено, що «...у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати». На виконання наведеного, на підставі наказу начальника ТУ ДСА України в Київській області від 02 лютого 2015 року № 15/0 (про проведення скорочення) позивачем було проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області, а саме: в 11 місцевих судах Київської області - за наказом; в 6 судах - враховано загальну чисельність працівників апаратів цих судів, що була значно меншою за показник 3,7; в інших судах - за рахунок існуючих вакантних посад, що не заповнювалися.

З огляду на проведене скорочення, вимоги Закону № 76-VIII, а також беручи до уваги рішення Ради суддів України від 05 лютого 2015 року № 6, ним, на підставі наказу начальника ТУ ДСА України в Київській області від 10 лютого 2015 року № 13 виплачено суддям суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Проте, після проведення фінансового аудиту управління та аудиту його відповідності, ДСА України 25 березня 2016 року було складено звіт про результати аудиту та, поряд з іншим, виплату суддівської винагороди суддям у розмірі 10 мінімальних заробітних плат визнано порушенням і покладено на управління обов'язок забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди.

Враховуючи вищевикладене, на виконання вимоги голови ДСАУ (як головного розпорядника коштів) територіальне управління вимушено звернутися із позовом до відповідача про стягнення виплаченої суддівської винагороди у сумі 7308,00.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Третя особа ДСА України з судовим рішенням не погодилась та подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду скасувати. Посилалася на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи і порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь головуючого, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає відхиленню.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач виплатив відповідачу суддівську винагороду добровільно, не в результаті рахункової помилки та за відсутності недобросовісності з боку останнього, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог.

Всупереч твердженням апелянта, місцевим судом правильно враховано також висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України у постанові від 22 січня 2014 року, справа № 6-151цс13 про те, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, цей висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Доводи апеляційної скарги дублюють позовні вимоги, яким районний суд під час розгляду справи надав відповідну правову оцінку.

Також вони зводяться до аналізу наявних у справі доказів, встановлення та їх переоцінку і наведених висновків суду теж не спростовують та не дають підстав для зміни або скасування правильного по суті і справедливого рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому, керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 218, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.В. Лівінський

судді: С.О. Журба

А.С. Сержанюк