Справа №468/913/17-ц 10.10.2017 10.10.2017 10.10.2017
Провадження №22-ц/784/2127/17
Справа №468/913/17-ц Головуючий у 1-й інстанції Муругов В.В.
Провадження № 22ц-784/2127/17 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Категорія 54
Ухвала
Іменем України
10 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем Горенко Ю.В.,
за участю:
- представника позивача ОСОБА_1 ,
- представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі,
в с т а н о в и л а:
У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі.
Позивач зазначав, що наказом директора голови правління ПАТ «Миколаївобленерго» від 21 червня 2017 року № 876-к, у зв`язку з призовом на військову службу як офіцера запасу, його звільнено з посади майстра виробничої дільниці з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж групи з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж № 2 філії Баштанського району Східного округу ПАТ «Миколаївобленерго» на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.
Вважає звільнення таким, що суперечить вимогам ст. 119 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому просив суд визнати незаконним, скасувавши наказ про звільнення та поновити його на роботі.
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді майстра виробничої дільниці з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж групи з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж № 2 філії Баштанського району Східного округу ПАТ «Миколаївобленерго» з 21 червня 2017 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Миколаївобленерго» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і таке вбачається з копії трудової книжки позивача, що ОСОБА_3 з 19 серпня 2013 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, а з 11 листопада 2016 року працював у філії Баштанського району Східного округу ПАТ «Миколаївобленерго» на посаді майстра виробничої дільниці з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж групи з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж № 2.

З витягу з наказу Міністра оборони України № 400 від 15 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 призвано на військову службу за призовом як офіцера запасу, який перебуває на військовому обліку у військовому комісаріаті строком на 18 місяців.

Наказом розпорядженням Генерального директора ПАТ «Миколаївобленерго» № 876-к від 21 червня 2017 року ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України з 21 червня 2017 року на підставі витягу з наказу Мінінстерства оборони України № 400 від 15 червня 2017 року.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції, яка була чинною на момент звільнення позивача), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено поняття військова служба та її види. Відповідно до ч.6 ст.2 вказаного Закону видами військової служби є у тому числі, військова служба за призовом на особливий період військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до ч.4 ст. 4 вказаного Закону, для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями на особливий період, а в разі прийняття у випадках та порядку, визначених законом, відповідного рішення Президента України - і в мирний час проводиться планомірна військова підготовка і забезпечується перебування в запасі та військовому резерві необхідної кількості військовонавчених громадян.

Саме на такий вид військової служби був призваний позивач.

Встановивши, що ОСОБА_3 був призваний для проходження військової служби за призовом як офіцер запасу, який перебуває на військовому обліку під час дії в Україні особливого періоду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на нього поширювались гарантії та пільги передбачені ст.119 ч.3 КЗпП України, в тому числі збереження місця роботи на підприємстві.

За таких обставин, суд обґрунтовано задовольнив позов та поновив ОСОБА_3 на займаній посаді.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час призову позивача на військову службу мобілізація не здійснювалась, у зв`язку з чим в Україні припинена дія особливого періоду, а відтак на позивача не поширюються гарантії, визначені ч. 3 ст. 119 КЗпП України, є безпідставними.

Поняття особливого періоду наведене у частині першій статті 1 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, але він пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації.

Загальновідомим є факт, що Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий періоду.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено порядку припинення особливого період.

Разом з тим, зазначеним Законом передбачено такий захід, як демобілізація.

Згідно зі ст. 11 вказаного Закону рішення про демобілізацію приймає Президент України.

Водночас, рішення щодо проведення демобілізації Президентом України не приймалося.

З огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених вказаним вище Законом, закінчення періоду мобілізації в державі не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» відхилити, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :