АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Лисака І.Н., Яремка В.В.

секретар Скакун К.В.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та

його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з матірю та стягнення аліментів, за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.

Вказував на те, що з 3 вересня 2010 року по 14 березня 2017 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З травня 2015 року відповідачка почала працювати в агрофірмі ,,Оршівська та з того часу дозволяла собі непристойну поведінку, неодноразово поверталася додому в стані алкогольного спяніння. Згодом він дізнався про подружню зраду дружини і з 2 серпня 2016 року вони перестали проживати разом. З того часу донька проживає разом з ним та знаходяться на його утриманні.

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

справа №718/599/17-ц головуючий у І-й інстанції Мізюк В.М.

провадження 22-ц/794/933/17 суддя-доповідач: ОСОБА_6Ф

категорія:48

Відповідачка не відвідувала дитину до грудня 2016 року та участі у вихованні дитини не приймала. Матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає.

Посилаючись на ці обставини, просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на доньку в розмірі ? частини всіх її доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В травні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини разом з нею та стягнення аліментів.

Зазначала, що ОСОБА_3 самочинно змінив місце проживання дитини чим фактично відібрав у неї дитину. На даний час вона має своє окреме житло, може повністю забезпечити дитині належний розвиток, а тому просила суд визначити місце проживання дитини з нею та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на доньку в розмірі ? частини його заробітку.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2017 року первісний позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини її заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матірю та стягнення аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня ОСОБА_5 знаходиться на вихованні та утриманні батька - ОСОБА_3, а відповідачка спроможна та зобовязана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що дитина тривалий час проживає з батьком - ОСОБА_3, а мати - ОСОБА_1 немає постійного місця проживання, проживає в найманій квартирі. Крім того, ОСОБА_1 не довела, що батько умисно розлучив її з дитиною, оскільки з серпня 2016 року вона проживає окремо і до грудня 2016 року дитину не відвідувала, що не заперечувалось самою ОСОБА_1 При цьому суд врахував виключно інтереси дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 вересня 2010 року по 14 березня 2017 року, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З довідки виконавчого комітету Оршовецької сільської ради №274 від 16 лютого 2017 року вбачається, що малолітня ОСОБА_5 зареєстрована та проживає в господарстві батька - ОСОБА_3 по вулиці Макаренка № 13 у с.Оршівці Кіцманського району (а.с.8).

ОСОБА_3 з жовтня 2004 року працює на державному підприємстві „Неполоковецький комбінат хлібопродуктів і його дохід за період з 1 серпня 2016 року по 31 січня 2017 року становить 32 214 грн 23 коп (а.с.14).

ОСОБА_1 з травня 215 року працює в ТОВ ,,Агрофірма Оршівська та її дохід за період з 1 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року становить 14414 грн 68 коп (а.с.13).

У судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_1 пояснила, що на даний час ніде не працює.

У характеристиці, виданій виконавчим комітетом Оршовецької сільської ради, зазначено, що ОСОБА_1 фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації (а.с.33).

З акта обстеження матеріально-побутових умов від 18 травня 2017 року вбачається, що малолітня ОСОБА_5 зареєстрована та проживає з батьком ОСОБА_3 Умови проживання дитини задовільні, вона забезпечена одягом, взуттям, продуктами харчування, засобами гігієни, іграшками. В користуванні дитини є окрема кімната в житловому будинку (а.с.60).

Орган опіки та піклування у своєму висновку від 10 липня 2017 року вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 з матірю ОСОБА_1 При цьому зазначає, що ОСОБА_1 за договором оренди від 1 квітня 2017 року винаймає квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 2 кімнат. Квартира укомплектована меблями, побутовою технікою (а.с.65-66).

Згідно зі ст.3 СК України сімя є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст.12 Закону України ,,Про дитинство батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За правилами частин 1, 2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю Організацією Обєднаних Націй 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що постійним місцем проживання дитини з моменту народження є місце проживання батька - ОСОБА_3, за цим місцем проживання дитина відвідує дошкільний навчальний заклад.

При вирішенні даного спору суд вірно виходив з пріоритетності інтересів дитини та рівності прав та обовязків батьків щодо дитини, що передбачено положеннями ст.141 СК України.

Згідно з ч.6 ст.7 СК України рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.

Визначення місця проживання дитини з матірю на час ухвалення рішення може завдати шкоди дитині, оскільки між батьком та дитиною наявний тісніший контакт, ніж з матірю, яка відвідує дитину тільки у вихідні дні, більше того певний час не відвідувала взагалі.

Окрім того, позов про визначення місця проживання дитини ОСОБА_1 подала тільки після звернення ОСОБА_3 про стягнення з неї аліментів на дитину і судом не встановлено обставин, що перешкоджали ОСОБА_1 до цього вирішити спір з ОСОБА_3 щодо місця проживання дитини.

Апелянт, посилаючись на положення принципу 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матірю, вважає, що має переважне право на проживання дитини з нею як з матірю.

Проте в розумінні цього принципу Декларації йдеться про розлучення матері з дитиною у тому разі, коли опіка над дитиною передається державі.

Водночас відмова у визначенні місця проживання дитини з матірю по своїй суті не є розлученням матері з дитиною, оскільки мати має по відношенню до дитини такі ж особисті немайнові права і обовязки як і батько і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною.

Крім того, у разі виникнення інших обставин, бажання самої дитини після досягнення певного віку, місце її проживання може бути згодом визначено і з матірю.

Ці обставини не враховані органом опіки та піклування під час надання висновку щодо визначення місця проживання дитини з матірю, висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, тому суд вірно скористався своїм правом, передбаченим ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України, не погодившись з таким висновкам.

Враховуючи наведене, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасуванню.

Керуючись ст. ст.304, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: