У х в а л а

19 вересня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ШтеликС.П., розглянувши касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру України у Чернівецькій області на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України в Чернівецькій області треті особи: виконавча дирекція Обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Управління Пенсійного фонду України в місті Чернівцях, про визнання недійсними строкових трудових угод в частині оплати праці, визнання неправомірною відмови у наданні відпустки по догляду за дитиною, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила суд визнати частково недійсними трудову угоду від 01 грудня 2010 року та трудову угоду від 04 січня 2011 року в частині визначення розміру оплати праці ОСОБА_2 в сумі 600,00 грн (пункт 2.1), як такі, що порушують законодавство про оплату праці в частині мінімальних державних гарантій, визначених статтям 1, 3, 12 Закону України «Про плату праці»; зобов'язати Головне управління Державного агентства земельних ресурсів України в Чернівецькій області здійснити перерахунок сплаченої за період дії трудових відносин заробітної плати до рівня мінімальної; визнати неправомірною бездіяльність відповідача у ненаданні ОСОБА_2 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та стягнути середню заробітну плату з розрахунку мінімального розміру за час вимушеного прогулу у зв'язку з ненаданням такої відпустки з часу настання відповідного права з 01 листопада 2011 року по час звільнення 19 лютого 2013 року у розмірі 17 058,55 грн; стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату до рівня мінімальної заробітної плати за період з 01 грудня 2010 року по 31 березня 2011 року у розмірі 1 945,00 грн, з часу звільнення 31 березня 2011 року по час поновлення на роботі 11 липня 2011 року середню заробітну плату з розрахунку мінімальної заробітної плати в сумі 2 880,00 грн, а також стягнути різницю невиплаченої заробітної плати до рівня мінімальної за період після поновлення на роботі з липня по жовтень 2011 року в сумі 2 065,00 грн; визнати звільнення ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 104 ЦК України, що мало місце 19 лютого 2013 року незаконним та поновити її на роботі. У випадку неможливості поновлення на роботі змінити підставу та формулювання звільнення на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України та стягнути з відповідача середню заробітну плату з розрахунку мінімального її розміру, встановлено законом з часу незаконного звільнення, а саме з 19 лютого 2013 року по час винесення рішення сумом в сумі 38 000,80 грн; стягнути з Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України в Чернівецькій області 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним умову пункту 2.1 трудової угоди від 01 грудня 2010 року та умову пункту 2.1 трудової угоди від 04 січня 2011 року щодо визначення розміру оплати праці ОСОБА_2 в сумі 600,00 грн, як такі, що порушують законодавство про оплату праці в частині мінімальних державних гарантій, визначеним Законом України «Про плату праці».

Визнано таким, що не відповідає чинному законодавству звільнення ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 104 ЦК України

Змінено формулювання звільнення на підставі з ч. 1 ст. 104 ЦК України на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто у зв'язку ліквідацією підприємства.

Стягнуто з Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України в Чернівецькій області 2000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 05 січня 2016 року рішення першої інстанції в частині визнання недійсними умов п. 2.1 трудової угоди від 1 грудня 2010 року та п. 2.1 трудової угоди від 04 січня 2011 року щодо визначення розміру оплати праці ОСОБА_2 в сумі 600,00 грн, як таких, що порушують законодавство про оплату праці в частині мінімальних державних гарантій, визначеним Законом України «Про плату праці», визнання таким, що не відповідає чинному законодавству звільнення ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 104 ЦК України, зміни формулювання звільнення на підставі з ч. 1 ст. 104 ЦК України на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто у зв'язку ліквідацією підприємства, відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 лютого 2013 року скасовано.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України в Чернівецькій області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 лютого 2013 року задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі в Головному управлінні Державного агентства земельних ресурсів України в Чернівецькій області відповідно до умов трудової угоди від 04 січня 2011 року № 2-2011.

Стягнуто з Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 лютого 2013 року по 05 січня 2016 року у сумі 38 870,32 грн.

Стягнуто з Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_2 заробітну плату в сумі 4 010,00 грн.

Рішення Першотравневого районного суд міста Чернівці від 02 листопада 2015 року в частині задоволення позову про стягнення моральної шкоди змінено.

Визначено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_2 у сумі 5 000,00 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України в Чернівецькій області про визнання недійсними умов трудових угод щодо визначення розміру оплати праці, визнання звільнення таким, що не відповідає чинному законодавству, зміну формулювання звільнення відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2017 року відмовлено Головному управлінню Держгеокадастру України у Чернівецькій області в задоволенні заяви про перегляд рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 січня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

У касаційній скарзі Головне управління Держгеокадастру України у Чернівецькій області, яке є правонаступником відповідача у справі - Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України в Чернівецькій області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 січня 2016 року в частині стягнення з Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період часу з 20 лютого 2013 року по 05 січня 2016 року у сумі 38 870,32 грн, а також заробітної плати в сумі 4 010,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення з урахуванням виплат проведених Департаментом праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру України у Чернівецькій області на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 січня 2017 року належить відмовити на таких підставах.

Відповідно до пункту 4 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є ухвала про відхилення касаційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме рішення чи ухвалу.

Із матеріалів касаційного провадження вбачається, що рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 січня 2017 року вже було предметом касаційного перегляду за касаційною скаргою Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України в Чернівецькій області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру України у Чернівецькій області, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на вказане судове рішення.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру України у Чернівецькій області на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 січня 2017 року належить відмовити на підставі пункту 4 частини 4 статті 328 ЦПК України.

Касаційна скарга Головного управління Держгеокадастру України у Чернівецькій області на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2017 року не може бути прийнята до розгляду, оскільки

в порушення вимог ч. 2 ст. 326 ЦПК України, в прохальній частині касаційної скарги не зазначено клопотання особи щодо оскаржуваної ухвали.

Також у порушення вимог ч. 5 ст. 326 ЦПК України до касаційної скарги не додано завіреної належним чином копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2017 року.

Одночасно слід зазначити, що до касаційної скарги додаються копії судових рішень видані судом в порядку передбаченому ст. 222 ЦПК України.

Згідно п. п. 13.6, 13.7 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 13 грудня 2013 року № 173, копії рішень, ухвал повинні бути підписані працівником суду та скріплені гербовою печаткою.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦПК України у разі надходження касаційної скарги, не оформленої відповідно до вимог, встановлених статтею 326 цього Кодексу, або у разі несплати суми судового збору, вона залишається без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу належить залишити без руху та надати заявникові строк для усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 326, 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру України у Чернівецькій області на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 січня 2017 року.

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру України у Чернівецькій області на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2017 року залишити без руху та надати строк до 19 жовтня 2017 року для усунення вказаних недоліків.

У разі невиконання вимог суду, касаційна скарга вважатиметься неподаною й повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ С.П. Штелик