Справа № 199/571/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22.02.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді: Скрипник О.Г.

секретар: Свіріній Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з відповідачем проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син, ОСОБА_3. З квітня місяця 2010 року сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні позивачки. Позивачка хоче та має можливість здійснити з сином закордонні екскурсії для її усестороннього розвитку та в туристичних і оздоровчих цілях. Однак, вона не може отримати згоду відповідача, а тому змушена звернутися до суду.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання проти задоволення позовних вимог заперечував.

Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що від спільного проживання позивача та відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження зареєстроване 06 серпня 2008 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис №973, в якому зазначено, батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_4.

01 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 вийшла заміж за ОСОБА_5, у зв'язку з чим прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Позивачка бажає та має можливість виїхати разом з неповнолітнім сином за межі України, з метою туристичних і оздоровчих цілях, а також хоче здійснити для сина закордонну екскурсію для її усестороннього розвитку, однак, не може отримати дозвіл на виїзд дитини від відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп.2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги як найкращому забезпеченню інтересів дитини, досліджені в судовому засіданні характеризуючі дані щодо дитини, стан здоров'я та вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон не порушує прав ОСОБА_2, як батька дитини, та вчиняється матір'ю в інтересах ОСОБА_3.

За таких обставин, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини, дитини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись, ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 31.03.2017 року по 14.04.2017 рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 640, 0 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г.Скрипник