У х в а л а

іменем україни

20 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, на обґрунтування якого вказав, що з 20 червня 2012 року працював на посаді інженера-програміста служби інформаційних технологій у Виробничому підприємстві «Южно-Українська АЕС» (далі − ВП «Южно-Українська АЕС»). Наказом виконуючого обов'язки генерального директора ВП «Южно-УкраїнськаАЕС» № 57-лс від 21 січня 2016 року його звільнено з роботи 26 січня 2016 року за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на невідповідність причини звільнення дійсним обставинам, порушення порядку накладення дисциплінарного стягнення та його неознайомлення з наказом про звільнення, позивач просив поновити його на посаді інженера-програміста служби інформаційних технологій у ВП «ЮУ АЕС».

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 червня 2016 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення у справі і розглянути спір по суті, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що з 20 червня 2012 року ОСОБА_6 працював на посаді інженера-програміста служби інформаційних технологій у ВП «ЮУ АЕС».

Наказом № 57-лс від 21 січня 2016 року його звільнено з роботи 26 січня 2016 року згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставами для звільнення стала відсутність позивача на роботі 30 грудня 2015 року, яку відповідач вважав прогулами без поважних причин.

Відповідно дослужбової записки«Про порушення трудової дисципліни» № 24-4, доповідноїзаписки інженера-програміста ОСОБА_7від 30 грудня 2015 року, актом № 1 про відсутність працівника на роботі від 30 грудня 2015 року, акту № 3 про відмову працівника пройти позачергове медичне обстеження, огляд на встановлення стану сп'яніння, протоколу зборів трудового колективу від 18 січня 2016 року, 30 грудня 2015 року позивач прибув на роботу о 10-00 годині з ознаками алкогольного сп'яніння. У зв'язку з цим, начальник служби інформаційних технологій ВП «Южно-Українська АЕС» Поздняков В.Ю. запропонував йому пройти медичне обстеження від якогопозивач відмовився та пішов з роботи і до кінця робочого дня на роботі не з'являвся.

Згідно з протоколомзасідання профспілкового комітету від 21 січня 2016 року № 212, профспілковий комітет дав згоду на звільнення ОСОБА_6за прогул без поважних причин 30 грудня 2015 року.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_6 з посади інженера-програміста відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України проведено без порушень діючого законодавства.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак