АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/491/17 Справа № 201/384/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині стягнутих сум відсотків та пені, а в частині стягнення суми 256,19 доларів США скасуванню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_2 кредитного договору від 13 травня 2008 року, відкрито невідновлювальну кредитну лінію і відповідачу надано кошти на загальну суму 18 240.74 доларів США для споживчих цілей, встановлено відсотки за користування кредитом 12.5% із встановленням кінцевого терміну повернення кредиту до 13 травня 2015 року.

В забезпечення вказаного кредитного договору між сторонами укладено договір застави від 13 травня 2008 року, предметом якого є автомобіль, належний відповідачеві.

Відповідно до умов договору відповідач зобовязаний повернути кредит у відповідності до графіку, що наведений у додатку до цього договору, який є його невідємною частиною. В разі порушення позичальником обовязку повернути кредитодавцеві кредит у відповідності до умов цього договору, позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення сплати, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Прийшовши до висновку, що в порушення закону та умов кредитного договору відповідач зобовязання належним чином не виконав, в зв*язку з чим за позовом Банку Жовтневим райсудом м. Дніпропетровська 18 листопада 2014 року ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 існуючої на той час заборгованості, яке не виконано, - райсуд позовні вимоги Банку по даній справі задовольнив, стягнув з відповідача. борг в загальній сумі 53 846.96 доларів США, з яких сума заборгованості за відсотками по кредиту 3 689.29 доларів США, пеня 49 901.48 долар США і три відсотки річних 256.19 доларів США, а також стягнув судовий збір 3 654 грн..

З таким рішенням повністю не можна погодитись, оскільки воно ухвалене без повного з*ясування та врахування обставин справи, заперечень сторони відповідача та доказів, що містяться у справі..

Так, дійсно наведеним судовим рішенням встановлено факт укладання між сторонами кредитного договору, наявність заборгованості, період, за який ця заборгованість стягнута, обставини, що договір продовжує діяти та повинен виконуватися відповідно до умов договору і вимог закону.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Разом з тим, заперечуючи частково проти позову, відповідач посилався на те, що вказаним рішенням було стягнуто заборгованість за кредитом 5 794.51долл., пеня- 10 000грн. та за ст.625 ЦКУ відповідальність за порушення грошового зобов*язання- 11 802,72грн. , однак проценти за власною ініціативою Банку не нараховувались упродовж більш 4-х років (з 11.11. 2010року коли був вчинений виконавчий напис) та рішенням від 18 листопада 2014 року не стягувались. Поновлюючи нарахування процентів з листопада 2010р. по 15 грудня 2014р., Банк автоматично та, за твердженням відповідача, незаконно нарахував пеню за увесь цей період.

Такі твердження райсудом не були враховані, перевірені і висновки суду по ним у рішенні відсутні, більш того, у наданому Банком розрахунку на а.с.5 взагалі відсутній розрахунок відсотків, що свідчить про неповноту у з*ясуванні усих обставин справи.

Між тим, твердження відповідача підтверджуються матеріалами справи, в тому числі, обґрунтуваннями позовної заяви, розрахунком заборгованості на а.с. 201- 202, наданим на вимогу апеляційного суду.

Враховуючи, що наведеним вище рішенням стягувалась кредитна заборгованість станом до 8 серпня 2014року, а не по листопад 2014р., то і заборгованість по відсоткам повинна нараховуватись до цієї ж дати, а тому заборгованість по відсоткам станом до 8 серпня 2014р. складає суму 3 483, 35 доларів США, в зв*язку з чим стягнута судом сума за період по листопад 2014р.- 3 689,29долл.- підлягає зменшенню, а рішення, таким чином, в цій частині - зміні.

Твердження відповідача про незаконність нарахування пені не могло бути прийняте судом до уваги, оскільки така неустойка передбачена умовами кредитного договору, крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов*язання, що дає підстави для стягнення наряду з відсотками і пені.

Разом з тим, стягуючи суму пені у доларах США, суд залишив без врахування, що положення ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК, Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть застосовуватись тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та відсотків і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

В той же час, райсуд не звернув увагу на те, що розмір нарахованої Банком пені значно перевищує розмір суми відсотків, що за правилами ст. 551 ч.3 ЦК дає підстави для його зменшення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає можливим зменшення суми пені до 500 долл., що в еквіваленті до гривні складає суму 7 900грн., а тому рішення в цій частині необхідним змінити.

При вирішенні питання щодо стягнення 3% річних від простроченої суми, райсуд обгрунтовано виходив з того, що таке положення передбачене частиною 2 ст.625 ЦК. Однак, при цьому залишив без уваги, що рішенням Жовтневого райсуду від 18 листопада 2014 року на підставі цієї норми вже була стягнута сума 11 802,72грн., що виключає таку ж саму повторну, подвійну відповідальність за порушення грошового зобов*язання. А тому в частині стягнення суми 256,19 долл.США рішення слід скасовати з відмовою у задоволенні даної вимоги.

Керуючись ст.ст. 307, 309пп.1, 3, 4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року змінити в частині стягнутих сум відсотків та пені. Зменшити суму відсотків по кредиту до суми 3483, 35 доларів США та суму пені до 7900,00 грн..

Рішення в частині стягнення суми 256,19 доларів США - скасувати.

У вимогах про стягнення 3% річних - відмовити.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3