РІШЕННЯ

іменем України

16 серпня 2017 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді-Масло С.П., за участі секретаря судових засідань-Чміль Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 5551,00 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 01 березня 2017 року позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 5551,00 грн., про що останнім складено розписку, згідно якої гроші ОСОБА_2 зобов'язався повернути не пізніше 11 квітня 2017 року. До теперішнього грошові кошти ОСОБА_2 не повернув. Враховуючи викладене, позивач просив позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що не зміг повернути борг, у звязку з скрутним матеріальним становищем.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким останній отримав грошові кошти в розмірі 5551,00 грн., про що склав відповідну розписку.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно договору позики, ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти у строк до 11квітня 2017 року.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, статтею 599 ЦК України закріплено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Судом встановлено, що борговий документ - розписка знаходилась у позивача, що свідчить про те, що до теперішнього часу відповідачем грошове зобов'язання за договором позики від 01 березня 2017 року не виконано, що також підтвердив відповідач в судовому засіданні.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

В ході судового розгляду справи жодних доказів на підтвердження виконання грошового зобов'язання відповідачем суду не надано.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 59, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 545, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, та такого, що фактично мешкає за адресою: м-рн 1АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) борг в розмірі 5551 (пять тисяч пятсот пятдесят одна) грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, та такого, що фактично мешкає за адресою: м-рн 1АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик до суду у розмірі 382 (триста вісімдесят дві) грн. 80 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.П. Масло