АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2934/17 Номер провадження 22-ц/786/2186/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

при секретарі: Радько О.М.

за участю адвоката - Божко Т.Б.

позивача - ОСОБА_3

відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача - ОСОБА_6

третьої особи - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про позбавлення їх батьківських прав, встановлення опіки.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася її онука - ОСОБА_8, батьками якої є її донька - ОСОБА_4 та зять - ОСОБА_5.

Після встановлення в онуки діагнозу - "Синдром Дауна", її 23 березня 2017 року відповідачі здали до дитячого будинку та в подальшому надали нотаріально посвідчені заяви про свою згоду на усиновлення дитини.

Таким чином, вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої доньки ОСОБА_8, оскільки здали її до дитячого будинку.

На даний час ОСОБА_8 перебуває в Кременчуцькому обласному спеціалізо-ваному будинку дитини. Враховуючи її діагноз, дитина потребує посиленої батьківської, материнської турботи, догляду лікарів, соціальної реабілітації, що не може в повній мірі забезпечити даний заклад.

Вона (позивач) з чоловіком бажає забрати онуку у свою родину, встановити опіку над дитиною, яка позбавлена батьківського піклування та має особливі потреби. Вони бажають забезпечити інтереси дитини, надати їй належне виховання, освіту, духовний та фізичний розвиток, забезпечити родинне тепло, затишок та батьківську любов.

В зв'язку з цим просила суд позбавити ОСОБА_5 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_8 та призначити її опікуном над ОСОБА_8.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 липня 2017 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 - задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малоліт-ньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Призначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку м. Полтави, опікуном над ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2017 року вирішено питання щодо судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений позивачем судовий збір в сумі 640 грн. по 320 грн. з кожного.

Не погодившись з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, - просили оскаржуване ними судове рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 - відмовити.

На дану апеляційну скаргу своє заперечення надала ОСОБА_3, в якому спростовуючи доводи апелянта, просила апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилити, рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року - залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, зокрема копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2016 року, актовий запис №1400, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_8.

Батьками малолітньої ОСОБА_8 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Також судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечується ніким зі сторін, що після підтвердження на підставі результатів відповідних медичних досліджень у дитини діагнозу "Синдром Дауна", відповідачі звернулися до компетентних органів з заявою про влаштування малолітньої ОСОБА_8 до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини.

Виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, розглянувши заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 28 лютого 2017 року прийняв рішення №46, яким вирішив направити малолітню ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини. на державне забезпечення терміном на шість місяців.

Відповідно до зазначеного рішення малолітня дитина ОСОБА_8 була влаштована відповідачами до вищевказаного спеціалізованого закладу, де знаходиться й на даний час.

30 березня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали нотаріально посвідчені письмові згоди на усиновлення їхньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Бабуся дитини - ОСОБА_3 - позивач у справі, бажає взяти ОСОБА_8 під опіку, оскільки стурбована долею своєї онуки, станом її здоров'я, соціальної адаптації, фізичного і духовного розвитку.

Оскільки за нормами ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування, ОСОБА_3 була вимушена звернутися до суду з позовом до відповідачів про позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_8 та призначення її опікуном над ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 3 ст. 155 СК України, - відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Виходячи зі встановлених обставин, з урахуванням вищенаведених норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що передавши дитину до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини Полтавської обласної ради та надавши до закладу нотаріально посвідчені заяви про згоду на усиновлення малолітньої доньки ОСОБА_8, відповідачі підтвердили той факт, що вони відмовились від виконання своїх батьківських обов'язків.

За роз'ясненнями, наведеними в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зі змісту п. 16 вищевказаної Постанови слідує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При цьому правильним є також висновок суду, що під час перебування в Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини Полтавської обласної ради, малолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, позбавлена родинного тепла, сімейного затишку та батьківської любові; вона не зможе отримати належного виховання, освіти, духовного та фізичного розвитку. Також позбавлена можливості отримати в повній мірі необхідний їй, як дитині з особливими потребами, медичний догляд та лікування, що в подальшому негативно вплине на її фізичний стан.

З урахуванням встановлених обставин на підставі наданих сторонами та досліджених судом доказів, а також беручи до уваги рішення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради №159 від 27 червня 2017 року, яким затверджено висновок виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, - суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в частині позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, обґрунто-вано задовольнивши зазначені позовні вимоги.

Твердження відповідачів про те, що вони регулярно відвідували доньку в спеціалі-зованому будинку дитини, не спростовують правильності висновків суду, оскільки приїзди відповідачів до вказаного закладу та спілкування з дитиною один раз на тиждень не можна вважати належним виконанням ними своїх батьківських обов'язків відносно їх малолітньої доньки з особливими потребами в розумінні вимог ст. 150 СК України.

Не є підставою для скасування рішення суду також посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що їх рішення влаштувати дитину до спеціалізованого закладу було обумовлене ігноруванням з боку державних органів та медичних закладів проблеми їх сім'ї в зв'язку з народженням дитини з особливими потребами; повною відсутністю інформації щодо утримання, виховання та розвитку таких дітей.

Так, зазначене не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Окрім того, спростовується наданими самою ж відповідачкою доказами. Зокрема, згідно наданого ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 23 червня 2017 року №6 по розгляду питання про надання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності/ недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по відношенню малолітньої доньки ОСОБА_8, присутня на засіданні методист Центру реабілітації дітей-інвалідів - ОСОБА_10 пояснила, що дітям з синдромом Дауна віком до трьох років обов'язково потрібно проживати в рідній сім'ї, мати постійний зв'язок з близькими людьми. Таким дітям віком до одного року необхідні максимально тактильні відчуття та індивідуальний розвиток моторики. При цьому зауважила, що якщо дитина перебувала в певних умовах та з нею не займалися, то після трьохрічного віку практично не можливо відновити її розвиток. В свою чергу, ОСОБА_4 на засіданні комісії пояснила, що поки дитина проживала з ними, за цей час вони зверталися в Центр реабілітації дітей-інвалідів, де їм надали консультацію, вони також дізнавалися в яких дитячих садочках можливе перебування дітей з синдромом Дауна.

В суді ж апеляційної інстанції відповідачі, як в своїх вільних поясненнях, так і на запитання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, пояснили, що вони бажають лише, щоб їхню доньку ОСОБА_8 усиновили іноземні громадяни та вивезли за межі України, вважаючи, що в нашій державі діти з таким діагнозом не можуть бути пристосовані до життя. Посилан-ня відповідачів на те, що вони погодяться забрати дитину в разі її неусиновлення до досягнення півторарічного віку, свідчить про їх небажання виховувати доньку в даний час, що в свою чергу, потягне незворотні негативні наслідки для дитини з особливими потребами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині позовних вимог та не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Вирішуючи позов ОСОБА_3 щодо призначення її опікуном над малолітньою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, районний суд виходив з положень ч. 1 ст. 257 та ст. 258 СК України, згідно яких баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

При цьому судом встановлено, що що позивач ОСОБА_3 є рідною бабусею малолітньої ОСОБА_8. Позивач бажає встановити опіку над малолітньою онукою, щоб забезпечити інтереси дитини, всіляко сприяти у отриманні дівчинкою належного медичного догляду та лікування; виховання, освіти, духовного та фізичного розвитку, забезпечити їй родинне тепло, сімейний затишок та батьківську любов.

Наказом Міністерства охорони здоров»я України від 27 грудня 2011 року №973, затверджено перелік захворювань, які надають право на усиновлення хворих дітей без дотримання строків перебування на обліку в центральному органі виконавчої влади, до повноважень якого належить питання усиновлення та захист прав дітей, а також до досягнення дитиною п'яти років. До таких захворювань належить синдром Дауна.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27лютого 1991року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки на даний час ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває у Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини Полтавської обласної ради, батьки дитини надали нотаріально посвідчену згоду на її усиновлення, до того ж дитині поставлений діагноз «Синдром Дауна» і вона потребує посиленої батьківської, материнської турботи, догляду лікарів, що не зможуть у повній мірі забезпечити спеціалісти вказаного медичного закладу; - в свою чергу, турботу, любов та повне піклування для дитини зможуть забезпечити її дідусь та бабуся, - суд дійшов правильного висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_3 щодо призначення її опікуном над малолітньою онукою є обґрунтованою, законною, та такою, що підлягає до задоволення.

При цьому судом перевірено та надано належну оцінку даним щодо стану здоров'я, характеризуючих ознак ОСОБА_3, в тому числі, і як можливого опікуна малолітньої онуки, взято до уваги матеріальне забезпечення позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до суду першої інстанції надано необхідні документи, перелік яких визначено п. 40 Постанови Кабінету Міністрів України №866 від 28 вересня 2008 року.

Твердження відповідачів, що ОСОБА_3 не зможе забезпечити належний догляд та виховання малолітньої ОСОБА_8, не ґрунтується на належних доказах та розцінюється колегією суддів як наслідок неприязних відносин, що виникли між сторонами в зв'язку зі звернення позивача до суду з даним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М.

Судді: /підписи/ Пилиачук Л.І.

Чумак О.В.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.