АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/1533/17 Головуючий суддя І інстанції Курганникова О. А.
Провадження № 22-ц/790/4802/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що розглядаються в порядку цивільного судочинства
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, -

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_1, який діяв в інтересах ОСОБА_2,звернувся до суду зі скаргою, мотивуючи яку зазначив, що в провадженні Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Київського ВДВС ГТУЮ у Харківській області) перебуває виконавче провадження № 48401551 з примусового виконання виконавчого листа № 2020/6647/2012, виданого 12.12.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова, про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») заборгованості за договором кредиту від 06.04.2007 року у розмірі 1 656 457 грн. Постановами державного виконавця від 10.08.2015 року та 03.11.2015 року накладено арешт на майно ОСОБА_2, зокрема, на автомобіль марки «Lexus GX 470», 2006 року випуску та оголошено заборону на його відчуження. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження заявнику стало відомо, що 11 березня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 863 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, а 23.09.2014 року Дзержинським ВДВС ГТУЮ у Харківській області відкрито виконавче провадження № 44842938 про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису. Посилаючись на те, що за вказаними виконавчими провадженнями фактично відбувається подвійне стягнення, крім того, вищевказаний автомобіль ним було відчужено за генеральною довіреністю ОСОБА_6, заявник просив визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця Київського ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 06.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 48401551 за виконавчим листом №2020/6647/2012 від 12.12.2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № CNL 700/570/2007 від 06.04.2007 року, а також постанови від 10.08.2015 року та 03.11.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 48401551.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2017 рокуу задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу. В обґрунтування скарги посилався на ті ж самі обставини, якими обґрунтовано скаргу на дії державного виконавця.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що постановою державного виконавця Київського ВДВС ГТУЮ у Харківській областівід 06.08.2015 року відкрито виконавче провадження № 48401551 з примусового виконання виконавчого листа № 2020/6647/2012, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 12 грудня 2014 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CNL700/570/2007 від 06.04.2007 року у розмірі 1 656 457 грн. 15 коп. (а.с. 13).

Постановою державного виконавця Київського ВДВС ГТУЮ у Харківській областівід 10.08.2015 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 (а.с. 13), а постановою державного виконавця від 03.11.2015 року накладено арешт на належні ОСОБА_2 автомобілі, зокрема, «LEXUS GX 470», 2006 року випуску.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2020/6647/2012, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 12 грудня 2014 року, та накладення арешту на належний боржнику майно вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для визнання їх неправомірними.

Колегія суддів погоджується із такими висновками з наступних підстав.

На момент виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (Закон N 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону N 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частинами 1, 2, п. 1 ч. 3 статті 11 Закону N 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах(п.п. 5, 6 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV).

Відповідно до ст. 25 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частинами 1 та 2 ст. 57 Закону N 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Підстави закінчення виконавчого провадження передбачені ст.49 Закону N 606-XIV, яка не містить такої підстави, як перебування в провадження іншого відділу державної виконавчої служби виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за тим самим кредитним договором.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки дії, що вчинялися державним виконавцем щодо виконання рішення суду від 28.08.2014 року, не суперечать вимогам Закону № 606-XIV, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. Наявність виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на іпотечне майно боржника та виконавче провадження стосовно поручителя за кредитним договором не можуть вважатися подвійною відповідальністю за невиконання кредитного договору.

Посилання апелянта на те, що автомобіль «Lexus GX 470», 2006 року випуску, не належить йому на праві власності, оскільки відчужений на користь іншої особи, спростовуються довідкою з БД «АМТ1» (а.с.46) та листом Управління превентивної діяльності ГУНП в Харківській області № 3944/119-20/03 (а.с. 102), відповідно змісту яких власником вказаного автомобіля є ОСОБА_2.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

Л.А. Швецова