Справа № 161/3900/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/1254/17 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Русинчука М.М., Матвійчук Л.В.,

з участю:

секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_2, на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі ПАТ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 06 серпня 2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 242896-CRED, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 24 травня 2010 року. Зобовязання за вказаним договором забезпечено порукою згідно договору № 242896-cred від 06 серпня 2008 року, укладеного з поручителем ОСОБА_4

Банк умови договору виконав у повному обсязі. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитом станом на 03 лютого 2016 року утворилась заборгованість, яка становила 31888,46 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту 7711,99 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом 24176,47 доларів США.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року стягнуто із солідарних боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 16034,25 доларів США.

Оскільки рішення суду боржником не виконується, кредит позичальником не повернуто, продовжується нарахування процентів та пені, що є підставою звернення із даним позовом.

На підставі викладеного позивач ПАТ «ПриватБанк» просив суд стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість в розмірі 16656,58 доларів США, враховуючи різницю між нарахованою та стягнутою достроково рішенням суду сумою.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16656,83 долари США, що за курсом НБУ станом на 03 лютого 2016 року (за 1 долар США 25, 87грн ) еквівалентно 430905 грн. 83 коп., та судовий збір в розмірі по 3231,80 грн з кожного.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 через представника подав апеляційну скаргу, в якій покликається на його незаконність, передчасність та ухвалення з порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості з нього відмовити повністю. Зокрема вважає, що суд не звернув уваги на сплив позовної давності щодо вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено лише в частині щодо стягнення заборгованості із боржника ОСОБА_3, то апеляційним судом рішення щодо законності і обґрунтованості в іншій частині позовних вимог не перевіряється і не переглядається.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник та поручитель не виконали взятих за кредитним договором та договором поруки зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості, тому суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення заборгованості.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону, тому колегія суддів погоджується з ними.

Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 242896-CRED, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 24 травня 2010 року. Для забезпечення зобовязання за вказаним договором укладено договір поруки № 242896-cred від 06 серпня 2008 року з відповідачем ОСОБА_4

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 03 лютого 2016 року утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку банку становить 31888,46 доларів США, з яких борг по тілу кредиту 7711,99 доларів США, по процентах за користування кредитом 24176,47 доларів США (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 29.08.2011 року у розмірі 16034,25 доларів США, з яких 7711,99 доларів США тіло кредиту, 7528,86 доларів проценти і 31,36 доларів та 762,04 доларів штрафи (а.с.8-9).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про ухвалення заочного рішення у даній справі, а доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення судом відповідача ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи та невручення йому копії заочного рішення суду не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 17 липня 2017 року подав заяву про перегляд заочного рішення від 10.05.2016 року, в якій свої вимоги обґрунтував тим, що він не отримував жодних процесуальних документів по справі, і неналежне повідомлення про судовий розгляд справи позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права та взяти участь у змагальному процесі, надавати свої заперечення та заяви про застосування строків позовної давності, в результаті чого було ухвалене незаконне рішення. Такі ж покликання містяться й в апеляційній скарзі.

Положеннями статті 74 ЦПК України встановлено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Як вбачається із матеріалів справи, за адресою: вул. Лугова, 2, с. Полонка Луцького району Волинської області, куди направлялася копія ухвали про відкриття провадження із зазначенням строку надання відповідачем письмових заперечень, копія позовної заяви та судова повістка - повідомлення ОСОБА_3, вручені адресату 07.04.2016 року, тобто завчасно до дати призначення судового засідання на 10.05.2016 року, що підтверджено повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.32-34,36).

Місце реєстрації відповідача підтверджується копією паспорта відповідача з відміткою про зареєстроване місце його проживання (а.с.21-22).

Матеріали справи не містять відомостей щодо зміни місця реєстрації або проживання ОСОБА_3, а відтак копії процесуальних документів направлялися вказаній особі на дану адресу.

Разом з тим, і копію заочного рішення відповідач ОСОБА_3, як видно із повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке є в справі, отримав 26.05.2016 року за тією ж адресою (а.с.47).

Та обставина, що судом було ухвалено рішення без участі відповідача, не спростовує правильність висновків суду першої інстанції по суті спору. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості довести ті обставини, на які він посилається як на підставу відмови банку у задоволенні позову, та надати нові докази суду апеляційної інстанції, чого ним зроблено не було.

Щодо покликань представника відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на подання ним заяви про застосування строків позовної давності, яку судом безпідставно не взято до уваги, то колегія суддів зазначає наступне.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із ч. 2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як визначено ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, відповідно до п.5.7 умов кредитного договору, кожну сторінку якого особисто підписано відповідачем ОСОБА_3, строк позовної давності за кредитним договором сторонами був збільшений до 5 років (а.с. 17).

22 грудня 2011 року заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 2-7095/11 позов банку до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено повністю. З позовом банк звернувся 17.10.2011 року.

Оскільки в даному випадку банк звертався до суду про стягнення заборгованості, внаслідок якого відбулось переривання строку позовної давності, то предявлення нового (зокрема даного) позову про стягнення суми боргу 25 березня 2016 року відбулось у межах пятирічного строку позовної давності, про яку домовились сторони у договорі.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року № 6-298цс17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, не впливає на правильність висновків суду й долучена в судовому засіданні апеляційної інстанції додаткова угода №1 до кредитного договору № 242896-CRED від 06.08.2008 р., укладена сторонами 11 жовтня 2017 року, та копії квитанцій про переказ готівки, відповідно до яких відповідач здійснив погашення кредитної заборгованості. Дана обставина лише підтверджує факт визнання ним заборгованості за спірним кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не беруться.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 224 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, та дійшов до обґрунтованого висновку про підставність і доведеність заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 солідарно заборгованості за кредитом, оскільки належними і допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого мав заборгованість, яка повинна бути стягнута у судовому порядку.

Отже, наведені доводи апеляційної скарги є безпідставними і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий

Судді