Справа №489/2492/17 19.10.2017 19.10.2017 19.10.2017
Провадження №22-ц/784/2102/17
Справа № 489/2492/17 Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/2102/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.;

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 (а.с. 51),

прокурора Цвікілевич Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, треті особи Прокуратура Миколаївської області, Головне управління Національної поліції України у Миколаївській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями слідства та прокуратури,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до Державної казначейської служби України, який обґрунтовував тим, що 24 березня 2016 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме, в навмисному нанесенні тілесних пошкоджень працівнику правоохоронних органів. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2015 року його було визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. Призначено покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік, покладено обовязки, що передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 9 грудня 2016 р. даний вирок скасовано та кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю у його (ОСОБА_3В.) діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

За твердженням позивача, йому була заподіяна моральна шкода, що полягає в душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких він зазнав внаслідок незаконних дій слідства і прокуратури, незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стану здоровя, відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих завязків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн., шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, послаючись на безпідставність та недоведеність вимог позивача.

Представники прокуратури Миколаївської області та ГУНП в Миколаївській області також вважали позов таким, що не підлягає задоволенню: наполягали на відсутності завдання моральної шкоди позивачу та нетривалості порушення його прав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі - 15 000 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм закону при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, просив рішення змінити та збільшити розмір такого відшкодування до 50 000 грн.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України, посилаючись на недоведеність позивачем факту спричинення йому моральної шкоди, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В поясненнях на апеляційні скарги Головне Управління Національної поліції України у Миколаївській області просило апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає відхиленню, а апеляційна скарга позивача частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 24 березня 2016 року Ленінським відділом поліції ГУНП в Миколаївській області було повідомлено позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв'язку з виконанням цим працівником службових обов'язків. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2016 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік, покладено обовязки, що передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 9 грудня 2016 р. даний вирок скасовано та кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в діяннях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом п. 5 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР ) відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

За положеннями ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування такої моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та засудження позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги Державної казначейської служби України на недоведеність факту спричинення позивачу моральної шкоди та про неврахування судом при визначенні розміру відшкодування засад розумності та виваженості, невідповідності цього відшкодування характеру немайнових втрат та обсягу моральних страждань, оскільки це не відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам Закону № 266/94-ВР.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування суд, хоча і правильно визначив період перебування позивача під судом та слідством - з 24.03.2016 р. по 08.12.2016 р., тобто, 8 місяців 14 днів, проте, виходив з мінімального розміру заробітної плати, що був встановлений законодавством саме на цей період, а не на час вирішення даної справи.

Проте, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Така правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 2 грудня 2015 року по справі за № 6-2203цс15.

Враховуючи установлений законодавством розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом (3200 грн.) та період перебування позивача під судом та слідством 8 місяців 14 днів, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 становить 27093грн.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За такого, з урахуванням конкретних обставин справі, в тому числі, тривалості перебування позивача під слідством та судом, характеру пред'явленого обвинувачення, та врахувавши вимоги розумності і справедливості, той факт, що позивачем не доведено погіршення його стану здоров'я і вини прокуратури щодо затягування судового процесу під час апеляційного розгляду кримінальної справи, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 у розмірі більшому, ніж 27093грн.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 50000грн. є необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2017 року змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 з 15 000 грн. до 27093грн. (двадцять сім тисяч гривень девяносто три гривні).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_5