Справа № 438/192/17
Номер провадження 2/438/231/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 вересня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Слиша А.Т..

при секретарі Дробчак Г.К.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Борислава цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 звернулась із вищезазначеним позовом в суд, просить ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_7, 20.07.1927р.н., який помер 02.06.2016 в м.Бориславі Львівської області, у пять місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона зареєстрована у м. Бориславі, проте проживає в м.Мадриді Іспанія. Останній раз виїхала за межі України 17 вересня 2015 року. У грудні 2016 року, зателефонувавши до відповідача, своєї бабці по лінії покійного батька ОСОБА_8 ОСОБА_9, довідалась про смерть свого діда, ОСОБА_7, а також, що спадкодавець переоформив на позивачку право власності на будинок №110 на вул.Петлюри у м.Бориславі. Зважаючи на те, що на момент отримання зазначених відомостей позивачу не було відомо точної дати смерті діда та не було зрозумілим, у який спосіб, окрім заповіту, дід міг переоформити на позивача без її особистої участі вищезазначений житловий будинок, перебувала за межами України, позивач надіслала на адресу нотаріусів міста Дрогобича та міста Борислава письмові заяви про прийняття нею спадщини після смерті діда ОСОБА_10 за законом за правом представлення, а у разі наявності заповіту на її імя - за заповітом. Після цього вона видала довіреність ОСОБА_1 на право представлення її інтересів на час відсутності позивача, в тому числі інтересів під час вирішення питання про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_10.

03 лютого 2017 року представником ОСОБА_1 було отримано у Трускавецькій державній нотаріальній конторі (в.о. Бориславської державної нотаріальної контори) листа від 03 лютого 2017 року на імя позивача, з якого вбачалось, що заява позивача від 08 грудня 2016 року, яка надійшла до Бориславської держнотконтори19 січня 2017р., а до приватного нотаріуса ОСОБА_11 10 січня 2017 року., не може бути зареєстрована в книзі обліку реєстрації спадкових справ, оскільки позивач пропустила 6-тимісячний строк для прийняття спадщини. Крім цього, під час отримання вказаної відповіді ОСОБА_1 стало відомо, що у 2003 покійний дід позивача, ОСОБА_10, склав нотаріально посвідчений заповіт, згідно якого усе своє майно заповів позивачу. ОСОБА_1 звернувся в усній формі до спадкоємців за законом, - відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_9. із проханням про надання ними письмової згоди на прийняття позивачем спадщини після спливу піврічного строку та з метою врегулювання спору у позасудовому порядку. Однак, відповідачі відмовили у наданні згоди. Відтак з метою відновлення своїх прав та інтересів, зокрема, прав на оформлення спадкового майна, позивач звернулася з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_5Б.у судове засідання не зявилася.

Представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють на підставі довіреності від 03 березня 2017 року (а.с.51) у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представники додатково пояснили суду, що позивач ОСОБА_5 не може прибути у судове засідання, оскільки перебуває за межами України. Крім цього, представник позивача ОСОБА_1 додатково пояснив суду, що поважними причинами для поновлення пропущеного позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_10 є те, що як на час смерті, так і тривалий час до та після смерті спадкодавця ОСОБА_10 позивач ОСОБА_5 перебувала за межами України, тому не знала та не могла знати про наявність заповіту та смерть спадкодавця, крім цього позивач уже тривалий час хворіє хронічним захворюванням, що підтверджується наявними у матеріалах справи рядом письмових доказів. Представник позивача ОСОБА_2 додатково пояснила суду, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід вражати факт незнання спадкоємцем, позивачем ОСОБА_5, про наявність заповіту спадкодавця ОСОБА_10, відповідно до якого спадкодавець зробив розпорядження належним йому майном у користь спадкоємця позивача у справі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив заявлений позов у повному обсязі, заславшись на те, що спадкодавець ОСОБА_10, його батько мав певні проблеми із памяттю, відповідно, на його думку несвідомо склав заповіт щодо розпорядження належним йому майном у користь позивачки ОСОБА_5 Про те, що його покійний батько склав заповіт на користь позивачки, відповідачу та його матері ОСОБА_9 стало відомо коли вони звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Ще за життя покійного, було погоджено, що житловий будинок за адресою м.Борислав, вул.С.Петлюри,110 буде належати йому, оскільки він допомагав у будівництві цього будинку, у подальшому ремонтував будинок та обробляв присадибну ділянку, а також доглядав свою матір, відповідача ОСОБА_9 Позивач, на відміну від нього, не відвідувала свою бабу, відповідача у справі ОСОБА_9, не турбувалась та не доглядала останню, а тому не повинна претендувати на житловий будинок як спадкове майно, що залишився після смерті спадкодавця ОСОБА_10

Відповідач ОСОБА_9 у судове засідання, яке відбулося 28 вересня 2017 року, не зявилася. У попередніх судових засіданнях відповідач ОСОБА_9, допитана у якості свідка показала суду, що заперечує позовні вимоги у повному обсязі. Із показів відповідача вбачається, що онука ОСОБА_5 ще за життя покійного чоловіка забрала документи на житловий будинок. Скористалась із проблемами із памяттю, які мав покійний чоловік, спонукала останнього скласти заповіт на користь позивачки ОСОБА_5 Крім цього, відповідач ОСОБА_9 стверджує суду, що позивачці ОСОБА_5 було достеменно відомо про смерть її покійного чоловіка ОСОБА_10, оскільки до позивачки ОСОБА_5 телефонував брат позивачки ОСОБА_11, який повідомив останній про смерть діда ОСОБА_10 ще під час його похорону. Про це відповідачці відомо зі слів брата позивачки ОСОБА_11. Відповідач ОСОБА_9 показала суду про те, що позивач до неї телефонувала в день народження відповідача, а саме 03 грудня 2016 року, а також значно раніше в день похорон брата відповідачки, який помер за незначний період часу після смерті спадкодавця ОСОБА_10 Під час зазначених телефонних розмов відповідачка повідомляла онуку ОСОБА_10 про смерть її діда ОСОБА_10

Представник відповідачів у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі договорів №002/17 та №003/17 від 20 березня 2017 року (а.с.52,53) заперечила проти заявлених позовних вимог у повному обсязі із підстав, зазначених у її письмовому запереченні (а.с.56-59), яке долучила до матеріалів справи. Відповідно до цього заперечення представник відповідача вказала на те, що позивач звернулась до суду із позовом, оскільки стверджує, що строк прийняття спадщини, визначений статтею 1272 ЦК України, нею пропущено із поважних причин, а саме їй не було відомо про день смерті її дідуся ОСОБА_10 Проти задоволення такого позову представник заперечує із підстав недоведеності та необґрунтованості. У позові позивачки вказано, що вона зателефонувала у грудні 2016р. до своєї бабці, щоб привітати її з днем народження. Під час цієї розмови позивачки із бабцею вона дізналась про смерть діда ОСОБА_10 Із вищевказаного за твердженням представника відповідачки стає зрозумілим, що конфлікту у родині немає, адже онучка телефонує привітати бабцю із днем її народження, з чого вбачається, що хтось із родичів повинен був повідомити її про смерть діда. Також вважає, що позивачка попустила строк звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини із тих підстав, що була необізнана із відповідною нормою закону, якою визначено обовязок спадкоємця, що не проживав на час смерті разом із спадкодавцем, подати в відповідну заяву нотаріусу протягом 6-ти місяців. Оскільки у позивача не було перешкод для подання заяви і позивач не скористалась правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додатково строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа №6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа №6-1486цс15). Відповідно просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала суду проте, що була особисто присутньою на похороні покійного ОСОБА_10 та допомагала в організації похорону покійного. Під час похорону вона стала очевидцем розмови між дружиною відповідача у справі ОСОБА_3 ОСОБА_13 та братом позивачки ОСОБА_4, звідки свідкові відомо, що ОСОБА_13 сказала ОСОБА_4, щоб останній повідомив позивачку про смерть діда. Через деякий час брат позивачки прийшов та сказав, що позивачка не зможе приїхати на похорон. Особисто телефонної розмови між ОСОБА_4 та позивачкою свідок не чула. Свідок із позивачкою ОСОБА_5 не знайома.

Свідок ОСОБА_14 показав у судовому засіданні, що являється братом дружини відповідача у справі ОСОБА_3 Крім цього показав, що надавав допомогу сім`ї ОСОБА_7 під час поховання покійного ОСОБА_10 Свідок також підтвердив, що брату позивачки було доручено родичами покійного ОСОБА_10 зателефонувати до позивачки та повідомити про смерть діда.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Судом встановлено, що 02 червня 2016 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Дрогобицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 10 січня 2017 року, актовий запис № 220 (а.с.38). у зв'язку із чим відкрилася спадщина на належне йому майно.

Відповідачі у справі ОСОБА_3Г та ОСОБА_9 27 жовтня 2016 року звернулись у Бориславську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця, у звязку з чим було заведено спадкову справу.

Крім цього, судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 у період з 03 червня по 02 грудня 2016 року, тобто у строк прийняття спадщини, визначений ст.1270 ЦК України, після смерті спадкодавця ОСОБА_10 до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Із відповідними заявами про прийняття від 08 грудня 2016 року позивач ОСОБА_5, перебуваючи за межами України в період з 13 липня 2015 року по 19 лютого 2017 року, що підтверджується світлокопіями закордонного паспорта позивача (а.с.64) звернулась до приватного нотаріусу Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_11 (вх. 10.012017 р. (а.с.101) та Бориславської державної нотаріальної контори (вх 19.01.2017р. (а.с.104). Проте, державний нотаріус Трускавецької державної нотаріальної контори в.о. Бориславської держнотконтори) ОСОБА_15 листом від 03 лютого 2017 року повідомив позивачу, що заява не може бути зареєстрована в книзі обліку реєстрації спадкових справ, оскільки позивач пропустила 6-місячний строк для прийняття спадщини, що підтверджується копією листа державного нотаріуса ОСОБА_15 від 03 лютого 2017 року (а.с.39).

Відповідно до положень про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, як встановлено судом, 14 квітня 2003 року спадкодавецьОСОБА_10 склав заповіт, згідно з яким все своє майно заповів онуці ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачці у справі. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №757 (а.с.94).

Відповідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Далі, відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що про дату смерті спадкодавця ОСОБА_10 позивач дізналася у листопаді-грудні 2016 року та з цієї причини не змогла вчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Проте, саме по собі незнання про дату смерті спадкодавця не свідчить про поважність пропуску строку для прийняття спадщини.

Проте, суд враховує також ту обставину, що позивач ОСОБА_5 тривалий час проживає за межами України, востаннє перебувала за межами України в період 13 липня 2015 року по 19 лютого 2017 року, що підтверджується світлокопіями закордонного паспорта позивача (а.с.64). Не спростовується відповідачами та обставина, що позивач хворіє та за кордоном перебувала в тому числі у звязку з лікуванням.

Суд також приймає до уваги твердження позивача ОСОБА_5, на момент смерті спадкодавця, позивач перебувала за межами України, а також те що позивач не проживала зі спадкодавцем за заповітом, а нотаріус не вчиняв дій щодо розшуку та повідомлення її як

спадкоємця за заповітом, про існування заповіту їй стало відомо, як зазначено вище, лише у листопаді-грудні 2016 року та звернулась із відповідними заявами після незначного спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.і 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за N 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Проте, при відкритті спадкової справи на підставі витягу зі Спадкового реєстру від 27 жовтня 2016 року за № 45571976 було виявлено заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №757.

Із матеріалів спадкової справи № 107/2016р (а.с.82-103) вбачається, що після відкриття спадкової справи державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця не вчиняв жодних дій для повідомлення ОСОБА_5 про відкриття спадщини, не здійснював виклик позивача, як спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця ОСОБА_10 та дає суду підстави прийти до висновку про наявність у спадкоємця перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, ці обставини суд визнав поважними.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року (справа N 6-496цс17), зокрема необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно вимог ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладеній у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи із вищенаведених встановлених судом обставини, суд не приймає до уваги посилання представника відповідачів ОСОБА_16 на правові позиції які міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15), як підставу відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки необізнаність позивача про існування заповіту не є тотожньою обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу, про що йдеться у правових позиціях Верховного Суду України, висловлених у вищезазначених постановах.

Враховуючи, наведені обставини, суд вважає, що у спадкоємця, позивача у справі, були обєктивні, непереборні, істотні труднощі на вчинення відповідних дій, позивачем надано належні докази на підтвердження заявлених вимог, а тому суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, відповідно судові витрати слід стягнути з відповідачів порівну.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 57, 60, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задоволити.

Визначити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 додатковий строк терміном 5 (пять) місяців з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 02 червня 2016 року у м. Бориславі Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 640 гривень по 320 гривень 00 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя А.Т.Слиш