Справа № 629/2799/17
Провадження № 4-с/629/8/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Білик В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, -

встановив:

11.08.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

В обґрунтування скарги заявниця посилається на те, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.05.2013 року з ліквідаційної комісії Державного закладу «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» на її користь стягнуто вихідну допомогу у сумі 2303 (дві тисячі триста три) гривні 40 копійок, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 6122 (шість тисяч сто двадцять дві гривні) гривні 76 копійок, витрати на відрядження у сумі 252(двісті пятдесят дві) гривні 08 копійок, моральну шкоду у сумі 2000 (дві тисячі) гривень, а усього 10678 (десять тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 24 копійки.

30.08.2013 року на виконання вказаного рішення Лозівським міськрайонним судом Харківської області видано виконавчий лист №629/342/13-ц, який вона надіслала до Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області для виконання, однак в подальшому постановами державних виконавців він неодноразово повертався стягувачу та після їх скасування судом, виконавче провадження було відновлено.

12.06.2017 року ознайомившись з постановою про відновлення виконавчого провадження, 30.06.2017 року подала оригінал виконавчого листа і заяву про відновлення виконавчого провадження до виконавчої служби.

Однак не на наступний день, а лише 04.07.2017 року, повідомленням старшого державного виконавця Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області №12280/14.13-45/18 від 06.07.2017 року, було повернуто виконавчий лист №629/342/13-ц виданого 30.08.2013 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ліквідаційної комісії Державного закладу «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» на її користь вихідної допомоги у сумі 2303,40 грн., компенсації за невикористану відпустку у сумі 6122,76 грн., витрат на відрядження у сумі 252,08 грн., моральної шкоди у сумі 2000 грн., а всього 10678,24 грн., без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», яке вона отримала 07.08.2017 року.

Просила визнати рішення, дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Ципченко В.В. і міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України неправомірними, такими, що порушують її права та вимоги Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; визнати незаконним, неправомірним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану.

В судовому засіданні ОСОБА_1 на задоволенні скарги наполягала.

В судовому засіданні старший державний виконавець Ципченко В.В. проти задоволення скарги заперечувала, вважаючи її безпідставною, оскільки стягувачем ОСОБА_1 при подачі виконавчого листа до державної виконавчої служби для виконання, не подано заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» та не був сплачений авансовий внесок в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, оскільки вважає, що остання не звільнена від його сплати.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2013 року з ліквідаційної комісії Державного закладу «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» на її користь стягнуто вихідну допомогу у сумі 2303 (дві тисячі триста три) гривні 40 копійок, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 6122 (шість тисяч сто двадцять дві гривні) гривні 76 копійок, витрати на відрядження у сумі 252(двісті пятдесят дві) гривні 08 копійок, моральну шкоду у сумі 2000 (дві тисячі) гривень, а усього 10678 (десять тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 24 копійки.

30.08.2013 року на виконання вказаного рішення Лозівським міськрайонним судом Харківської області видано виконавчий лист №629/342/13-ц.

30.06.2017 року ОСОБА_1, після отримання 12.06.2017 року постанови про відновлення виконавчого провадження, направила оригінал виконавчого листа із заявою про відновлення виконавчого провадження та звільненням її від сплати авансового внеску.

Згідно ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-19 від 17.02.2017 року, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Повідомленням від 04.07.2017 року старшим державним виконавцем Ципченко В.В. даний виконавчий лист був повернутий без прийняття до виконання з підстави не сплати стягувачем ОСОБА_1 авансового внеску та у звязку з неподанням з оригіналом виконавчого документу заяви про примусове виконання рішення.

Згідно п.6 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-19 від 17.02.2017 року, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Вказане повідомлення від 04.07.2017 року, ОСОБА_1 отримала лише 07.08.2017 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 цього Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 2 Закону передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Щодо правомірності підстав повернення виконавчого листа без прийняття до виконання на підставі ст.ст.4,26 Закону України «Про виконавче провадження » та п.3 частини ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, суд не може погодитися з зазначеною виконавцем підставою для повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, у звязку з ненаданням стягувачем квитанції про сплату авансового внеску, оскільки від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Як вбачається з виконавчого листа №629/342/13-ц, виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області від 30.08.2013 року, з ліквідаційної комісії Державного закладу «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу, а саме: вихідну допомогу у сумі 2303,40 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 6122,76 грн., витрати на відрядження у сумі 252,08 грн., моральну шкоду у сумі 2000 грн., а усього 10678,24 грн.

Отже, судом встановлено, що старший державний виконавець при прийнятті цього повідомлення діяла неправомірно, в порушення вимог ч.4 ст.4, ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» несвоєчасно прийняла рішення шляхом надання повідомлення у звязку з відсутністю правомірної підстави для повернення (несплата авансового внеску), що тягне за собою безумовне скасування даного повідомлення.

Згідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 статті 384 ЦПК України передбачено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ, незалежно від місця виконання судового рішення.

Відповідно до розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обовязків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Відповідно до пункту 18 Пленуму, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З урахуванням вищенаведеного, вислухавши доводи скаржника та старшого державного виконавця, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися заявник та заінтересована особа, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірним та таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», інші вимоги скаржника, суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі та відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст.10,11,13,57,60,209,210,383-387 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України- задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, які полягають у винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.07.2017 року за виконавчим листом №629/342/13-ц від 30.08.2013 року.

Скасувати повідомлення старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 від 04.07.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа №629/342/13-ц виданого 30.08.2013 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з Державного закладу «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» на її користь вихідну допомогу у сумі 2303,40 грн., компенсації за невикористані відпустки у сумі 6122,76 грн., витрати на відрядження за грудень 2012 року у сумі 252,08 грн., моральну шкоду у сумі 2000 грн., а всього у сумі 10678,24 грн.

Зобовязати старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 розпочати примусове виконання рішення і відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №629/342/13-ц виданим 30.08.2013 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з Державного закладу «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» на її користь кошти, які не були стягнуті відділом державної виконавчої служби, у сумі вихідну допомогу у сумі 2303,40 грн., компенсації за невикористані відпустки у сумі 6122,76 грн., витрати на відрядження за грудень 2012 року у сумі 252,08 грн., моральну шкоду у сумі 2000 грн., а всього у сумі 10678,24 грн.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської областi шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2017 року.

Суддя О.А.Ткаченко