АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи №663/2123/16ц Головуючий в 1 інстанції: Кустов О.Ю.
Номер провадження 22ц/791/1189/17 Доповідач : Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 року жовтня місяця 04 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Бездрабко В.О.

Суддів : Кузнєцової О.А.

ОСОБА_1

Секретар : Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області, третя особа відділ Держгеокадастру у Скадовському районі Херсонській області про визнання в порядку спадкування майнових прав,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 лютого 1999 року помер її батько ОСОБА_3, який за життя був засновником та головою фермерського господарства «Зоря», розташованого в с.Михайлівка Скадовського району Херсонської області.

На підставі рішення Скадовської районної ради народних депутатів Херсонської області від 18 лютого 1992 року, №50 ОСОБА_3 був виданий державний акт на право довічного успадкованого володіння 52,4 га землі в межах згідно з планом землеволодіння для ведення селянського (фермерського) господарства.

Після смерті батька належне спадкодавцю майно за законом успадкувала її мати ОСОБА_4, якій рішенням Скадовської районної ради №116 від 11 квітня 2000року було передано обовязки голови селянського (фермерського) господарства «Зоря» та, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори, й фактично успадкувала земельну ділянку, площею 52,4га, передану спадкодавцю у довічне успадковане володіння.

19 січня 2010 року ОСОБА_4 померла. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, у тому числі вказаної земельної ділянки. Однак, згідно листа Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області від 30 червня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 52,4га, у звязку із відсутністю у спадкодавця ОСОБА_4 документів, що підтверджують її права на ділянку.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 06.02.1999р. та після смерті ОСОБА_4, яка померла 19.01.2010р. право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою площею 52,4 га. на території Михайлівської сільської ради, яка була надана для ведення селянського (фермерського) господарства згідно рішення Скадовської районної Ради народних депутатів Скадовського району Херсонської області від 18.02.1992 року № 50 на підставі державного акту на право довічного успадкованого володіння землею, який зареєстровано в Книзі записів актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 28, з правом встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання кадастрового номера та державної реєстрації земельної ділянки. Визнати за позивачем право засновника (голови) селянського (фермерського) господарства «Зоря», код 22734926.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування право на частку 100% у селянському (фермерському) господарстві «Зоря», код 22734926, після смерті ОСОБА_3, який помер 06.02.1999р. та після смерті ОСОБА_4, яка померла 19.01.2010р.

Визнано за ОСОБА_2 права засновника (голови) селянського (фермерського) господарства «Зоря», код 22734926.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 06.02.1999р. та в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 19.01.2010р. право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою площею 52,4 га. на території Михайлівської сільської ради, яка була надана для ведення селянського (фермерського) господарства згідно рішення Скадовської районної Ради народних депутатів Скадовського району Херсонської області від 18.02.1992 року № 50 на підставі державного акту на право довічного успадкованого володіння землею, який зареєстровано в Книзі записів актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 28, з правом встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання кадастрового номера та державної реєстрації земельної ділянки.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Заслухавши доповідача, прокурора та представників сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 05 грудня 1990 року №511 «Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковування володіння.

Земельним кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року також передбачалось право громадян на довічне успадковування володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року № 889 «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок», які втратили чинність, затверджено форму державного акта на право довічного успадкованого володіння землею та умови надання такого права.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння, виданого на підставі рішення Скадовської районної ради народних депутатів Херсонської області від 18 лютого 1992 року №50, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №28, ОСОБА_3 була надана у довічне успадковане володіння земельна ділянка площею 52,4 га, в межах згідно з планом землеволодіння, для ведення селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства «Зоря» ОСОБА_3 був його засновником та головою.

Статутом фермерського господарства визначено, що воно створено з метою отримання прибутку за рахунок виробництва та реалізації сільськогосподарської продукції, а також може здійснювати іншу, не заборонену законодавством України діяльність, у встановленому порядку (п.2.1).

Пунктом 3.1 передбачено, що майно фермерського господарства складають основні фонди, оборотні засоби, інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі.

Згідно пункту 3.6, регулювання майнових відносин між членами фермерського господарства, успадкування майна фермерського господарства здійснюється відповідно до цивільного законодавства України.

Головою фермерського господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. На імя фермерського господарства видається відповідно державний акт на право постійного користування землю, на право власності на землю (п. 4.2; 4.3).

Підпунктом 4 пункту 8.1 визначено, що у разі коли не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємців, які бажають продовжити діяльність господарства, діяльність фермерського господарства припиняється.

Встановлено, що 06 лютого 1999 року ОСОБА_3 помер.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог в частині визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_3 права довічного успадкованого володіння земельною ділянкою, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права щодо спадкування, передбачені ЦК 2004 року, як такі, що не підлягають застосування за часом їх виникнення.

Відповідно до положень ст.525, 548 ЦК, в редакції 1960р., часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням.

Статтею 549 ЦК, 1960р., визначено дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини.

За матеріалами спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 встановлено, що 20 вересня 1999 року позивач ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори письмову заяву, якою підтвердила, що спадщину після померлого батька не приймала (а.с.49 зворот. сторінка).

Враховуючи, що позивач спадщину після померлого не приймала, відсутні підстави вважати, що вона успадкувала за законом належне померлому ОСОБА_3 майно, а відтак рішення суду в цій частині є незаконним та таким, що підлягає скасування з ухваленням нового про відмову у задоволені цих вимог.

Встановлено, що спадщину після померлого ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_4, якій 24 вересня 1999 року та 02 березня 2004 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку та ? частину двох транспортних засобів.

Рішенням №116 Скадовської районної ради Херсонської області від 11 квітня 2000року обовязки голови селянського (фермерського) господарства «Зоря» на території Михайлівської сільської ради, на підставі висновків конкурсної комісії по відбору бажаючих створити селянське (фермерське) господарство у відповідності до вимог ст.2 Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону «Про селянське (фермерське) господарство», передані ОСОБА_4 (а.с.18).

Пунктом 3.1 вказаного рішення ОСОБА_4 зобовязано переоформити Державний акт на право постійного користування землею.

Отже, ОСОБА_4, як спадкоємиця після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 засновника селянського (фермерського) господарства «Зоря», була обрана головою господарства та продовжувала користуватися спірною земельною ділянкою для його потреб, що підтверджується зібраними у справі доказами.

Разом із цим, з введенням в дію Земельного кодексу України, 2001 року, статтею 125 ч.1 (в редакції 2001р.) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив судам, що відповідно до ст. 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно ч. 1 ст. 407 ЦK України, 2004 року право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України( у редакції 2004р.) та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Законом №509-V1 від 16 вересня 2008 року, частина 2 статті 407 ЦК змінена та доповнена пунктом 3, згідно якого право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.

19 січня 2010 року ОСОБА_4 померла.

Згідно заповіту від 22 грудня 2003 року все належне їй майно, ОСОБА_4 заповіла позивачу ОСОБА_2, яка 16 липня 2010 року звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.62, 65).

Згідно листа Скадовської держаної нотаріальної контори Херсонської області від 30 червня 2016 року №259/02-14 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 52,4га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області, після смерті ОСОБА_4, за відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вказану ділянку (а.с.67, зворот.стор).

Під час розгляду справи встановлено і це не заперечувалося сторонами, що за життя ОСОБА_4 не оформила право користування (власності) спірною ділянкою у відповідності до вимог діючого законодавства.

Відповідно до ст. 1216 ПК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ПК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Посилання позивача на те, що ст. 1225 ЦК України, передбачена можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою і таке право нею було успадковане, не узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства, зокрема положеннями ст. 407 ЦК України та ст. 102-1 ЗК України, якими передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення.

Наявність чи відсутність такого договору судами не встановлена.

Державний акт право довічного успадкованого володіння землею, виданий на ім`я ОСОБА_3 надавав останньому право користуватися земельною ділянкою. При цьому, позивач не позбавлена можливості звернутися до власника цієї земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування нею за цільовим призначенням.

Окремо слід зазначити, що під час розгляду справи позивачем не надано доказів щодо здійснення ФГ «Зоря», після смерті ОСОБА_4, фермерської діяльності.

З пояснень представника позивача ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції встановлено, що на балансі фермерського господарства будь-яке інше майно, крім спірної земельної ділянки, не обліковується.

З огляду на наведене не можна погодитися із рішенням суду першої інстанції щодо визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після померлої 19 січня 2010року ОСОБА_4 права довічного успадкованого володіння спірною земельною ділянкою, з приводу чого рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено із порушенням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини із ухваленням в порядку ст.309 ЦПК України нового рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог.

Також не підлягають задоволенню вимоги про визнання за ОСОБА_2 права засновника (голови) селянського (фермерського) господарства «Зоря», як такі, що не підлягають вирішенню у судовому порядку, оскільки регламентуються положеннями Закону України «Про фермерське господарство» та Статутом господарства, в частині, що не суперечить вимогам діючого законодавства на час обрання голови господарства та визнання прав засновника.

За матеріалами справи встановлено, що позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування права на частку 100% у селянському (фермерському) господарстві «Зоря», код 22734926, після смерті ОСОБА_3, який помер 06.02.1999р. та після смерті ОСОБА_4, яка померла 19.01.2010р., позивачем не заявлялися, що не заперечував й представник позивача (технічний запис судового засідання від 13 вересня 2017р.).

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі заявлених позовних вимог, рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування права на частку 100% у селянському (фермерському) господарстві «Зоря» підлягає скасуванню.

Керуючись ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області, третя особа відділ Держгеокадастру у Скадовському районі Херсонській області про визнання в порядку спадкування майнових прав, відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : В.О.Бездрабко

Судді : О.А. Кузнєцова

ОСОБА_1