Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/671/17 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 34 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої підприємству працівником,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (надалі - ТОВ «Комплекс Агромарс» або товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, з якого просило стягнути заподіяну товариству шкоду в сумі 90 454,31 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач працював на посаді водія автофургону. Його робота полягала у прийманні для доставки, доставці, перевезенні та передачі, переданої йому м?ясопродукції, контрагентам. Операції оформлювалися видатковими (товарно-транспортними) накладними та актами прийому-передачі. На весь час роботи із відповідачем укладалися договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Упродовж роботи у ОСОБА_1 фіксувався недовіз продукції, який з урахуванням норм природного убутку м'ясопродуктів при міжміських перевезеннях в авторефрижераторах, склав вищевказану суму. Добровільно відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству, відповідач відмовляється.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Комплекс Агромарс» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що склад матеріальної відповідальності повністю доведений: неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків, наявність прямої дійсної шкоди та її розмір, причинний зв'язок між протиправними діями відповідача і шкодою, а також вина ОСОБА_1

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів протиправної поведінки відповідача або його винних дій чи бездіяльності, що призвели до нестачі м?ясопродукції, а також причинного зв'язку між діяннями та наслідками.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у трудових правовідносинах.

Наказом від 17 квітня 2013 року №393 КА/к-п ОСОБА_1 був прийнятий водієм автофургону автоколони №3 транспортного департаменту Товариства з обмеженою відповідальність «Комплекс Агромарс» з 18 квітня 2013 року (а.с.20 т.1). Одночасно із цим, за його згодою ОСОБА_1 було доручено виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора.

Між працівником та роботодавцем 18 квітня 2013 року на час роботи був укладений договір №425-Е про повну матеріальну відповідальність (а.с.22 т.1).

Наказом від 08 квітня 2016 року №346 КА/к-з ОСОБА_1В звільнився 08 квітня 2016 року за власним бажанням (а.с.25 т.1).

Проте, наказом від 16 серпня 2016 року №527КА/к-п ОСОБА_1 знову був прийнятий на роботу водієм автофургону автоколони №3 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» з 17 серпня 2016 року (а.с.26 т.1). Одночасно із цим, за його згодою ОСОБА_1 було доручено виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора в межах установленої тривалості робочого дня із доплатою.

Між працівником та роботодавцем 18 квітня 2013 року на час роботи був укладений договір №687-Е про повну матеріальну відповідальність (а.с.28 т.1),

Наказом від 02 вересня 2016 року №888КА/к-з ОСОБА_1 звільнився 02 вересня 2016 року за власним бажанням (а.с.29 т.1).

Укладення товариством із ОСОБА_1 договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність узгоджується із положеннями ст.135-1 КЗпП України. ОСОБА_1 на час укладення договорів досяг віку вісімнадцяти років (ІНФОРМАЦІЯ_1 а.с.30-32) та займав посаду водія автофургону з суміщенням посади експедитора, тобто виконував роботу водія-експедитора, яка безпосередньо пов'язана із прийманням для доставки, доставкою та передачею, переданої йому м?ясопродукції, контрагентам.

Відповідно до вимог статті 135-1 КЗпП України затверджений спеціальний перелік посад та робіт, що заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, перевезення та відпуску.

Так, у переліку зазначені експедитори з перевезення вантажів. Обов'язки експедитора можуть доручатися в порядку суміщення посад. У цьому випадку договір про повному матеріальну відповідальність може бути укладений.

Відповідно до ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли:

- між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

- майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Уклавши із позивачем договір про повну матеріальну відповідальність, відповідач зобов'язався дбайливо ставитися до переданої йому м?ясопродукції і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, що загрожують збереженню ввіреної йому м?ясопродукції; вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввіреної йому м?ясопродукції (пункт 1 договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність).

Окрім договору про повну матеріальну відповідальність трудові обов'язки відповідача регулюються також Інструкцією для водіїв-експедиторів, які доставляють м?ясопродукцію, введеною в дію наказом директора ТОВ «Комплекс Агромарс» у 2010 році (а.с.54-59 т.3).

У період роботи відповідач одержував за видатковими накладними (товарно-транспортними накладними) м?ясопродукцію, яку зобов'язаний був автофургоном довезти та передати за актами прийому-передачі контрагентам у кількості, що отримував для перевезення, та за мінусом природного убутку.

Натомість як убачається із відомості недовіз м?ясопродукції, перевезеної водієм ОСОБА_1 за період з 21 січня 216 року по 31 серпня 2016 року з урахуванням кількості убутку м?ясопродукції відповідно до додатку №2 «Норми природного убутку м'яса і м?ясопродукції при міжміських перевезеннях в авторефрижераторах» наказу Міністерства торгівлі СРСР від 29 грудня 1984 року №339 «Про норми природного убутку і відходів продовольчих товарів у торгівлі» склав 2 654,273 кг на суму 90 454 грн. 31 коп. (а.с.67-77 т.3). Розрахунок позивача підтверджується видатковими накладними та актами прийому-передачі продукції (томи 1,2,3). Відповідач розрахунок позивача належними та допустимими доказами не спростував.

Поряд із цим, матеріали справи не містять доказів невиконання позивачем взятих на себе обов'язків щодо створення відповідачу умов, необхідних для його нормальної праці та забезпечення ним повного збереження ввіреної йому м?ясопродукції.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позивач довів наявність умов, передбачених ст.130 КЗпП України, для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за заподіяну підприємству внаслідок недовозів шкоду. Доведена протиправна поведінка ОСОБА_1, розмір прямої дійсної шкоди з урахуванням норм природного убутку, прямий причинний зв'язок між протиправними діяннями та шкодою, яка настала, вина відповідача.

Разом із тим, в статті 233 КЗпП України передбачені строки звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Акти приймання-передачі продукції контрагентами за період з 21 січня 2016 року по 31 серпня 2016 року після доставки продукції були передані ТОВ «Комплекс Агромарс». Проте з даним позовом ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулося до суду лише 09 лютого 2017 року. Позивач не надав суду поважних причин пропуску строку звернення до суду за період з 21 січня 2016 року по 09 лютого 2016 року. За таких обставин підлягає до стягнення шкода за період з 09 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року, що складає недовіз на суму 75 131 грн. 34 коп.(а.с.67-77 т.3).

Відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. За таких обставин апеляційний суд відмовляє у стягненні решти, заподіяної роботодавцю шкоди, на суму 15 322 грн. 97 коп. за пропуском строку звернення до суду.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що хоча товариством видавалися накази про відшкодування збитків, але вони не були звернуті до виконання. Так, наказ від 31 січня 2016 року №Н-13584 видавався не за накладними спірного періоду; наказ від 10 лютого 2016 року №Н-13711 частково охоплює накладні спірного періоду; про накази від 20 лютого 2016 року №Н-13823, від 29 лютого 2016 року №Н-13948, від 10 березня 2016 року №Н-14003, від 20 березня 2016 року №Н-14004, від 31 березня 2016 року №Н-14005 відповідач не був повідомлений; наказ від 10 квітня 2016 року №Н-14159 видавався вже після першого звільнення відповідача, тобто коли він не працював, а з наказом від 31 серпня 2016 року №Н-14478 відповідач також не був ознайомлений (а.с.50,82-85,151-153,192-194,223-225 т.1, а.с.49-51,108-111,190-192,239-241 т.2). За приписами ч.2 ст.136 КУЗпП України накази ж можливо звернути до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівника.

Відповідно до ст.309 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позов задовольняє частково, стягуючи з відповідача на користь позивача 75 131 грн. 34 коп. у відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, та відмовляє у відшкодуванні шкоди на суму 15 322 грн. 97 коп. за пропуском строку звернення до суду.

Судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору (а.с.1 т.1, 173 т.3), присуджуються йому пропорційно до задоволених вимог у сумі 2 790 грн. 82 коп. відповідно до ст.88 ЦПК України (1600+1760=3360 грн.; 75 131,34 х 100:90 454,31 = 83,06%; 3 360 грн. х 83,06% :100% = 2 790 грн. 82 коп.).

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" 75 131 грн. 34 коп. у відшкодування шкоди та 2 790 грн. 82 коп. витрат, понесених на сплату судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: