У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення суми за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 6 квітня 2016 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу транспортний засіб - трактор «Беларус 892», вартістю 19 274 доларів 81 центСША, що є еквівалентом 505тис. грн, іпередати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Вважала, що під час попередніх переговорів представник відповідача ввів її в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, не надавши їй повну й достовірну інформацію про умови укладеного договору і додатків до нього. Їй було повідомлено про необхідність внесення передоплати за транспортний засіб в розмірі 50 500 грн, яку вона сплатила у той же день та її запевнили, що вона отримує транспортний засіб після сплати зазначеної суми. Однак згодом вона дізналась, що сплачені нею кошти в розмірі 50 500 грн є винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою й укладенням договору, а її права, як споживача, не захищені, гарантії отримання оплаченого майна відсутні. 7 квітня 2016 року вона надіслала заяву про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених нею коштів відповідачем проігнорована.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати договір фінансового лізингу від 6 квітня 2016 року недійсним та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 50 500 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 грудня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу, укладений 6 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто».

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 50 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ЛК «Ваш Авто» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 215, 799, 806 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дослідивши умови договору фінансового лізингу, дійшли до правильного висновку про те, що позивач не отримав інформацію щодо істотних умов договору, які передують його укладенню, зокрема, відносно відповідальності за договором, умови якого є несправедливими для неї, як споживача фінансових послуг, адже лізингодавець відповідно до умов договору може не виконувати свої зобов'язання щодо предмету лізингу та при цьому ніякої матеріальної відповідальності за це не нестиме, а лізингоодержувач, при розірванні договору фінансового лізингу внаслідок невиконання лізингодавцем своїх зобов`язань, не має права на отримання всієї суми, яку сплатив на користь лізингодавця, і наслідком цього є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить принципу добросовісності договору.

Разом з тим для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15 та від 11 травня 2016 року № 6-65цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Крім того, ч. 2 ст. 806 ЦК Українипередбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель О.В. Закропивний