Провадження № 4-с/761/363/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лисенко Оксани Вікторівни, заінтересована особа: ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2017 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Лисенко О.В. щодо винесення постанови від 31.05.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 49093232, просить суд, визнати неправомірною та скасувати вказану постанову.

Свою скаргу представник заявника обґрунтовує тим, що 31.05.2017 року головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Лисенко О.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 49093232 на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, посилаючись на те, що вказана постанова є неправомірною, оскільки головний державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обов'язків та не в повному обсязі здійснив заходи щодо розшуку майна боржника у відповідності до вимог закону, а тому представник заявника вважає, що вказаними діями головного державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Лисенко О.В. були порушені права заявника, у зв'язку з чим звернувся з даною скаргою до суду.

Представник заявника у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути скаргу за його відсутності.

Головний державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмове заперечення разом з копією матеріалів виконавчого провадження, зі змісту якого вбачається, що останній проти заявлених вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Заінтересована особа у судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що у провадженні Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві перебувало виконавче провадження ВП № 49093232 з примусового виконання виконавчого листа № 761/27900/14-ц, виданого 15.07.2015 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк»: основної заборгованості в сумі 13290,03 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 208121,87 грн.; заборгованість по процентам в сумі 1186,57 дол. США, що за курсом НБУ становить 15523,08 грн., пеню по тілу кредиту в сумі 41917,96 грн., пеню по процентам в сумі 3742,59 грн., 3% річних по тілу кредиту в сумі 1196,14 дол. США, що за курсом НБУ становить 15648,28 грн., 3% річних по процентам в сумі 106,81 дол. США, що за курсом НБУ становить 1397,32 грн., а всього на загальну суму 2491,52 дол. США, що за курсом НБУ становить 32568,68 грн. та 45560,55 грн.; судових витрат по сплаті судового збору в сумі 3253,16 грн.

31.05.2017 року головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Лисенко О.В. винесено постанову, якою виконавчий документ повернуто стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 49093232 на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ч.2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»). Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом (ч.2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Представника заявника вважає неправомірною постанову головного державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Лисенко О.В. від 31.05.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 49093232 на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на його думку вказаним головним державним виконавцем не в повному обсязі здійснено заходи щодо розшуку майна боржника у відповідності до вимог закону.

При цьому, представник заявника, який був стороною виконавчого провадження, а саме стягувачем, має право знайомитись з матеріалами виконавчого провадженням та отримувати копії документів, які в них містяться, разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження обставин неправомірності дій головного державного виконавця суду надано не було.

Разом з тим, з наданої головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Лисенко О.В. копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 49093232, вбачається, що головним державним виконавцем з метою розшуку майна боржника було винесену постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015 року, постанову про розшук майна боржника від 26.01.2016 року, неодноразово направлялись запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державної податкової інспекції, а також робились виходи за адресою проживання боржника, вказаною у виконавчому документі та направлялись виклики за вказаною адресою.

Внаслідок здійснених головним державним виконавцем заходів майно боржника, на яке може бути звернено стягнення не розшукано, а тому на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Таким чином, судом встановлено, що головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Лисенко О.В. заходи щодо розшуку майна боржника були здійснені у відповідності до вимог закону, однак виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що під час винесення оскаржуваної постанови від 31.05.2017 року в межах виконавчого провадження ВП № 49093232, головний державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Лисенко О.В. діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, доказів на спростування вказаних в оскаржуваній постанові обставин, суду надано не було, тому суд відмовляє в задоволенні скарги, як не доведеній належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 210, 223, 293, 294, 383-388 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» в задоволенні скарги на дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лисенко Оксани Вікторівни, заінтересована особа: ОСОБА_2.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: