Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/308/17

10 серпня 2017 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої-судді Круль І.В.

з участю: секретаря Суслик Н.В., Полек Х.В.

представника позивача Римарука В.В.

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Богородчани справу за позовом Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Богородчанська РДА звернулася до суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення аліментів.

Представник позивача позовні вимоги змінив, просить відібрати дітей - неповнолітню ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - від матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що дана сім'я знаходиться на обліку у органі опіки та піклування як неблагополучна. Відповідачка не забезпечує дітям належних умов для життя та розвитку, в будинку неналежні умови для проживання, що небезпечно для здоров'я і життя дітей, останнім не надається належна та своєчасна медична допомога, вони не забезпечені їжею, ліками, мати залишає малолітніх дітей без догляду дорослих у хаті з пічним опаленням, що також створює небезпеку їхньому життю, малолітні діти були тимчасово поміщені у дитячі заклади.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених вище підстав.

Відповідачка позов визнала, не заперечує, що не змогла створити дітям належні умови, що вони були тимчасово поміщені у дитячі заклади, що на даний час дітям краще у дитячому закладі, але вона не бажає, щоб її позбавляли батьківських прав, обіцяє у майбутньому створити дітям умови для їх проживання в будинку.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов у зміненому виді підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.12 - 16).

Батько малолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 записаний зі слів матері.

Батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_5, згідно свідоцтв про народження, є ОСОБА_10, який помер.

Згідно актів обстеження умов проживання від 18 серпня 2015 року, 26 серпня 2015 року, 23 травня 2016 року, 12 жовтня 2016 року на час відвідування сім'ї належних умов для виховання та розвитку дітей створено не було.

Розпорядженням голови Богородчанської РДА від 17 травня 2016 року №155 малолітня ОСОБА_7 влаштована в Надвірнянський будинок дитини.

12 жовтня 2016 року малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_8 влаштовано в Івано-Франківський оласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей.

06 березня 2017 року органом опіки та піклування Богородчанської РДА надано висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей.

Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 року № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини" у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Як пояснили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, відповідачка неналежно виховує та піклується про дітей, не забезпечує необхідні умовами для їхнього фізичного та духовного розвитку, вони проживали у занедбаному будинку, не були належно доглянуті.

ОСОБА_3 згідна, що на даний час вона не може забезпечити дітям належні умови для їхнього проживання і що зараз для них краще жити у дитячому закладі. При цьому відповідачка висловлюює намір у подальшому дітей повернути собі, протягом даного року створити для них належні умови, переглянути свою поведінку і ставлення до дітей.

За наведених вище конкретних обставин суд вважає встановленим, що дійсно станом на день відібрання дітей існували умови, загрозливі для їхнього життя та здоров'я. Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дітей від відповідачки, оскільки умови для їх проживання відсутні, дійсно існує загроза для здоров'я дітей та їх життя.

Суд вважає, що доведена наявність підстав для відібрання дітей від відповідачки без позбавлення її батьківських прав, оскільки на даний час вона виявляє бажання стати на шлях виправлення і проявляє інтерес до дітей.

Суд вважає, що відібрання дітей від матері з переданням їх органу опіки та піклування для подальшого їх влаштування в дитячий заклад повністю відповідає інтересам дітей. Відповідачка також погоджуються, що на даний час, враховуючи її майновий та психологічний стан, це відповідає інтересам її малолітніх дітей.

Також суд зазначає, що згідно вимог ч.3 ст.170 Сімейного кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей матір'ю, суд за її заявою може постановити рішення про повернення їй дітей.

На підставі ст.ст. 150, 152, 155, 164, 170 Сімейного кодексу України, ст.3 Конвенції про права дитини, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини", Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Відібрати неповнолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, від їхньої матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, без позбавлення її батьківських прав і передати органу опіки та піклування Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуюча І.В. Круль