Справа № 309/2373/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів - Фазикош Г.В., Готра Т.Ю.,

секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

і представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 15 березня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до Хустської міської ради, ОСОБА_1, управління Держгеокадастру в Хустському районі про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.11.2009 року на підставі рішення виконкому Хустської міської ради від 03.11.2009 року, вона є власником квартири під АДРЕСА_1, а співвласником іншої частини в будинку АДРЕСА_2, являється ОСОБА_1 Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 608 кв.м.

Рішенням ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради №1623 від 28.01.2010 року ОСОБА_1 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0303 га та на підставі цього рішення видано державний акт на право приватної власності на землю.

Відповідачу видано державний акт на право приватної власності на землю, до якого включено землі загального користування, тобто двір, який є спільним. Територію двору, де позивач мала прохід та заїзд до своєї квартири, надано у власність без будь-якого реального розподілу, врахування часток у квартирах та погодження між співвласниками будинку.

Позивач зазначає, що постановою Хустського районного суду від 27.03.2012 року, яка ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду залишена без змін, рішення ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради №1623 від 28 січня 2010 року, на підставі якого було видано ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, скасовано.

На підставі наведеного, ОСОБА_3 просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 16.02.2010 року, виданий на ім'я ОСОБА_1, посилаючись на те, що судом визнано незаконним та скасовано рішення, яке було підставою для надання земельної ділянки у власність.

Рішенням Хустського районного суду 15.03.2017 року позов задоволено.

Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, серії НОМЕР_1 від 16.02.2010 року, реєстраційний номер 16, виданий на ім'я ОСОБА_1 визнано недійсним та скасовано.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити таку, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Представники Хустської міської ради та управління Держгеокадастру в Хустському районі у судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час, місце розгляду справи належним чином були повідомлені, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відповідності до ч. 2 ст. 306 ЦПК України.

Встановлено, що будинок по АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_1 та квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3 Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 608 кв.м.

Рішенням ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради №1623 від 28.01.2010 року, ОСОБА_1 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0303 га по АДРЕСА_2.

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 16.02.2010 року.

Як слідує з постанови Хустського районного суду від 27.03.2012 року рішення №1623 ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради від 28.01.2010 року в частині надання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 визнано незаконним та скасовано.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 року постанову Хустського районного суду від 27.03.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 27.03.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 19.07.2017 року відмовлено у допуску до провадження справи про перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 61 ЦПК України оскільки спір, який виник між сторонами щодо земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільного судочинства та не належить до юрисдикції адміністративних судів та не взяв до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria», не заслуговує уваги, так як такі твердження відповідача є предметом доказування у справі щодо визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним та його скасування.

Крім того, рішення адміністративних судів не може оцінюватися щодо його правомірності, судом апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених законодавством.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оскільки рішення №1623 ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради від 28.01.2010 року, на підставі якого було видано ОСОБА_1 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 16.02.2010 року, визнано незаконним і скасовано в частині надання у приватну власність останньому земельної ділянки по АДРЕСА_2, а тому визнав недійсним та скасував вказаний державний акт.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді