Справа №577/4742/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Семенюк І. М.
Номер провадження 22-ц/788/1191/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» про встановлення факту нікчемності правочинів, визнання відсутності зобов'язань за договором, постановлення окремої ухвали, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 травня 2017 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Вказане рішення суду позивачка оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду, як вбачається з її змісту, скасувати, а справу направити до місцевого суду на новий розгляд. При цьому зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги квитанції відповідача, у яких зазначені недостовірні показники лічильника стосовно використання електроенергії за місцем її проживання, надані нею до суду для підтвердження позовних вимог щодо нікчемності правочинів. Також, вказує, що суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, оскільки не розглянув належним чином її клопотання від 09 травня 2017 року про допит працівника відповідача та позбавив її права на ознайомлення із матеріалами справи. Вважає, що суд приховав кримінальні злочини, вчинені працівниками ПАТ «Сумиобленерго», так як не постановив окремої ухвали щодо відкриття кримінального провадження за фактами внесення відповідачем завідомо недостовірної інформації у документи з метою отримання неправомірної вигоди. Крім того, позивачка не погоджується з розрахунками відповідача щодо сплати за спожиті послуги з електропостачання, вважає їх завищеними та проведеними без врахування пільг. Зазначає, що неправомірними діями відповідача їй завдано і моральну шкоду, чого також безпідставно не врахував суд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «Сумиобленерго» - ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також з урахуванням вимог ст. 310 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як передбачено ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

У ч. 2 вказаної статті Закону йдеться про те, що, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у даній справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, виходячи з наступного.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Сумиобленерго» в особі філії «Конотопський РЕМ» є постачальником електроенергії у м. Конотоп.

22 березня 2001 року між нині померлим ОСОБА_5, чоловіком позивачки, та ПАТ «Сумиобленерго» були укладені договори про користування електричною енергією, якими врегульовано взаємовідносини обох сторін з постачання та користування електричної енергією за адресою: АДРЕСА_1. Згідно цих договорів електроенергія постачалась товариством до будинку та гаражу, які розташовані за вказаною вище адресою (а.с. 5 - 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер (а.с. 7).

02 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Сумиобленерго» був укладений тимчасовий договір про користування електричною енергією до 02 листопада 2015 року, відповідно до якого енергопостачальник зобов'язався постачати електроенергію до будинку позивачки по АДРЕСА_1, а остання зобов'язалась розраховуватись за використану електроенергію (а.с. 9 - 10).

З довідки до акта МСЕК та відповідного посвідчення, вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом першої А групи інвалідності та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни ( а.с.3).

З квитанцій ПАТ «Сумиобленерго», наданих як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду, вбачається, що до грудня 2015 року плата за спожиті послуги по АДРЕСА_1 нараховувалась на особовий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_5, а з 2016 року - на особовий рахунок ОСОБА_3 (а.с. 8, 120 - 123).

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що починаючи з травня 2014 року ПАТ «Сумиобленерго» не мало доступу до приладу обліку споживання електроенергії у будинку по АДРЕСА_1, де мешкає позивачка, однак, під час укладення типового договору представники енергопостачальника зафіксували показники електролічильника у вказаному будинку, тому було з'ясовано, що з 18 травня 2014 року по 02 листопада 2015 року позивачкою ОСОБА_3 використано 1448 кВТ/год електроенергії на суму 324,41 грн., яка була примусово стягнута за рішенням Конотопського міськрайонного суду від 26 квітня 2016 року, залишеного без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2016 року. 18 серпня 2016 року будинок ОСОБА_3 був відключений від енергопостачання. Разом з тим, нарахування позивачці плати за спожиті послуги з електроенергії за період з квітня 2014 року по червень 2015 року здійснювалось з урахуванням пільг (а.с. 74 - 77).

У судовому засіданні суду першої інстанції була допитана ОСОБА_6 - працівник ПАТ «Сумиобленерго», яка пояснила, що останній раз показники лічильника з електроенергії у будинку позивачки були зняті 02 листопада 2015 року, а нарахування за спожиті послуги ОСОБА_3 здійснювалось з урахуванням пільг на підставі показників з 1 по 1 число, що передбачено Правилами користування електроенергією. 18 квітня 2014 року товариством було отримано інформацію, що власник особового рахунку ОСОБА_5 помер, тому були підстави для перерахування пільгової знижки на 50%, яку має ОСОБА_3 В жовтні 2015 року при відновленні електропостачання позивачці було роз'яснено, що в її господарстві може бути встановлений лише один прилад обліку електроенергії, а після переоформлення договору всі квитанції будуть виписуватись на її ім'я з урахуванням пільги, у зв'язку з чим буде проведено коригування стосовно розрахунків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з її недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором (додаток 1) і укладається на три роки. У разі виникнення питань, можливі шляхи вирішення яких не обумовлені договором, сторони керуються цими Правилами та законодавством.

Також пунктом 7 вказаних Правил визначено, що для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як зазначено у ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У роз'ясненнях, наданих у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», йдеться про те, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 1 ст. 60 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Отже, з встановлених обставин справи, вбачається, що за життя, 22 березня 2001 року, ОСОБА_5 уклав з ПАТ «Сумиобленерго» договори про користування електричною енергією, однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 оспорював вказані правочини. Натомість, вбачається, що за спірними договорами він був споживачем електроенергії, що постачалась до його будинку та гаражу по АДРЕСА_1, дотримуючись умов договорів. При цьому, позивачка не була стороною спірних правочинів, а також не довела належними і допустимими доказами обставин того, що вказані договори порушують її права або ущемляють законні інтереси.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і ті обставини, що договір від 02 жовтня 2015 року, укладений між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ «Сумиобленерго», був тимчасовим і діяв до 02 листопада 2015 року. На даний час договірні відносини між сторонами відсутні, електроенергія до будинку позивачки не постачається, а рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 07 липня 2016 року, стягнута з ОСОБА_3 заборгованість за спожиті послуги з постачання електроенергії, яка на даний час погашена, що вбачається з пояснень представника відповідача.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту нікчемності договорів та визнання відсутності зобов'язань за договором, так як між сторонами у даній справі відсутній спір стосовно вказаних договорів.

Доводи позивачки в апеляційній скарзі про неправомірність дій відповідача, які полягають у внесенні ним недостовірних відомостей до розрахункових документів, нарахуванні плати за послуги без врахування її пільг, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області 26 квітня 2016 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сумиобленерго» стягнуто заборгованість за використану електроенергію за період з 18 травня 2014 року по 02 листопада 2015 року у розмірі 324 грн. 41 коп., у подальшому нарахування за електроенергію позивачці не здійснювалось, що також підтверджується наданими ОСОБА_3 квитанціями(а.с. 122 - 123).

Отже, у зв'язку з тим, що існує судове рішення з приводу нарахування та оплати за електроенергію за тимчасовим договором від 02 жовтня 2015 року за період з 18 травня 2014 року по 02 листопада 2015 року, тому додаткового доказування ці обставини не потребують.

Крім того, у зв'язку з тим, що до завдань цивільного судочинства не входить вирішення питань щодо порушення кримінального провадження, тому колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні вимог позивачки щодо порушення кримінального провадження та постановлення окремої ухвали з цього приводу, тому доводи апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також, за положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Таким чином, ураховуючи, що позивачка не довела, що діями чи бездіяльністю відповідача її права були порушені, тому правові підстави для стягнення на її користь моральної шкоди відсутні, а ті підстави, на які вона посилається, що пов'язані з нікчемністю правочинів, нею не підтверджені.

Вказівка в апеляційній скарзі на те, що позивачку було позбавлено права на ознайомлення із матеріалами справи не знайшли свого підтвердження, так як вбачається, що протягом розгляду даної справи позивачка відповідно до ст. 27 ЦПК України подавала до суду докази, доповнювала позов, зверталася до суду із заявами, заявляла клопотання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 1; 308; 314 ч.1 п. 1; 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -