Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В., ЛеванчукаА.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 03 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 80 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних на термін до 03 травня 2017 року.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 03 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Також на забезпечення виконання ОСОБА_4 умов вищевказаного кредитного договору, 03 травня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого остання передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Зазначав, що 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Звертав увагу на те, що позичальник належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 10 липня 2015 року становить 4 235 601 грн 74 коп. та складається із: 1 609 783 грн 43 коп. - заборгованість за кредитом; 1 890 753 грн 35 коп. - заборгованість за відсотками; 687 702 грн 14 коп. - пеня; 24 178 грн 31 коп. - 3 % річних від простроченої заборгованості за тілом кредиту; 23 184 грн 51 коп. - 3 % річних від простроченої заборгованості за відсотками.

Посилаючись на наведене, позивач просив у рахунок погашення вищевказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» трикімнатної квартири, загальною площею 66,6 кв. м, житловою площею 39,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вищезазначену квартиру.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 листопада

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 03 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 80 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних на термін до 03 травня 2017 року.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 03 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 умов вищевказаного кредитного договору, 03 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого остання передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема, за кредитним договором та договором іпотеки від 03 травня 2007 року.

Розділом 4 вищевказаного договору іпотеки врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

За положеннями п. 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за договором іпотеки чи зобов'язання, виконання якого забезпечено іпотекою.

Згідно з п. 4.5 цього договору звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України.

Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6 договору іпотеки).

Так, згідно з п. 5.1 вищезазначеного договору, у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

03 серпня 2015 року ПАД «Дельта Банк» направило на адресу боржника та поручителя лист з вимогою сплатити заборгованість за вказаним кредитним договорами, у якому, зокрема, зазначено про способи задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та/або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 5.3 цього договору у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абзац 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього договору іпотеки.

Апеляційним судом встановлено, що умови договору іпотеки від 03 травня 2007 року містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, тобто у разі законодавчої можливості при застосуванні передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя, право власності переходить з моменту отримання повідомлення, передбаченого п. 5.1 іпотечного договору, тобто за згодою іпотекодавця.

Згоди іпотекодавця про передачу предмета іпотеки у власність банку матеріали справи не містять.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав, апеляційний суд виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» як спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: з прилюдних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку»

Посилаючись на те, що законом та договором не передбачено визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Отже, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід, дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Переглядаючи рішення районного суду та змінюючи правові підстави для відмови у задоволенні позову банку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що передача іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, є позасудовим способом захисту прав іпотекодержателя і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні ст. 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку», ні договором, укладеним між сторонами.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року, оскільки воно є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

А.О.Леванчук