справа № 166/1227/17
провадження № 6/166/87/17
У Х В А Л А

іменем України

смт. Ратне 19 жовтня 2017 року

Ратнівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Лозицького С.О.,

за участю секретаря Заєць Н.П.,

розглянувши подання головного державного виконавця Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби (далі Ратнівського РВ ДВС) Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

встановив :

18.10.2017 року надійшло подання головного державного виконавця Ратнівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання боржником зобов'язання.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у головного державного виконавця Ратнівського РВ ДВС перебуває виконавче провадження №54453572 щодо примусового виконання постанови №1148/20500/17 від 26.04.2017 року, виданої Волинською митницею ДФС про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в сумі 8500 гривень .

Постанова про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику до виконання рекомендованим листом. Вказаним листом ОСОБА_2 зобов'язано письмово подати державному виконавцю декларацію про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, що ним не виконано.

Враховуючи вимоги п. 2, 5 ч.1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п.19 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" , ст. 377-1 ЦПК України просить тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання ОСОБА_2 зобов'язання.

З подання головного державного виконавця РВ ДВС вбачається, що просить провести розгляд подання без участі їх представника, відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, Суд дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав:

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути

тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Як вбачається з постанови державного виконавця від 07.08.2017 року, щодо ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження (ВП №54453572) згідно постанови №1148/20500/17 від 26.04.2017 року про стягнення з нього штрафу в сумі 8500 гривень.

Заявник, звертаючись до суду із зазначеним поданням та вимагаючи тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України, посилається на невиконання боржником зобов'язань.

Однак, відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У силу ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( ратифікований Законом України 11 вересня 1997 року ) та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (з наступними змінами і доповненнями) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" надано право державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду з таким поданням.

Однак, з матеріалів виконавчого провадження та документів, долучених до клопотання вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику до виконання рекомендованим листом лише один раз, у супровідному листі відсутні відомості про зобов'язанння письмово подати боржнику державному виконавцю декларацію про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, самі по собі періодичні тимчасові виїзди боржника за межі України не свідчать про ухилення його від виконання рішення суду, і можуть вчинятися боржником з метою отримання доходів, які можуть бути спрямовані на погашення боргу, у випадку здійснення належного контролю за отриманням таких доходів.

Законом передбачено санкції у вигляді обмеження у праві виїзду не за сам факт невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Беручи до уваги, що державним виконавцем не реалізовано всіх можливих та передбачених законом засобів виконання рішення, відсутні докази про ухилення ОСОБА_2 від виконання грошових зобов'язань, а тому в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 377-1 ЦПК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»,

постановив:

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання зобов'язання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Ратнівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_3