АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1179/17 Справа № 189/62/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року, посилаючись на його незаконність, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №б/н від 03.08.2010 року відповідачці було надано кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідачка свої зобовязання за договором належним чином не виконувала, в звязку з чим у неї виникла кредитна заборгованість, яка відповідно до наданого Банком розрахунку складає 17089,77 грн., з яких: 2598,09 грн. заборгованість за кредитом; 10326,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2874,81 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 789,99 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у вимогах про стягнення кредитної заборгованості, районний суд обґрунтовано врахував наступні обставини та вимоги закону.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Встановлено, що згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останнє відрахування коштів за користування кредитним лімітом проводилося 27.10.2012 року.

Таким чином, права позивача в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів - були порушенні 26.11.2012 року - наступний місяць після несплати ОСОБА_2 обовязкового щомісячного платежу. Відповідно, з 26.11.2012 року (а не 31 як зазначає районний суд) Банк мав можливість звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості, однак, звернувся до суду 04.01.2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якого просила відповідачка.

Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України, а також наявність заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, - суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Доводи апелянта у скарзі про помилковість висновку районного суду щодо пропущення Банком строків позовної давності, оскільки за Умовами та правилами надання банківських послуг - кредит виданий на строк дії картки, яка згідно інформації з програмного комплексу щодо картки/рахунку, стан рахунку є відкритим та вказано строк до квітня місяця 2014 року, - є безпідставними, оскільки відповідно до наданої Банком довідки щодо інформації по картці № 069575, - строк її дії - 04/14. Встановити, що, саме ця картка видавалась відповідачці неможливо, так як належних та допустимих доказів вказаного позивачем надано не було.

Посилання апелянта у скарзі на п. 1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, де термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 50 років, - є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ст.. 207 ЦК України правочин вважається таким, вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). В порушення ст..ст. 10,60 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції договору про збільшення позовної давності надано не було, а Умови та правила надання банківських послуг на які посилається Банк, не містять підпису відповідачки, а тому не можуть свідчити про домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року та є обовязковою для суду у відповідності з вимогами ст. 360-7 ЦПК України.

Інші доводи не впливають на законність оскаржуваного рішення.

З огляду на дійсно встановлені обставини, - підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, воно відповідає вимогам матеріального та процесуального законів.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3