Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи неодноразово уточнював та остаточно просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ЦГЗК») на свою користь 94 196 грн 37 коп. на відшкодування майнової шкоди та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати у справі, у тому числі витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи у сумі 4 608 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював на підприємстві відповідача мідником на лужінні і пайці ремонтної майстерні автотранспортного цеху № 1 із 03 травня 1983 року по 15 листопада 1986 року, машиністом конвеєра дільниці внутрішахтного транспорту, слюсарем черговим та з ремонту устаткування з 05 травня 1999 року по 28 лютого 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач досяг 50-річного віку. Із 29 липня 2011 року позивач перебуває на обліку у відділі з призначення пенсій УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу і отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1, призначеному зі зниженням пенсійного віку (з 51 року) відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Загальний його стаж за матеріалами пенсійної справи складає 34 роки 09 місяців 26 днів, а пільговий стаж за списком № 1 було зараховано відповідно до довідки ПАТ «ЦГЗК» від 01 липня 2011 року № 444 - 9 років 07 місяців 25 днів. Проте, вважає, що до цього стажу не ввійшов період його роботи з 03 травня 1983 року по 15 листопада 1986 року (3 роки 6 місяців 12 днів), і працівники відповідача зобов'язані були знати і не могли не знати, що він має право на пенсію після досягнення ним 50-річного віку з 29 липня 2010 року (без зниження пенсійного віку) при стажі роботи не менше 10 років на зазначених роботах за списком № 1, а саме: при пільговому стажі 13 років 2 місяці 7 днів. Однак посадова особа відповідача допустила стосовно нього бездіяльність, яка виразилася в неповідомленні письмово про виникнення у нього права на пенсію з ІНФОРМАЦІЯ_1, що призвело до того, що він був позбавлений можливості подати до управління Пенсійного фонду України через уповноважену особу відповідача заяви про призначення пенсії, а відповідач у свою чергу не підготував і не передав органу Пенсійного фонду України документи для оформлення пенсії з ІНФОРМАЦІЯ_1, у тому числі уточнюючу довідку про пільговий стаж за списком № 1 - 13 років 2 місяці 7 днів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення недоотриманих пенсійних виплат, а також моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4 недоотримані пенсійні виплати за період із 29 липня 2010 року по 28 лютого 2011 року у розмірі 18 331 грн 11 коп. та за період із 29 липня 2011 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 12 650 грн 67 коп., а всього - 30 981 грн 78 коп.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ЦГЗК» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Разом із тим відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Крім того, ст. 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі вищевказаних норм матеріального права правильно виходив із того, що сторонами у справі не оспорювався факт знаходження трудової книжки позивача на підприємстві відповідача. При цьому суд належно оцінив ту обставину, що відповідачем не надано належних доказів щодо письмового повідомлення позивача у строк не пізніше місяця до дня досягнення останнім пенсійного віку про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про завдання позивачу із вини відповідача збитків та моральної шкоди у вищевказаному розмірі.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Так, суд надав належну оцінку зібраним у справі доказам, на підставі яких достатньо повно установив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо однобічного розгляду справи, неповне з'ясування судом обставин справи, а також посилання на докази, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Підстав вважати помилковими висновки апеляційного суду по суті вирішеного спору колегія суддів не вбачає.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко