АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи № 2-2873/2010 Апеляційне провадження № 22-ц/796/7458/2017Головуючий у суді першої інстанції - Чала А.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ПеречудоваІ.В.,

представника відповідача

ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором споживчого кредиту в загальній сумі 104 862 долара США 10 центів, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 становить 839 945 грн. 36 коп., з яких: 87 874 долара США 34 цента, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 становить 703 873 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом, 14 884 долара США 22 цента, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 становить 1 19 222 грн. 60 коп. - заборгованість по відсоткам, 1 535 долара США 70 центів, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 становить 12 300 грн. 91 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків, 567 доларів США 84 центи, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 становить 4 548 грн. 39 коп. - пеня за прострочення повернення кредиту, посилаючись на те, що відповідачі кредитний договір і договір поруки не виконують, кредит і відсотки за його користування не сплачують, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2010 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 солідарно, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором споживчого кредиту в сумі еквівалентній 87 874 долара США 34 цента, заборгованість по відсоткам в сумі еквівалентній 14 884 долара США 22 цента, заборгованість по пені за прострочення сплати відсотків в сумі еквівалентній 1 535 долара США 70 центів, заборгованість по пені за прострочення сплати кредиту в сумі еквівалентній 567 доларів США 84 центи, а всього заборгованості в сумі еквівалентній 104 862 долара США 10 центів, а також судовий збір в сумі 1 700 грн. і витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120 грн. (Т. 1 а.с. 60-61).

16.06.2014 представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 170-173).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2014 залишено без розгляду заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення (а.с. 177-179).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2015 апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилено, ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 26.06.2014 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.04.2016 касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задоволено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2014 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2015 скасовано, питання про поновлення строку за заявою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2010 передано до суду першої інстанції (Т. 2, а.с. 63-64).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2017 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення (Т. 2, а.с. 131-132).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивачем не було надано до суду належних доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором. Також суд не звернув уваги на припинення поруки, оскільки банк звернувшись з вимогою про дострокове повернення кредиту не пред'явив позов до поручителя протягом шести місяців.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Відповідач ОСОБА_6в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, а відтак її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки, щодо вчасного повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка, в силу вимог закону та умов укладених договорів, підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 29.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_6 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого ОСОБА_6 отримала споживчий кредит в сумі 90 000 доларів США на строк до 29.05.2018 зі сплатою 14,50% річних (а.с. 6-13 - копія договору споживчого кредиту) та погоджено графік погашення кредиту (а.с. 14-18, 19, 20-24, 25 - копія графіку).

29.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_4 був укладений договір поруки в забезпечення основного зобов'язання між позивачем і відповідачкою ОСОБА_6 (а.с. 26-27 - копія договору поруки).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 11.02.2010, у зв'язку з невиконанням кредитного договору та договору поруки у відповідачів виникла заборгованість перед банком у загальній сумі 104 862 долари США 10 центів, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 складає 839 945 грн. 36 коп., з яких: 87 874 долари США 34 цента, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 становить 703 873 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом, 14 884 долари США 22 цента, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 становить 119 222 грн. 60 коп. - заборгованість по відсоткам, 1 535 доларів США 70 центів, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 становить 12 300 грн. 91 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків, 567 доларів США 84 центи, що за курсом НБУ станом на 11.02.2010 становить 4 548 грн. 39 коп. - пеня за прострочення повернення кредиту (а.с. 28-34 - розрахунок заборгованості.

Відповідно до п.п. 1.2.2 позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 425,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3.1, 10.2 цього Договору.

Згідно п. 8.1 Договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобов'язань, передбачених договором та/або «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позивальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач ОСОБА_6, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 1ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Разом з цим у відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитом як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не вказано договором поруки.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, відповідачі, в односторонньому порядку, відмовились виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, а отже, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 554 ЦК України, суми кредиту, відсотків за його користування, а також пені, передбаченої кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 роз'яснено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четвертастатті 559 ЦК Українипередбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертоїстатті 559 ЦК України); протягомшести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертоїстатті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК Українисловосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертоїстатті 559 ЦК Українислід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другоюстатті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений,припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

За умовами кредитного договору сторони визначили строк повернення кредиту до 29.05.2018.

Твердження апелянта про направлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту і зміну цим самим строку виконання зобов'язання, а отже й пропуск шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять жодних даних про направлення банком вимоги про дострокове повернення боргу ні до боржника, ні до поручителя.

Банком пред'явлено позов до суду про солідарне стягнення боргу з боржника і поручителя у зв'язку з порушенням умов кредитного договору 22.06.2010 (а.с. 41).

З огляду на викладене, підстави вважати, що банком пропущено строк пред'явлення вимоги до поручителя - відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем розміру заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи містять розрахунок заборгованості, який проведений автоматизованою системою банку, відповідно до умов кредитного договору в якому також відображено суми погашення кредиту відповідачем. Натомість апелянт, вказуючи на невірність розрахунку, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти вимог позивача.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення в оскаржуваній частині.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва