Справа № 127/9042/17 Провадження № 22-ц/772/2534/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Шемети Л.О.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

24 квітня 2017 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 18.09.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6079, 97 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Свої зобовязання за Договором та Угодою ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором.

ОСОБА_2 своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в звязку із чим станом на 05.04.2017 року має заборгованість перед Банком в розмірі 12198,92 гривень.

Тому, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 вересня 2012 року в розмірі 12198,92 грн., яка складається з: 3997,18 грн. заборгованість за кредитом; 1732.45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4743,79 грн. заборгованості за пенею та комісією; 1725,50 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, а також судовий збір.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій послався на незаконність рішення суду першої інстанції з підстав недоведеності обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначив, що підписуючи заяву відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами кредитного договору. П.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору встановлений строк позовної давності 50 років, тому суд першої інстанції прийшов до невірного висновку по пропуск строків позовної давності ПАТ КБ «Приватбанк» при зверненні із вказаним позовом до суду.

Крім того, вказує , що суд першої інстанції залишив поза увагою факт отримання ОСОБА_2 кредиту у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку.

Вважає, що висновки суду про недоведеність позовних вимог являються хибними, оскільки відповідно до практики Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тому, є доведеними факти укладання кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, а також отримання останнім коштів.

В апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту наявності між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 договірних відносин з приводу отримання відповідачем від банку кредитних коштів, оскільки генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил продукту кредиту б/н від 18 вересня 2012 року являється похідним правочином від кредитного договору та була укладена з метою врегулювання взаємовідносин між банком та позичальником. В звязку з тим, що представником позивача не надано кредитного договору №SAMDN0501 від 14 вересня 2007 року, а також будь-яких інших належних доказів отримання відповідачем грошових коштів, тому відсутність даного договору не дає ПАТ КБ «Приватбанк» права на нарахування та стягнення з відповідача будь-яких грошових коштів, штрафних санкцій, розмір яких не було погоджено сторонами.

Наявну в матеріалах справи заяву-анкету від 27 вересня 2007 року, суд першої інстанції не вважав як належний доказ укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 кредитного договору.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів прийшла висновку, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети від 27 вересня 2007 року відповідно до якого було надано кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказана анкета-заява містить текст за змістом якого особа, що її заповнює дає згоду, що вказана анкета-заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір надання банківських послуг.

Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі N 6-2320цс16.

В звязку з невиконанням ОСОБА_2 обовязків покладених на нього кредитним договором, 18 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил продукту кредиту б/н, з метою створення сприятливих умов для виконання ОСОБА_2 обовязків за кредитним договором.

Вказаний договір був підписаний ОСОБА_2, що підтверджується його підписом та свідчить про його згоду на те, що підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості є приєднанням до Умов та правил надання продукту кредитних карт», які викладені на банківському сайті і складає між банком та ним договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивач прийняв визначені умови генеральної угоди певний час та здійснював внесення коштів, однак в подальшому перестав виконувати свої зобовязання, що стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом п.1.1.2 генеральної угоди визначено, що заборгованість за кредитним договором з моменту підписання угоди складає 6549.98 грн.

Пунктом 1.1.3 генеральної угоди визначено, що кінцева дата сплати заборгованості за кедитним договором 18 вересня 2013 року.

Відповідно до п.2.1 генеральної угоди банк надає ОСОБА_2 строковий кредит в розмірі 6079.98 грн. на строк 12 місяців, а саме з 18 вересня 2012 року по 30 вересня 2013 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту 028877 на споживчі цілі в сумі 6079.98 грн., в обмін на обовязок ОСОБА_2 повернути кредит, сплати відсотки в розмірі 0,0833% на місяць на суму заборгованості. Сплата заборгованості проводиться починаючи з «1» по «25» число кожного місяця (щомісячним платижем) в сумі 534.91 грн. Дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніше 30 вересня 2013 року.

Згідно п. 2.2 генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня, вважається простроченею. У разі прострочення ОСОБА_2 сплачує Банку штраф в сумі 1725.5 грн.

Із письмового розрахунку заборгованості позичальника по кредиту (а.с.4) вбачається, що взяті на себе зобовязання по кредитному договору відповідачем належним чином не виконувались, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 12198.92 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 3997.18 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 1732.45 грн., заборгованості по пені та комісії 4743.79 грн., штрафу 1725.50 грн.

Таким чином, отримання грошових коштів та наявність непогашеної заборгованості перед Банком відповідач ОСОБА_2 не спростував, а посилання представника відповідача на те, що генеральна угода від 18 вересня 2012 року не була підписана самим ОСОБА_2, наявний підпис в генеральній угоді останньому не належить, не заслуговють на увагу, оскільки ні відповідачем, ні його представником, не надано доказів в підтвердження своїх доводів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів укладення кредитного договору.

Відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором та має прострочену заборгованість.

Обов'язок боржника сплатити 12198,92 грн. заборгованості відповідно до п. 2.1 генеральної угоди, розрахунки такої заборгованості наведені позивачем, право кредитора вимагати повернення кредитних коштів передбачені і відповідають змісту генеральної угоди.

При цьому, наведені Банком розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення відповідачем умов договору і часткове погашення ним заборгованості.

Відповідно до розрахунку за договором №б/н від 18 вересня, відповідач востаннє погашав заборгованість 22 жовтня 2015 року, чим вчинив дію, що свідчить про визнання ним боргу, із зазначеним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 27 квітня 2017 року, тому з огляду на положення ст. 264 ЦК України відсутні підстави застосування наслідків спливу трьохрічного строку позовної давності як підставу відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи норми ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем в розмірі 1600 грн. /а.с.1/ та 1760 грн. /а.с. 67/, слід стягнути з відповідача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 УПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 серпня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до правил та умов про надання продукту кредитних карт б/н від 18 вересня 2012 року, яка виникла станом на 05 квітня 2017 року в розмірі 12198 (дванадцять тисяч сто девяносто вісім) гривень 92 коп., яка складається: 3997.18 грн. заборгованість за кредитом; 1732.45 грн. заборгованість по процентам; 4743.79 грн. заборгованість за пеню; 1725.50 грн. штраф.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 3360 (три тисячі триста шістдесят) гривень судових витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Рибчинський В.П.

Судді Голота Л.О.

ОСОБА_3