Справа № 602/730/16-ц
Провадження № 2/602/12/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" вересня 2017 р. м.Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді - Костів Л.І.,
секретар - Домчук В.І.,
з участю сторін:
представника позивачки - ОСОБА_1 ,
представника відповідачки - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Олексишин З.З., про визнання правочину недійсним,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 звернулася до Лановецького районного суду з позовом до ОСОБА_6 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Олексишин З.З., про визнання правочину недійсним.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 20 січня 2015 року внаслідок військових дій при проведенні антитерористичної операції загинув її син ОСОБА_7 .

У відповідності до п.1 Постанови КМУ «Про порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» одноразова грошова допомога виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її одержання. У разі відмови однієї з осіб від одержання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її одержання.

У зв`язку з цим вона, як мати загиблого та її невістка - ОСОБА_6 , як дружина загиблого, мали право на отримання одноразової грошової допомоги. Взнавши про смерть сина, вона почувала себе дуже погано, у неї був нервовий зрив, згодом депресія, вона важко переживаючи втрату сина, почала зловживати алкоголем та вже не усвідомлювала дійсності, мала бажання здійснити суїцид.

На той час вона проживала в с.Решнівка, Збаразького району, Тернопільської області. Після поховання сина, її забрала до себе жити невістка ОСОБА_6

14 травня 2015 року загальний та душевний стан у неї значно погіршився, вона шукала порятунку лише у надмірному вживанні спиртних напоїв. Невістка, усвідомлюючи її психологічний стан, вирішила відвести її на лікування в психоневрологічну лікарню. По дорозі в лікарню вона завезла її до нотаріуса та повідомила, що потрібно підписати якісь документи. Що за документи ні нотаріус, ні невістка не повідомили.

12 липня 2016 року Тернопільським обласним військовим комісаріатом її було повідомлено про те, що невістка ОСОБА_6 зверталась одноособово про отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013 року, надавши при цьому заяву від її імені, посвідчену нотаріусом ОСОБА_8 , зареєстровану в реєстрі за №676 від 14 травня 2015 року про відмову від одноразової грошової допомоги на користь ОСОБА_6 . В результаті цього ОСОБА_6 було виплачено грошову допомогу в розмірі 609 000 грн. 00 коп. Однак, про дану угоду у них з невісткою домовленості не було. Крім того, вона взагалі не пам`ятає події, які відбувались 14 травня 2015 року, так як вона перебувала в запійному стані через сильні душевні переживання та з 14 травня 2015 року по 26 травня 2015 року її було госпіталізовано з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю».

На момент підписання відмови вона до кінця не усвідомлювала дійсності та навіть не уявляла, що підписала. Про те, що вона має право на частину одноразової допомоги у разі загибелі сина-військовослужбовця їй відомо не було. Невістка лише повідомила її про те, що їй передбачена пенсія по втраті годувальника, яку вона сама і забирала у поштарки, яка її приносила в с. Мала Снігурівка Лановецького району Тернопільської області, де вони на той час проживали разом.

В зв`язку з цим позивачка вважає, що відмову в нотаріуса у отриманні одноразової грошової допомоги вона підписала не усвідомлюючи до кінця значення своїх дій, а тому даний правочин є недійсним.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала, виходячи з підстав, викладених в позовній заяві. В подальшому позивачка в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, однак, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу в її відсутності за участі її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, та просила суд задоволити позов.

Відповідачка ОСОБА_6 проти позову заперечила та суду пояснила, що 1 вересня 2014 року її чоловіка забрали в АТО. 20 січня 2015 року він загинув. Свекруха зловживала спиртним. Після похорону вони з дітьми запросили свекруху проживати разом з ними, на що та погодилася. Через деякий час з воєнкомату повідомили про те, що їм зі свекрухою належить одноразова грошова допомога, як сім`ї загиблого військовослужбовця. Для цього потрібно було оформляти документи. Вона пояснила все свекрусі, на що та відповіла, що їй про це не було відомо. Вияснивши, яка сума коштів їм належить та подумавши, свекруха вирішила відмовитися від своєї частини коштів на користь дітей загиблого. Ця тема ними обговорювалася протягом 2-3 днів. Вона пояснила свекрусі, що для того, щоб здійснити задумане, їм необхідно оформити все нотаріально, на що ОСОБА_5 погодилася. Нотаріус пояснив ОСОБА_5 наслідок вчинених нею дій, на що свекруха відповіла, що кошти будуть мати діти, а вона буде мати пенсію. Після цього вони зі свекрухою обговорили питання її лікування, ОСОБА_5 сама виявила бажання поїхати пролікуватися. Позивачка була на лікуванні з 14 травня 2015 року по 26 травня 2015 року.
Взнавши про те, що у свекрухи є несплачені кредити, вона з власних коштів їх погасила. В «Ідея Банк» вона оплатила 8 тисяч гривень, у ПАТ КБ «Приватбанк» - 3 тисячі гривень, в «Платінум Банк» - 3 тисячі гривень. Крім цього, згодом вона вияснила, що в свекрухи ще є заборгованість за кредитним договором, укладеним із «ОТП Банк Україна», який також виявила намір сплатити за неї.
За лікування свекрухи потрібно було оплатити 2500 гривень, які вона мала намір сплатити сама, але так як у лікувальному закладі дізналися, що ОСОБА_5 мати загиблого в АТО військового, їй ці кошти повернули.
Отримавши грошову допомогу, вона пропонувала позивачці поділити ці кошти, однак позивачка відмовилася від розподілу грошей на користь дітей загиблого сина. Свекруха проживала з ними до 27 лютого 2016 року, а тоді поїхала до сина на день народження в м.Кривий Ріг і більше з тих пір з ними не проживала.
Всі кредити позивачки вона сплачувала з власних коштів, пенсію листоноша мала давати їй, але вона приносила ці гроші та віддавала ОСОБА_5 .
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Олексишин З.З., в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, однак від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є онуком позивачки. Бабуся жила разом з ними, усе було добре. Однак, коли вона поїхала від них, то з незрозумілих йому причин подала заяву до суду стосовно допомоги в розмірі 609 тисяч гривень, яку виділила держава.
Коли бабуся приїхала на похорон до тата, вона була в стані алкогольного сп`яніння. Бабуся і раніше вживала алкогольні напої. Після похорону тата вони її забрали до себе проживати, ініціатором була мама. Коли бабуся проживала у них, то алкоголю не вживала. Бабуся допомагала по господарству. В той ранок, коли вони мали їхати до нотаріуса, все було добре, вони разом обговорювали цю ситуацію і вона знала, куди вони їдуть та про яку суму коштів велася мова. Бабуся говорила, що нехай все буде дітям. Вони обговорили з мамою і бабусею, що це сума 609 тисяч гривень. Бабуся це все знала, вони з братом теж відмовилися від всього майна, так як їм нотаріус пояснив , що краще все оформити на одну людину. Він чув, як мама пояснювала бабусі, що їй належить половина допомоги, але позивачка сказала, що вона живе у них і їй нічого не потрібно. Що говорив нотаріус, він не може сказати, так як до нотаріуса в кабінет пішла мама з бабусею, а він залишився в автомобілі. Бабуся знала, що вони ще потім їдуть до лікарні. Вона одразу не хотіла, але потім погодилася полікуватися. В бабусі був нормальний стан.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює лікарем наркологом, лікував позивачку ОСОБА_5 14 травня 2015 року позивачка звернулася до лікарні. З нею була ще якась жінка в чорному одязі, напевно невістка. ОСОБА_5 була контактна, адекватна, критична до свого стану, вона не перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Позивачка пояснила, що вона почала зловживати спиртними напоями після смерті чоловіка, який загинув п`ять років тому, а також після смерті сина, який загинув в АТО в березні 2015 року. ОСОБА_5 розповідала йому, що вони їздили оформляти допомогу після смерті сина. В нього склалося враження, що вона не була готова до госпіталізації в наркодиспансері. Він їй пояснив, що він як лікар бачить проблему і їй потрібно лягти в лікарню на обстеження, пройти лікування і на це вона повинна дати письмову згоду, так як примусового лікування немає. ОСОБА_5 пройшла у них лікування. Позивачка відповідала за свої дії, вона була адекватна, перебувала в траурі, була пригнічена, не весела, але в такому стані вона все розуміла.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивачки. На похороні в племінника вона бачила, в якому стані перебувала позивачка. Вона була дуже пригнічена, в депресії, перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Спиртних напоїв позивачка того дня швидше за все не вживала, однак, в крові алкоголь залишився, так як вона випивала кожного дня до того. Після похорону відповідачка забрала її сестру до себе. З телефонної розмови з відповідачкою вона дізналася, що вона має намір завезти свекруху на лікування в наркодиспансер, а тоді завезти до нотаріуса, щоб оформити деякі документи. Згодом їй стало відомо, що ОСОБА_5 написала відмову від одержання допомоги в той же день, коли її госпіталізували і цей факт її дуже здивував. Також, позивачка в телефонній розмові їй розповіла, що у нотаріуса вона підписувала якісь документи, однак, вона не знає, які саме та не могла прочитати їх, так як не мала при собі окулярів.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він перебуває в дружніх відносинах з сином відповідачки ОСОБА_7 , добре знає сім`ю ОСОБА_12 , часто у них бував в гостях. Напередодні їхньої поїздки до нотаріуса та лікаря, він також був вдома в ОСОБА_7 , де вони домовилися, що він під`їде разом з ними їхнім автомобілем до Тернополя наступного дня. Йому була відома ціль поїздки Борисевичів до Тернополя. Він розмовляв з позивачкою, вона розповіла, що завтра вони їдуть до нотаріуса в м.Тернопіль для того, щоб оформити допомогу на дітей, а також мають заїхати в лікарню. Наступного ранку він з ОСОБА_12 їхав до м.Тернопіль, де мав передати передачу і під`їхати з ними до свого помешкання на вул.Братів Бойчуків. Біля нотаріуса відповідачка з позивачкою вийшли, а він пішов по своїх справах. Коли вони повернулися, то обоє обговорювали, що все добре, документи в нотаріуса оформили. Потім його підвезли додому, а Борисевичі поїхали далі, напевно до лікарні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, судом були встановлені наступні факти.
ОСОБА_5 є матір`ю військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Збаразьким районним військовим комісаріатом Тернопільської області.

Згідно довідки №3066/1, виданої 01 липня 2016 року Головним лікарем КУТОР «Тернопільського обласного наркологічного диспансера», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька с.Діброва Збаразького району Тернопільської області, перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 14 травня 2015 року по 26 травня 2015 року з приводу «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Стан абстиненції неускладнений».

Згідно довідки №3339/1, виданої 26 липня 2016 року Головним лікарем КУТОР «Тернопільського обласного наркологічного диспансера», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька с.Діброва Збаразького району Тернопільської області, проходила стаціонарне лікування в наркологічному відділенні диспансеру з 14 травня 2015 року по 26 травня 2015 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Стан абстиненції ускладнений». На лікування поступила у супроводі невістки, по направленню чергового лікаря диспансеру в запійному стані на добровільне лікування. У відділенні дала письмову інформовану добровільну згоду на проведення такого лікування; ОСОБА_5 в період перебування на стаціонарному лікуванні могла керувати своїми діями, була адекватною, екстреної медичної допомоги не потребувала; підстав для негайної госпіталізації ОСОБА_5 у наркологічне відділення не було, на лікування поступила у плановому порядку.

Згідно довідки №10/2/5957, виданої 08 липня 2016 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 зверталася в Тернопільський обласний військовий комісаріат з заявою (вх. №3131 від 18 травня 2015 року) про отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, в зв`язку із загибеллю чоловіка військовослужбовця ОСОБА_7 . Зверталася одноособово. Надала нотаріально завірену заяву від ОСОБА_5 про відмову від частини виплати одноразової грошової допомоги на користь сім`ї її сина в особі його дружини (невістки) ОСОБА_6 (приватний нотаріус ОСОБА_8 , НАК НОМЕР_2 , зареєстровано в реєстрі за № 676 14 травня 2015 року). Від інших осіб документів не надавала, так як право на дану виплату мали вона та мати загиблого. ОСОБА_6 була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в сумі 609 000 (шістсот дев`ять тисяч) грн.00. коп.
Як вбачається із заяви від 14 травня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З., зареєстрованої в реєстрі №676, ОСОБА_5 , відмовилася від частини виплати одноразової допомоги на користь сім`ї її сина в особі його дружини (невістки) ОСОБА_6 .
З висновку судово-психіатричного експерта №241 від 19 червня 2017 року Тернопільської обласної коммунальної клінічної психоневрологічної лікарні вбачається, що:
1) ОСОБА_5 виявляє ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, могла повною мірою прогнозувати наслідки власних дій в період з 24 квітня 2015 року (похорон сина) по 14 травня 2015 року, а також по період підписання заяви про відмову від частини виплати одноразової грошової допомоги на користь ОСОБА_6 14 травня 2015 року.

2) ОСОБА_5 на період з 24 квітня 2015 року (похорон сина) по 14 травня 2015 року під час підписання заяви про відмову від частини виплати одноразової грошової допомоги на користь ОСОБА_6 14 травня 2015 року виявляла ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Вказане захворювання не позбавляло її можливості повною мірою усвідомлено реалізувати свої наміри і приймати рішення.

3) Смерть сина-військовослужбовця для ОСОБА_5 була особистісно значимою.

4)В день підписання ОСОБА_5 заяви про відмову від частини виплати одноразової грошової допомоги на користь ОСОБА_6 14 травня 2015 року, з урахуванням смерті сина ІНФОРМАЦІЯ_3 пошуків його тіла та похорону 24 січня 2015 року вона в емоційному стані, який-би суттєво вплинув на її свідомість і діяльність, не перебувала.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності зі статтею 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ст.ст.13,14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилалася на ст.225 ЦК України, а саме, що в момент підписання заяви про відмову від отримання матеріальної допомоги вона не усвідомлювала значення своїх дії та не могла керувати ними.
Пунктом 16 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що правила статті 225 ПК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Однак, висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,
Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд вважає, що висновок судово-психіатричної експертизи №241 містить докладний опис проведеного експертом дослідження, належно мотивований та науково обґрунтований з поставлених запитань, виконаний кваліфікованими спеціалістами в галузі судової психіатрії та психології.
Таким чином, оцінивши вказаний висновок за правилами ст.212 ЦПК України суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність даного висновку експерта чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому він є належним та допустимим доказом у справі.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивачкою не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог по суті заявленого позову, а саме, що в момент підписання заяви про відмову від отримання матеріальної допомоги вона не усвідомлювала значення своїх дії та не могла керувати ними.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що підписуючи в нотаріуса заяву про відмову в отриманні одноразової грошової допомоги вона не усвідомлювала значення своїх дій.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 13, 14, 16, 202, 203, 215, 225 ЦК України, ст.ст.60, 61 ЦПК України, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Олексишин З.З., про визнання правочину недійсним відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: Л. І. Костів