АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Костюк Л.С.,

за участю представника апелянта Гриценко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року Служба у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Посилалися на те, що ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на первинному обліку служби у справах дітей як дитина, позбавлена батьківського піклування. Мати, ОСОБА_3 характеризується за місцем реєстрації з негативної сторони, зловживає спиртними напоями та на даний час перебуває у місцях позбавлення. Відносно двох попередніх своїх дітей ОСОБА_3 вже була позбавлена батьківських прав, оскільки одну дитину залишила в закладі охорони здоров'я, а інша померла. Після народження ОСОБА_2. відповідач не виконувала рекомендації лікарів, соціальних фахівців, виконкому Череської сільської ради, служби у справах дітей, і створила ситуацію, яка загрожувала життю та здоров'ю малолітньої доньки. Саме тому на підставі рішення виконкому Череської сільської ради від 15.01.2016 року дитина була вилучена з сім'ї та тимчасово влаштована в сім'ю родичів. Так як ОСОБА_3 вчиняла перешкоди родичам у належному догляді за дитиною, малолітня ОСОБА_2 з 05.02.2016 року була влаштована в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання. В подальшому, з метою забезпечення захисту прав дитини вона влаштована під опіку громадян, де і перебуває по даний час.

Крім того, рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17.02.2016 року ОСОБА_2. була відібрана у матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав. Одночасно вирішено стягувати аліменти на користь дитини у розмірі ? всіх її доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Аліменти відповідачем не сплачуються, в зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 4811 грн.

Справа № 723/696/17-ц Провадження №22-ц/794/998/17 Категорія52

Головуючий у 1-й інстанції Дедик Н.П. Доповідач Лисак І.Н.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2017 року позовні вимоги Сторожинецької районної державної адміністрації в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2. задоволено частково.

Відібрано малолітню ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без позбавлення батьківських прав.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Накладено заборону на відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, де зареєстровано місце постійного проживання малолітньої ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди органу опіки та піклування.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Служба у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховане рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17.02.2016 року, яким вже було вирішено питання про відібрання ОСОБА_2. у матері без позбавлення її батьківських прав та те, що протягом року після прийняття судом рішення не усунуті причини, які перешкоджали належному вихованню дитини. Не взято до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення матері батьківських прав як доказ ухилення її від виконання батьківських обов'язків. З моменту відібрання дитини у матері до служби у справах дітей не надійшло жодного звернення щодо повернення дитини в сім'ю, не було зафіксовано намірів встановлення контактів з дитиною.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справаі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу абз.1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржуване рішення в повному обсягу таким вимогам не відповідає.

Статус відповідача по відношенню до особи, в інтересах якої заявлений позов, а також наявність судового рішення від 17.02.2016 року про відібрання дитини та перебування відповідача з 13.04.2016 року в місцях позбавлення волі доводиться письмовими доказами, сторонами визнається та в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Підстави позбавлення батьківських прав, на які посилається позивач, передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України, а право на звернення з таким позовом передбачене ст.165 цього Кодексу.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, далі по тексту - «Постанова») передбачено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом першої інстанції, що рішенням Сторожинецького районного суду від 17.02.2016 року задоволено позов Служби у справах дітей Сторожинецької РДА та постановлено відібрати малолітню ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без позбавлення батьківських прав з тих підстав, що ОСОБА_3 не переймається здоров'ям дитини, не здійснює належного догляду за нею, що створює загрозу життю та здоров'ю дитини. Одночасно постановлено стягнення аліменів з ОСОБА_3 на користь доньки в розмірі 1/4 всіх її доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Розпорядженням Сторожинецької РДА №69 від 12.03.2016 року малолітній ОСОБА_2. надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а розпорядженням №135 від 21.04.2016 року встановлено опіку над дитиною і призначено її опікунами подружжя ОСОБА_4, ОСОБА_5

Згідно листа Збаразької виправної колонії №63 від 30.05.2017 року №4/1338 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відбуває покарання за вироком Сторожинецького районного суду від 10.04.2014 року, яким засуджена до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Сторожинецького районного сулу від 20.11.2014 року відмінено іспитовий строк та направлено для відбуття покарання у виді 2 років позбавлення волі. Початок строку - 13.04.2016 р., кінець строку - 13.04.2018 року.

Відповідно до постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 затверджено «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» та згідно п.8 ч.8 якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Відмовляючи у задоволені позову Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області в частині позбавлення батьківських прав суд першої інстанції правильно виходив з того, що тільки винна поведінка батьків може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав, прояви якої позивачем не обґрунтовані та не доведені.

Враховуючи те, що рішення про відібрання дитини було постановлено 17.02.2016 року, а вже 13.04.2016 року відповідачка почала відбувати покарання у Збаразькій виправній колонії №63, вона позбавлена можливості спілкуватися з дитиною та вживати заходів, які би свідчили про зміну ставлення до виховання дитини. Крім того, відповідачка заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, а винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками як і загроза життю чи здоров'ю дитини з боку матері на даний час судом не може бути встановлена.

Застосовуючи рекомендації п.18 Постанови суд першої інстанції не обґрунтував підстав прийняття повторного рішення про відібрання дитини у матері, у якої вже дитина рішенням суду вже була відібрана, і яка внаслідок взяття матері під варту в рамках кримінального провадження в подальшому так і не поверталася.

Не вірним є застосування судом першої інстанції у цій справі норм ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей.

Так, згідно п.3 ч.1 ст. 247, п. 2 ч. 1 ст.248 СК України, а також п. 3 ч.3 ст. 71 Житлового кодексу України в разі поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника за нею (ними) зберігається право користування житлом, у якому вона проживала.

Про те, враховуючи відсутність правових підстав для відібрання дитини у цій справі, накладення заборони на відчуження вказаного житла підлягало вирішенню в рамках попередньої справи.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги в частині незаконності ухвалення рішення про відібрання дитини є обґрунтованими, а доводи щодо наявності підстав для задоволення вимог не обґрунтовані, що є підставою для скасування рішення суду в частині відібрання дитини та накладення заборони на відчуження майна як такого, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 308, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2017 року в частині відібрання дитини та накладення заборони на майно скасувати.

В задоволені вимог Служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Владичан А.І.

Міцней В.Ф.