УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та розірвання договору найму за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 і ОСОБА_7 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності, яка відповідно до договору від 1 листопада 2002 року, укладеного між ними, розподілена наступним чином: ОСОБА_4 передано у користування кімнату площею 11,5 кв.м., а ОСОБА_7 - кімнату площею 16,3 кв.м.

4 травня 2007 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 був укладений договір найму № 15, згідно з умовами якого відповідачу надано для проживання жилу кімнату площею 11,5 кв.м., якою вони користувалися разом, і в якій він був зареєстрований як квартирант.

24 грудня 2008 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 укладено шлюб, який рішенням суду від 21 січня 2016 року розірвано.

3 грудня 2015 року відповідач забрав свої речі, повернув їм ключі від квартири та переїхав на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2.

3 червня 2016 року ОСОБА_6 вручено попередження про розірвання договору найму.

Враховуючи викладене та те, що відповідач добровільно не знімається з реєстрації за зазначеною адресою, просили визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та розірвати договір найму житла.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 лютого 2017 року, позов ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задоволено частково.

Розірвано договір найму житлової кімнати площею 11,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 від 4 травня 2007 року № 15, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_6

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про розірвання договору найму житла, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосував положення ст. ст. 150, 156, 158, 168 ЖК Української РСР і надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України) з дотриманням норм процесуального права.

Що стосується вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, то суди врахували те, що ОСОБА_6 добровільно знявся з реєстраційного обліку за даною адресою.

Колегія погоджується з такими висновками.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик