Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1827/17
Провадження № 2/553/918/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09.10.2017м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Новака Ю.Д.,
при секретарі - Каленіченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
В С Т А Н О В И В:
У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В судове засідання позивач та його представник не з»явились надавши до суду заяву про те, що позов вони підтримують у повному обсязі, просять його задовольнити, а справу слухати без їхньої участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не зявився, попередньо не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, і через оголошення у пресі.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від явки до суду, а тому у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований, а тому підлягає задоволенню.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Судом встановлено, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.04.2017 року у справі № 554/2016/17 встановлено наступне: «Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія БР № 235517 від 07.03.2017 року встановлено, що 07.03.2017 року о 18 год. 45 хв. в м. Полтава, по вул. Європейська, б 153 а, водій ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1, під час вибору безпечної дистанції, не вибрав безпечну швидкість руху, в наслідок чого відбулося зіткнення з попередньо зупинившимся автомобілем НОМЕР_2, водій ОСОБА_1В . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 13.1, 12,1) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_3 вину визнав.»
Відповідно до постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 04.04.2017 року ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. Постанову ОСОБА_3 не оскаржував. Вищевказана постанова набрала законної сили 18.04.2017 року.
01.06.2017 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», що здійснювала обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності відповідача, провела безготівковий платіж на картковий рахунок Позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 7392,27 грн. У відповіді від 19.06.2017 року № 909, на письмову заяву позивача від 02.06.2017 року, попри усні завіряння про повне відшкодування завданої шкоди ТЗ останнього, представник ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» вказав, що перерахована сума становить 50 % відшкодування від розрахованого, оскільки у ДТП визнано винними декілька осіб.
Розмір моральної шкоди позивачем оцінено в 1000.00 грн., що суд вважає в повній мірі відповідає компенсації моральної шкоди завданої позивачу, яка була заподіяна йому спричиненням стресового стану, який довелося перенести позивачу, внаслідок порушення звичайного способу життя, негативного впливу на його здоровя, а також моральних страждань, повязаних з ДТП.
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.
У п. 5 цієї Постанови Пленуму встановлено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно п. 6 вказаної Постанови Пленуму особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).
Згідно п. 14 Постанови Пленуму при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
Відповідно до ч.1,3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, загальна сума шкоди завданої позивачу ОСОБА_1, становить 9486 грн. 57 коп. ( 8486.57 грн. + 1000.00 грн. ), та підлягає стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_2
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 8486 грн. 57 коп., матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 120 грн. 00 коп., а всього 10 246 грн. 57 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Ленінським районним судом м. Полтави шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_4