Справа № 452/1914/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/4096/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представників ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_2,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання недійсним реєстраційного посвідчення про право власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області та визнати недійсним реєстраційне посвідчення від 13.11.2001 року за реєстровим №69, видане Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської області про реєстрацію права власності на цей житловий будинок за ОСОБА_2 в цілому.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вказаний вище житловий будинок було придбано ними у 2001 році під час шлюбу, а тому він є їхньою спільною сумісною власністю з рівними частками кожного з них в цьому будинку.

У жовтні 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив виділити йому у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, оскільки ця квартира хоч і була придбана ОСОБА_4 після розірвання шлюбу, але за їхні спільно зароблені в ОСОБА_6 кошти, а тому є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає поділу між ними в рівних частках.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.04.2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області, який є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області, який є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнано недійсним реєстраційне посвідчення №60 від 13.11.2001 року, видане Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської області про право власності на житловий будинок №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області в цілому за ОСОБА_2

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 551 грн. 20 коп. судового збору та в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, а в задоволенні первісного ОСОБА_4 - відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що спірний житловий будинок №13 по вул. Польовій (нова назва вул.Сонячна) в с. Долобів Самбірського району Львівської області було придбано під час шлюбу, але за його особисті кошти, а тому будинок є його особистою власністю. Крім того, зазначає, що за свої особисті кошти він здійснив реконструкцію будинку, значно збільшивши його площу, а ОСОБА_4 не вкладала коштів у ремонт будинку. Вважає, що ця обставина ним була доведена письмовими доказами (квитанціями, товарними чеками на придбання будівельних матеріалів та ін.) та показаннями свідків, яким суд не дав належної правової оцінки. Апелянт звертає увагу, що реконструкція будинку була здійснена ним самочинно, однак, суд, поділивши будинок, фактично узаконив право власності на самочинне будівництво. Що ж стосується спірної квартири №70 на вул.Кульпарківській, 130б у м.Львові, то вважає, що надана ОСОБА_4 розписка про отримання нею у червні 2013 року грошової позики в сумі 30000 Євро від громадянина ОСОБА_6 є неналежним доказом, оскільки така не містить істотних умов договору позики. Зазначає, що син сторін в судовому засіданні дав показання як свідок про те, що кошти для придбання цієї квартири вони двоє заробляли під час шлюбу, однак, суд безпідставно не врахував цих показань свідка.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом третім частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що з 18.11.1994 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2013 року (а.с.6-7).

В шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_2 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Предметом спору є житловий будинок №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області та квартира АДРЕСА_2.

Спірний житловий будинок №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області було придбано під час шлюбу сторін на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_2, як покупцем, 25.10.2001 року, та зареєстровано 13.11.2001 року Самбірським МБТІ на праві власності за ОСОБА_2 в цілому (а.с.8-10), а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цей будинок є обєктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя і частка кожного з них становить 1/2 частину будинку, виходячи з принципу рівності часток, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам СК України, які регулюють ці правовідносини.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що спірний житловий будинок належить йому на праві особистої приватної власності, є безпідставними, оскільки ним не доведено, як того вимагає норма п.3 ч.1 ст.57 СК України, що будинок придбано за кошти, які належали йому особисто, зокрема, заощадження та/або грошові кошти на рахунках у фінансових установах, які він мав до укладення шлюбу з ОСОБА_4, кошти, отримані в дар або в спадок, або внаслідок продажу майна, яке має правовий статус особистої власності одного з подружжя, тощо.

Та обставина, що кошти на придбання спірного житлового будинку були зароблені ним під час шлюбу на роботі в ОСОБА_6, не може бути підставою для визнання цього будинку його особистою власністю, оскільки відповідно до наведеної вище норми ч.1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Доводи апелянта про здійснення ним реконструкції спірного житлового будинку за особисто зароблені в ОСОБА_6 кошти, є теж безпідставними, оскільки ця обставина не має правового значення для вирішення спору в цій частині у звязку із встановленою законом забороною визнавати право власності на самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно.

При цьому, правильним є зауваження апелянта про те, що в оскаржуваному рішенні не зазначено, який саме будинок поділив суд між сторонами, в технічному стані будинку до проведення його реконструкції чи після такої, а тому рішення в цій частині слід змінити, визнавши право власності за кожним із сторін на 1/2 частину вказаного житлового будинку, виходячи з технічних характеристик будинку, зазначених в договорі купівлі-продажу від 25.10.2001 року, тобто до проведення в ньому у 2004 році самочинної реконструкції, внаслідок якої збільшилась жила площа будинку з 30,6 м2 до 42,4 м2 (стало три житлові кімнати замість двох), зявились нові споруди (прибудова до будинку під літерою «а») та нові господарські будівлі (літня кухня «Б», гараж «В», кладова «Г») (а.с.13-15, 205-206).

Отже, на момент купівлі та реєстрації права власності, житловий будинок №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області складався з двох житлових кімнат жилою площею 30,6 м2 та однієї кухні, позначений на поверховому плані літерою А-1, до якого належали господарські будівлі та споруди (складові частини обєкту нерухомого майна), а саме: стайня, під літерою Б, стодола, під літерою В, навіс, під літерою Г, гараж, під літерою Д, вбиральня, під літерою Т, колодязь, під літерою К, огорожа під цифрою 2 (а.с. 8-10, 39-40), а тому саме цей будинок підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

В решті, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову ОСОБА_4 немає.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_2 є спірна квартира АДРЕСА_2, яка була придбана ОСОБА_4 вже після розірвання шлюбу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2013 року (а.с.41-42), а тому, в силу наведених вище норм матеріального закону, ця квартира не може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 і правових підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення в цій частині немає.

З урахуванням викладених вище мотивів, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 про поділ житлового будинку №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області змінити, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області, жилою площею 30,6 м2, який складається з двох житлових кімнат та однієї кухні, позначений на поверховому плані під літерою А-1, до якого належать: стайня, під літерою Б; стодола, під літерою В; навіс, під літерою Г; гараж, під літерою Д; вбиральня, під літерою Т; колодязь, під літерою К; огорожа, під цифрою 1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку №13 по вул. Польовій в с. Долобів Самбірського району Львівської області, жилою площею 30,6 м2, який складається з двох житлових кімнат та однієї кухні, позначений на поверховому плані під літерою А-1, до якого належать: стайня, під літерою Б; стодола, під літерою В; навіс, під літерою Г; гараж, під літерою Д; вбиральня, під літерою Т; колодязь, під літерою К; огорожа, під цифрою 1.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_9