Справа №472/659/17 10.10.2017 10.10.2017 10.10.2017
Провадження №22-ц/784/2074/17
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_3 та представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18

на ухвалу судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом

ОСОБА_19,

ОСОБА_20,

ОСОБА_21,

ОСОБА_22,

ОСОБА_23,

ОСОБА_24,

ОСОБА_25,

ОСОБА_26,

ОСОБА_27,

ОСОБА_28,

ОСОБА_29,

ОСОБА_30,

ОСОБА_31

до

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

ОСОБА_8,

ОСОБА_9,

ОСОБА_10,

ОСОБА_11,

ОСОБА_12,

ОСОБА_13,

ОСОБА_14,

ОСОБА_15,

ОСОБА_16,

ОСОБА_17,

Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Веселинівської районної державної адміністрації

про визнання наказу незаконним та його скасування, скасування державної реєстрації права власності,

у с т а н о в и л а:

31 липня 2017 року ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_22, ОСОБА_21, ОСОБА_32, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 звернулися з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Веселинівської районної державної адміністрації про визнання наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність незаконними, їх скасування та скасування державної реєстрації права власності, посилаючись на те, що даними наказами було порушено процедуру відведення земельних ділянок та передання їх у власність відповідачам.

Одночасно позивачі подали заяву про забезпечення позову, в якій просили в порядку забезпечення позову накласти арешт, заборонити відчужувати, а також укладати будь - які цивільно-правові угоди стосовно земельних ділянок площею 2 га кожна з кадастровими номерами: :03:000:0633, :03:000:0627, :03:000:0637, :03:000:0638, :03:000:0639, :03:000:0635, :03:000:0629, :03:000:0634, :03:000:0632, :03:000:0628, :03:000:0636, :03:000:0631, :03:000:0630, призначених для ведення особистого селянського господарства із земель сільскогосподарського призначення, розташованих на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

В обґрунтування заяви позивачі зазначали, що невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до незаконного відчуження спірних земельних ділянок, що зробить вподальшому неможливим виконання судового рішення.

Ухвалою судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року заяву частково задоволено. Постановлено вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом заборони будь-яким чином відчужувати спірні земельні ділянки та шляхом заборони укладати будь-які цивільно-правові договори стосовно цих земельних ділянок.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_18, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою повністю відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на підставі наступного.

З позовної заяви вбачається, що позивачі у 2016 році звернулися до Головного управління Держгеокадарсту в Миколаївській області з заявами про надання їм у власність земельних ділянок площею 2 га кожному для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. У серпні та вересні 2016 року наказами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області позивачам були надані дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначених дозволів були розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність цих земельних ділянок. 18 липня 2017 року на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області було затверджено проект землеустрою та надано позивачам у власність земельні ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення. Однак, зареєструвати право власності на зазначені земельні за позивачами не можливо, так як вже зареєстровано право власності на них за іншими особами (відповідачами у справі) на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області виданих 17 та 29 червня 2017 року.

На думку позивачів винесеними наказами про затвердження технічної документації та передачі земельних ділянок відповідачам у власність, було порушено процедуру відведення новостворених земельних ділянок та передання їх у власність.

Отже, позивачами оспорюється право власності відповідачів на спірні земельні ділянки.

Звертаючись одночасно з заявою про забезпечення позову шляхом заборони відчужувати, а також укладати будь - які цивільно-правові угоди стосовно спірних земельних ділянок, позивачі зазначали, що невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до незаконного відчуження спірних земельних ділянок, що зробить вподальшому неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві та знаходиться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Вирішуючи питання про дотримання суддею порядку розгляду заяви про забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Пленум Верховного суду України в своїй Постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі Постанова) зазначив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (п. 1).

Водночас ч. 4 ст. 151 ЦПК України передбачена можливість вирішення питання про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Отже, закон повязує забезпечення позову з фактом предявлення позовної заяви до суду, про що зазначив Вищий спеціалізований Суд України в листі № 10-72/0/4-13 від 16 січня 2013 року «Про деякі питання застосування норм ЦПК ( п. 3).

Дії судді від предявлення позову і до відкриття провадження у справі, передбачені ст. ст. 121,122 ЦПК України (залишає позовну заяву без руху, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої особи, тощо), мають процесуальний характер, а тому стадія від предявлення позову і до відкриття провадження у справі також є стадією судового розгляду, з якою і повязана можливість забезпечення позову.

За загальним правилом заява про забезпечення позову може бути подана одночасно з позовною заявою і відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України розглядається судом, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, сукупний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що забезпечення позову у певних випадках до відкриття провадження у справі не суперечить положенням процесуального законодавства.

Колегія суддів враховує й конкретні обставини цієї справи.

Зокрема, сторонами у справі є 26 фізичних осіб, а тому тільки оперативний розгляд заяви про забезпечення позову у цьому спорі може забезпечити (гарантувати) реальне виконання рішення та ефективне запобігання можливим зловживанням.

З матеріалів справи також вбачається, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Про це свідчать видані відповідачами влітку 2016 року довіреності на представників яким надається право на оформлення права власності на імя відповідачів з подальшим розпорядженням спірним майном в тому числі з правом його продажу та обміну.

Крім того, після реєстрації прав власності за відповідачами, мали місце спроби збирання врожаю, вирощеного позивачами на даних земельних ділянках, за фактом якого було порушено кримінальне провадження за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України, а вподальшому було перекваліфіковано на ст. 356 КК України.

За такого доводи представника відповідачів про те, що позивачі не обґрунтували належним чином необхідність застосування заходів забезпечення позову , колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, забезпечення позову у спосіб, обраний судом, не тільки не порушує права відповідачів як титульних власників земельних ділянок, а й обмежить права позивачів, які на даний час користуються спірними земельними ділянками і теж можуть вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном. Своєчасним вжиттям обмежувальних заходів буде дотримано баланс інтересів сторін до вирішення спорів по суті.

З матеріалів справи також вбачається, що на час розгляду справи

апеляційним судом, позовні вимоги розєднані в окремі провадження, провадження у справах відкриті і справи знаходяться в стадії судового розгляду. Повторний розгляд заяв про забезпечення позову в кожній справі окремо у теперішній час потребує значного проміжку часу, що зменшить гарантії реального захисту інтересів сторін.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за конкретними обставинами справи, відступлення від формального застосування правової позиції, викладеної в Постанові, є доцільним, відповідатиме принципу верховенства права та основній меті запровадження інституту забезпечення позову, а також буде сприяти вчасному вирішенню спорів по суті.

Не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали й доводи апелянта про те, що заява про забезпечення позову не була оплачена судовим збором, оскільки до позовної заяви було долучено 13 квитанцій як про оплату судового збору за подання двох позовних вимог від кожного позивача на загальну суму 16 640 грн., так і 13 квитанцій за подання заяви про забезпечення позову від кожного позивача по 320 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_18 відхилити, а ухвалу судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.О.Шаманська

Судді: О.О.Данилова

ОСОБА_33