У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої залиттям квартири, який згодом уточнила.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з вини відповідача, який неналежно утримує квартиру АДРЕСА_2 яка належить йому на праві власності, а саме: внутрішньобудинкові системи та сантехнічне обладнання, у період з 1 до 18 червня 2013 року сталося залиття належної їй квартири

№ 42, що розташована поверхом нижче, унаслідок чого вона протягом тривалого часу знаходилась у стресовому стані через перебування в атмосфері випаровувань каналізаційних стоків, знищення ремонту та пошкодження майна, що призвело до погіршення здоров'я і моральних страждань, у зв'язку з чим просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 9 березня

2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити у справі нове рішення по суті позовних вимог, не передаючи справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив із безпідставності та недоведеності вимог позивача, оскільки докази вини відповідача у залитті належної позивачеві квартири, чим їй завдано моральної шкоди, відсутні.

Проте погодитись із таким висновком не можна, оскільки апеляційний суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_4 належить квартира НОМЕР_1 у вказаному багатоповерховому будинку, що розташована поверхом вище, над квартирою позивача.

У період з 1 до 18 червня 2013 року відбулося залиття квартири ОСОБА_3

Актом від 27 червня 2013 року, складеним за результатами огляду квартири позивача, встановлено наявність потьоків на стояках трубопроводів, розташованих у коморі коридору, та сухих слідів від залиття на стелі в коридорі, площею 0,3 кв. м, залиття відбулося з розташованої вище квартири НОМЕР_1 в результаті аварійної ситуації, а саме: лопнув трійник каналізаційного стояка у квартирі НОМЕР_1, у зв'язку з чим 18 червня 2013 року комунальним підприємством «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») виконано заміну ділянки трубопроводу.

Відповідно до листа КП «Харківводоканал» від 5 липня 2013 року

№ 0-1414/1-1321-05 спеціалістами комплексу «Харківводовідведення»

18 червня 2013 року були виконані роботи по заміні аварійної ділянки внутрішньобудинкового каналізаційного стояка в квартирі НОМЕР_1, який на час надання вказаної відповіді знаходиться у технічно справному стані.

Умовами публічного договору про надання житлово-комунальних послуг у м. Харкові, опублікованого 26 листопада 2006 року у газеті «Слобода», визначено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Харкові надаються споживачам комунальним підприємством «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс»).

Пунктом першим вказаного публічного договору визначено, що КП «Жилкомсервіс» здійснює обслуговування внутрішньобудинкових мереж.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Згідно з умовами укладеного між КП «Жилкомсервіс» та

КП «Харківводоканал» договору від 27 лютого 2009 року № 173 послуги із технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення надаються споживачам КП «Харківводоканал».

Відповідно до правил ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з абз. 5 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами), власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідач не є власником втрішньобудинкового каналізаційного стояка, на якому сталася аварія, й, відповідно, не несе відповідальності за його технічний стан та затримку ліквідації аварії на ньому, а відтак дійшов висновку, що вина відповідача у залитті квартири позивача відсутня, тобто відсутні правові підстави для покладення на ОСОБА_4 відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду.

Однак з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Пунктом 12 публічного договору про надання житлово-комунальних послуг у м. Харкові передбачено, що споживач зобов'язаний своєчасно інформувати про виявлені несправності інженерних мереж, конструктивних елементів квартири, забезпечувати доступ до мереж, арматури, розподільчих систем та іншого обладнання представникам виконавця.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України вказане положення публічного договору до уваги не взяв, доводів про те, що відповідачем у справі, ОСОБА_4, було своєчасно повідомлено виконавця про несправності каналізаційної мережі, що проходить через належну йому квартиру, та своєчасно забезпечено доступ представникам виконавця до каналізаційної системи, не навів; наведені судом першої інстанції доводи належним чином не спростував; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановив; доводів та заперечень сторін належним чином не перевірив.

Отже, рішення апеляційного суду фактично ухвалено на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Крім того, судом у порушення положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не взято до уваги обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2014 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_3 до КП «Жилкомсервіс» про відшкодування моральної та майнової шкоди, яке набрало законної сили.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик