Справа №487/3474/16-ц 11.10.2017 11.10.2017 11.10.2017
Провадження №22-ц/784/2162/17
Справа №487/3474/16-ц Головуючий у 1-ї інстанції Щербина С.В.
Провадження № 22ц/784/2162/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Лептугою С.С.,

за участю: державного виконавця Морозинського О.А.,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 липня 2017 року

за поданням

заступника начальника

Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва

Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

(надалі Заводського ВДВС)

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 липня 2017 року заступник начальника Заводського ВДВС ОСОБА_5 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 на виконання рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 5 жовтня 2016 року щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 60 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 575 129 грн. 54 коп., а також судових витрат.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 липня 2017 року подання заступника начальника Заводського ВДВС задоволено, ухвалено про тимчасове обмеження ОСОБА_3 в праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду і постановити нову про відмову в задоволенні подання, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у боржника є заборгованість за виконавчим документом, але нею не виконано вимогу державного виконавця про надання транспортних засобів для їх опису і арешту з метою виконання судового рішення, ОСОБА_3 свідомо ухиляється від покладеного на неї обовязку, що дає підстави для її обмеження у виїзді.

З таким висновком суду першої інстанції слід погодитись оскільки він ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, і відповідає фактичним обставинам справи.

Так, здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері врегульовано Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

ОСОБА_7 передбачає можливість тимчасового обмеження громадян у праві виїзду за кордон.

Згідно з пунктом 2 статті 6 цього Закону підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту їх виконання, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Виходячи з положень статті 377? ЦПК України, пункту 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», обмеження згаданого права можливе в процесі здійснення виконавчого провадження, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням.

За приписом цієї норми, за таких умов державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням суду.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Заводському ВДВС знаходиться виконавче провадження на виконання рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 5 жовтня 2016 року про стягнення на користь ОСОБА_6 боргу на загальну суму еквівалентну 1 575 129 грн. 54 коп., провадження по якому відкрито 23 травня 2017 року (а.с.134).

Копію зазначеної постанови вручено боржнику та стягувачу за місцем їх постійної реєстрації (а.с.137).

Відповідно до результатів аналітичного пошуку транспортних засобів по «НАІС ДДАІ» МВС України та пошуку по БД «Автомобіль» встановлено, що ОСОБА_3 є власником транспортних засобів, які зняті нею з реєстрації та місце їх знаходження невідомо (а.с.159-162).

На вимогу державного виконавця про надання транспортних засобів для їх опису і арешту, яку було вручено 13 липня 2017 року за адресою реєстрації ОСОБА_3 поштою із поміткою особисто (а.с.167-168, 170), остання не виконала, транспортні засоби не надала, що в подальшому було вірно розцінено місцевим судом як ухилення від виконання покладених на неї рішенням суду зобовязань.

Про ухилення ОСОБА_3 від покладених на неї позичкових зобовязань свідчать такі заходи примусового виконання рішення суду як розшук майна боржника та звернення до Заводського районного суду міста Миколаєва з поданням про розшук боржника-фізичної особи, яке було задоволено ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2017 року(а.с.125, 172).

За наслідками виконання зазначеної ухвали суду, працівниками ОВС встановлено, що боржник ОСОБА_3 постійно проживає за місцем реєстрації, про що надала особисто написану нею заяву (а.с.189-190).

Тому твердження апелянта щодо її необізнаності про покладений на неї обовязок, та не отримання нею судової та виконавчої кореспонденції, яка вручалася сторонній для неї людині за адресою її постійної реєстрації, спростовуються дослідженими судом матеріалами виконавчого провадження, та матеріалами з розшуку боржника.

Окрім цього, за змістом частини 1 статті 77 ЦПК України сторона, яка приймає участь у розгляді справи, зобовязана повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, місцезнаходження) під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, судова повістка надсилається за останнім відомим місцем проживання, і вважається належно врученою адресату.

За матеріалами справи ОСОБА_3 приймала участь як відповідач при розгляді справи, але в подальшому не цікавилася її провадженням та не повідомляла суд про зміну свого місця проживання чи перебування.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення боржника про розгляд подання державного виконавця, то відповідно до частини 2 статті 3771 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України, без повідомлення сторін або інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Не має правового значення і постанова державного виконавця щодо повернення виконавчого документу у звязку з відкриттям апеляційного провадження за скаргою боржника, оскільки такі обставини не стосуються підстав, що мали значення для задоволення подання виконавця, при наявності виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду у відповідності з пунктом 1 частини 1 статті 312 ЦПК України не підлягає скасуванню, так як постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, а ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча

Судді