АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №752/7077/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Накладено арешт на групу приміщень № 2, 3 у складі СТО корпус Б, загальною площею 1020,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 31483678, що належать на праві власності ОСОБА_1.

Не погодившись із такою ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність, необґрунтованість та вважає її такою, що ухвалена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати. Зазначає, що ухвала не містить мотивів з яких суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Вважає, що позивачем не доведена, а судом першої інстанції не встановлена співмірність вимог про забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також не взято до уваги факт перебування арештованого майна в іпотеці ПАТ «МІБ», де майно є забезпеченням виконання грошових зобов'язань ТОВ «ДІАС Україна» перед кредитором.

В суд апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

За таких підстав відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9645/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

Як убачається з матеріалів справи, у травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення на його користь суми боргу у загальному розмірі 106 500 доларів США за договором позики.

Одночасно ОСОБА_2 порушив питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на групу приміщень № 2, 3 у складі СТО корпус Б, загальною площею 1020,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 31483678, що належать на праві власності відповідачу, оскільки вважає, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

При цьому, суд виходив з положень ст. ст. 151-153 ЦПК України, а також з того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог

Згідно п. 4 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З тексту позовної заяви ОСОБА_2 убачається, що ним заявлено позов про стягнення боргу у розмірі 106 500 доларів США.

Порушуючи питання про забезпечення позову, ОСОБА_2 надав належні та допустимі докази того, що група приміщень, на які було накладено арешт, належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідач, будучи власником нерухомого майна, у будь-який час може розпорядитися належною йому власністю, що у випадку задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладенням арешту на належне відповідачу майно, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, а також те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення судом першої інстанції положень ст. ст. 151, 152 ЦПК України.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд не перевіряє обґрунтованість заявлених вимог, а тому доводи апеляційної скарги в частині відсутності договору позики, також є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль