Справа №577/2154/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 22-ц/788/1484/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що у 2011 році між ним та ОСОБА_3 була домовленість про майбутній продаж йому нежитлових приміщень - зварювального цеху та чергової в АДРЕСА_1.

Право власності на вказане майно ОСОБА_3 набув за договором дарування.

Вказує, що між ним та ОСОБА_3 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу вказаного майна в формі розписки, згідно з якою досягнуто всіх істотних умов щодо предмету і ціни, також ним сплачено ОСОБА_3 частину коштів в сумі 8250 доларів США із необхідних 10000. Решту він мав сплатити під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, після виготовлення деяких технічних документів, але не пізніше 01 січня 2016 року.

Одночасно для можливості використання ним будівель, було укладено договір оренди, який передбачав викуп майна. У зазначений строк договір купівлі-продажу між ними не було укладено через ухилення ОСОБА_3 від його нотаріального посвідчення.

05 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано договір дарування, згідно з яким ОСОБА_3 07 жовтня 2014 року набув право власності на спірне майно.

На цей час майно належить ОСОБА_5 Згідно із даними реєстрації, продане йому майно становить 3/50 частин будівель та споруд бази, розташованих в АДРЕСА_1 та складається із зварювального цеху літ. "М-1" площею 348,8 кв.м, чергової літ. "К-1" площею 14,8 кв.м, загальною площею 363,6 кв.м, ідеальна частка 3/50 частин.

Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу 3/50 частин будівель і споруд бази, які розташовані в АДРЕСА_1 та складаються із зварювального цеху літ. "М-1" площею 348,8 кв.м, чергової літ "К-1" площею 14,8 кв.м, загальною площею 363,6 кв.м, укладений 31 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_3; визнати за ним право власності на 3/50 частин вищевказаних будівель та споруд бази, ідеальна частка 3/50 частин зі сплатою з його боку на користь ОСОБА_5 грошової суми в розмірі 1750 доларів США по курсу НБУ на день сплати.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 3/50 частин будівель і споруд бази, які розташовані в АДРЕСА_1 та складається із зварювального цеху літера "М-1" площею 348,8 кв.м та чергової літера "К-1" площею 14,8 кв.м загальною площею 363,6 кв.м, укладений 31 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/50 частин будівель і споруд бази, які розташовані в АДРЕСА_1 та складаються із зварювального цеху літера "М-1" площею 348,8 кв.м та чергової літера "К-1" площею 14,8 кв.м загальною площею 363,6 кв.м, ідеальна частка 3/50 частин зі сплатою ОСОБА_4 боргу на користь ОСОБА_5 грошової суми в розмірі, еквівалентному 1750 доларів США, по курсу НБУ України на день сплати.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 1635 грн. 23 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що договір купівлі-продажу частини цеху був укладений між позивачем та відповідачем при відсутності дійсного та добровільного волевиявлення останнього.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_4 та його представника - адвоката Сусліна Є.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у період часу з 07 жовтня 2014 року по 05 серпня 2016 року ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 07 жовтня 2014 року за реєстровим № 716, посвідченого приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Сусліною В.М., належало на праві приватної спільної часткової власності 3/50 частин будівель і споруд бази, які розташовані в АДРЕСА_1, який було розірвано 05 серпня 2016 року. Після розірвання договору зазначене нерухоме майно належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 (а.с. 3-7).

Згідно з розпискою від 31 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 8250 доларів США в гривнях по курсу НБУ за проданий зварювальний цех та чергову, що розташовані в АДРЕСА_1. Загальна сума продажу складає 10000 доларів США. Сторони обумовили, що договір купівлі-продажу буде підписаний не пізніше 01 січня 2016 року. Остаточний розрахунок в сумі 1750 доларів США буде зроблений при підписанні договору. Крім того, ОСОБА_3 надав дозвіл ОСОБА_4 користуватися приміщенням (а.с. 8).

31 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язувався передати орендареві у строкове платне користування зварювальний цех та чергову, що розташовані в АДРЕСА_1, з наступним продажем від орендодавця до орендаря, а орендар зобов'язувався прийняти майно у строкове платне користування, а також сплатити орендодавцеві орендну плату.

Пунктами 8.1, 10.7. вказаного договору передбачено, що майно, яке орендується, переходить у власність орендаря після підписання договору купівлі-продажу, який буде підписано сторонами не пізніше 01 січня 2016 року, продаж буде здійснено за остаточну суму 10000 доларів США в гривнях по курсу НБУ на день оплати, з яких грошові кошти в сумі, еквівалентній 8250 доларів США, визначені сторонами як завдаток, вже сплачено орендарем до підписання цього Договору, а решту в сумі, еквівалентній 1750 доларів США, буде сплачено під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Перехід права власності на майно до іншої особи (не орендарю) не є підставою для припинення дії цього договору і зберігає його чинність для нового власника з усіма правами, обов'язками, в тому числі обов'язком продажу майна без права зміни суми купівлі-продажу, визначеної в п.8 договору (а.с. 9-10).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 15 червня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні спірним майном відмовлено, оскільки внаслідок переходу права власності на вказане майно до ОСОБА_5, вона автоматично набула прав і обов'язків орендодавця за вищевказаним договором та повинна їх виконувати до закінчення строку його дії.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного майна, на виконання якого позивач сплатив завдаток, проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору, а тому договір купівлі-продажу, на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, є дійсним та за ОСОБА_4 підлягає визнанню право власності на нерухоме майно.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Зі змісту розписки від 31 жовтня 2014 року убачається, що сторони у справі лише мали намір укласти договір купівлі-продажу зварювального цеху та чергової, що розташовані в АДРЕСА_1 не пізніше 01 січня 2016 року. При цьому, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 8250 доларів США в гривнях по курсу НБУ у рахунок продажу. Крім того, вони визначили, що остаточний розрахунок в сумі 1750 доларів США буде зроблений при підписанні договору.

Зазначена розписка за своєю правовою природою не є договором купівлі-продажу і не свідчить про те, що сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, ОСОБА_4, у порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та ОСОБА_3 у письмовій формі укладено договір купівлі - продажу спірного нерухомого майна і відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано, що договір купівлі-продажу, в силу положень ст. ст. 640, 657 ЦК України, є не укладеним та таким, що не породжує для сторін права та обов'язки, тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а відповідно відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Ураховуючи викладене, місцевий суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_4

Частиною 3 статті 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

На підставі п. п. 1, 2, 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову у зв'язку із неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, належить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3597 грн. 50 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2017 року та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3597 грн. 50 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді -