Справа № 201/8981/15-ц
Провадження № 4-с/201/57/2017
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі: головуючого судді Ходаківського М.П., за участі секретаря судового засідання Пісчанської Т.М., скаржника ОСОБА_1, зацікавленої особи ОСОБА_2, представника зацікавленої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_4, Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобовязання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у червні 2017 року звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1Г.), зацікавлені особи: ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4І.), Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Соборний ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області) про зобовязання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, яку у відповідності до вимог ст. 11-1 ЦПК було розподілено для розгляду судді Ходаківському М.П.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що держаним виконавцем Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 постановою від 03 січня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 53224366 на підставі виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська на виконання рішення суду від 10 березня 2009 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 64 192,54 грн. На підтвердження виконання у добровільному порядку вказаного рішення суду ОСОБА_1 надав державному виконавцю розписку від 04 серпня 2011 року, в якій ОСОБА_4 зазначає, що жодних фінансових претензій до ОСОБА_1 не має. Проте державний виконавець не закінчив виконавче провадження як того вимагає Закону України «Про виконавче провадження». У звязку із зазначеним ОСОБА_1 просив зобовязати Соборний ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області винести постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження у звязку із фактичним виконання відповідного судового рішення.

У судовому засіданні заявник доводи скарги підтримав, просив її задовольнити.

ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що зазначена розписка була написана ним під примусом самого ОСОБА_1, який погодився повернути заборгованість частково в обмін на написання ОСОБА_4 розписки про повне виконання ОСОБА_1 грошових зобовязань.

Представник Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області у судовому засіданні при вирішенні даної скарги поклався на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 червня 2013 року, винесеної за заявою ОСОБА_4 про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання, якою ОСОБА_4 було поновлено строк для предявлення виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська 10 березня 2009 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу загальною сумою 144192,54 гривень у цивільній справі № 2-1201/2009 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Соборним ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області 03 січня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 53224366 (а.с. 5, 9-10).

В мотивувальній частині вказаної ухвали судом зазначено, що «В судовому засіданні заявник підтримав подану заяву та просив її задовольнити, а також пояснив, що у серпні 2010 року боржник добровільно частково виконав рішення суду, сплативши 10000,00 тисяч доларів США, що дорівнює 80000,00 гривень. Решта суми боргу залишилася не виплаченою. Про одержання від ОСОБА_1 цієї суми ОСОБА_4 видав йому розписку.

Заінтересована особа, ОСОБА_1, в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що після отримання рішення суду про стягнення з нього боргу в сумі 144192,54 гривень, ОСОБА_1 в добровільному порядку виконав його та повернув ОСОБА_4 всю суму, про що він власноруч написав розписку, де вказав, що розрахунок з ним був проведений в повному обсязі».

У судовому засіданні з розгляду скарги у цій справі заявник та ОСОБА_4 пояснили суду, що розписка від серпня 2010 року, про яку зазначено в ухвалі суду від 04 червня 2013 року, та розписка від 04 серпня 2011 року, складена ОСОБА_4 щодо відсутності у нього фінансових претензій до ОСОБА_1, на яку останній посилається в обґрунтування даної скарги, це одна і та сама розписка.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 384 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом.

За приписами ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Вирішуючи вимоги скарги суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні з огляду на те, що розписка, на яку ОСОБА_1 посилається як на доказ фактичного виконання ним рішення суду, на виконання якого 03 січня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 53224366, була складена ОСОБА_4 у серпні 2011 року та була врахована судом при розгляді заяви ОСОБА_4 про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання, проте суд, врахувавши цю розписку, постановив ухвалу про задоволення вказаної заяви. Дана ухвала суду не була оскаржена ОСОБА_1, хоча він приймав участь у судовому засіданні, висловлював незгоду з доводами ОСОБА_4, внаслідок чого ухвала набрала законної сили 11 червня 2013 року. У звязку із зазначеним у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, яке було відкрито у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», та яке не може бути закінчено на підставі розписки від 04 серпня 2011 року, про яку було відомо на час винесення ухвали про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання.

Крім того, суд вважає за можливе вказати, що звертаючись до суду із даною скаргою ОСОБА_1 не заявляє вимог про визнання певних дій/бездіяльності державного виконавця неправомірними, не оскаржує жодного процесуального документа, винесеного державним виконавцем у виконавчому провадженні № 53224366, а заявляє вимоги про зобовязання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, що у свою чергу відноситься до виключної компетенції державного виконавця, у яку суд не може втручатися.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Частиною 4 ст. 369 ЦПК України передбачено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до змісту вказаної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню у двох випадках: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, ОСОБА_1 не позбавлений можливості на звернення до суду з вимогами про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у разі, якщо вважає, що його борг перед ОСОБА_4 погашено у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208-210, 383-387 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_4, Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобовязання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частина ухвали проголошена у судовому засіданні 17 серпня 2017 року. Повний текст ухвали складено та підписано 18 серпня 2017 року.

Суддя М.П. Ходаківський