Кодимський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/1762/17
Провадження №2/503/808/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської обалсті у складі:

головуючого судді Сопільняка О. М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

встановив:

18 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації; визнання поширеної відповідачем інформації недостовірною; зобовязання відповідача припинити приниження честі, гідності та ділової репутації позивача та відшкодування завданої моральної шкоди.

В позовній заяві позивач вказав, що з 1989 року і до цього часу працює лікарем-дерматовенерологом комунальної установи "Кодимська центральна районна лікарня".

03 липня 2017 року близько 13 год.05 хв. відповідач ОСОБА_2, яка на той час виконувала обовязки заступника головного лікаря з медичної частини та завідуючої поліклінічного відділення, біля робочого кабінету позивача у присутності медичних працівників та пацієнтів вчинила з ним сварку, в ході якої звинуватила його у відсутності на робочому місці, у фальсифікації статистичних даних щодо кількості прийнятих пацієнтів, при цьому підвищувала голос, кричала, хапала за руки, била по руках та погрожувала позивачеві неприємностями.

В судовому засіданні позивач, уточнивши свої вимоги, пояснив, що відповідач ОСОБА_2, звинувативши його у фальсифікації статистичних даних, поширила про нього недостовірні відомості, чим посягнула на його честь, гідність, ділову репутацію та спричинила йому моральну шкоду в сумі 10000 грн., тому просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 разом зі своїм представником ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову, вказавши, що 03 липня 2017 року близько 13 год.05 хв. відповідач у звязку з виконанням обовязків заступника головного лікаря з медичної частини та завідуючої обовязки поліклінічного відділення, здійснила перевірку наявності позивача на робочому місці в приміщенні поліклініки КУ "Кодимська ЦРЛ".

На момент перевірки позивач був відсутній в робочому кабінету, проте з"явився біля кабінету через декілька хвилин після перевірки, при цьому, відповідач зробила позивачеві зауваження через його перебування без лікарського одягу. Вказане зауваження позивач сприйняв негативно та почав кричати на відповідача, через що остання запропонувала зайти до робочого кабінету позивача та продовжити розмову там без присутності медичних працівників та сторонніх осіб.

Розмова з позивачем була дійсно напруженою та емоційною, відбувалась дещо у підвищеному тоні, але відповідач жодним чином не ображала позивача, не застосовувала відносно нього жодної фізичної сили та ні в чому його не звинувачувала.

Вважають, що відповідач діяла в межах наданих їх посадових обовязків, при цьому не вчиняла відносно позивача жодних дій та не вживала на його адресу жодних висловлювань, які б могли посягнути на його честь, гідність та ділову репутацію та спричинити йому моральну шкоду.

Зауважили, що позивач, як лікар, повинен усвідомлювати, що як відповідальна особа може зазнавати критики з боку керівництва медичного закладу з приводу виконання своїх службових обовязків.

При цьому, критика з боку відповідача була зроблена виключно в якості оціночних суджень, без наклепу та приниження.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що працює медичною сестрою у лікаря ОСОБА_1, до якого 03 липня 2017 року прибула виконуюча обовязки завідуючого поліклініки ОСОБА_2, яка запитала де знаходиться лікар, на що свідок відповіла, що лікар вийшов з робочого кабінету та перебуває у статистичному кабінеті лікарні.

Після цього свідок зателефонувала позивачу та повідомила йому про прихід ОСОБА_2, після чого через декілька хвилин позивач повернувся до свого робочого кабінету, де між ним та позивачем відбулась розмова у підвищеному тоні, в ході якої відповідач сказала, що у лікаря ОСОБА_1 не має на прийомі пацієнтів, на що лікар ОСОБА_1 показав їй паперові талончики пацієнтів, які того дня звертались до лікаря. У відповідь ОСОБА_2 сказала, що лікар "міг сфальсифікувати дані щодо кількості прийнятих пацієнтів".

Свідки ОСОБА_5 (відвідувач поліклініки) та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (працівники КУ "Кодимська ЦРЛ") в судовому засіданні пояснили, що були присутні під час розмови лікарів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, проте не чули з боку вказаних осіб взаємних образ, погроз чи приниження, а також звинувачення позивача у фальсифікації.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 13 липня 1989 року і до цього часу працює лікарем-дерматовенерологом комунальної установи "Кодимська центральна районна лікарня".

Відповідач ОСОБА_2 працює лікарем-рентгенологом вказаної медичної установи та відповідно до наказів головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" від 24 травня 2017 року та від 01 червня 2017 року, з 24 травня 2017 року виконує обовязки заступника головного лікаря по медичній частині, а згідно з наказом №91 від 26 червня 2017 року обовязки завідуючого поліклінічного відділення КУ "Кодимська ЦРЛ" - на період з 03 липня по 02 серпня 2017 року.

Відповідно до п/п.1.1, 1.5, 1.7 п.1, п/п.3.11, 3.12, 3.15 п.3 Посадової інструкції завідуючого поліклінічним відділенням, завідувач поліклінічного відділення здійснює керівництво структурними підрозділами медичного закладу; організовує адміністративно-господарську діяльність у відділенні; забезпечує взаємодію зі структурними підрозділами лікарні; розробляє та затверджує графіки роботи; здійснює розстановку медичних кадрів та організовує їх працю; забезпечує додержання співробітниками правил внутрішнього розпорядку; несе відповідальність за стан роботи медичного підрозділу.

Аналогічні повноваження містяться і в п/п.3.1,3.4 п.3, п/п.4.16 п.4, п/п.5.1, 5.10 п.5 посадової інструкції заступника головного лікаря по медичній частині КУ "Кодимська ЦРЛ", обовязки якого виконувала відповідач.

03 липня 2017 року близько 13 год.05 хв. відповідач ОСОБА_2, як виконуюча обовязки заступника головного лікаря з медичної частини та завідуючої поліклінічного відділення прибула до робочого кабінету позивача ОСОБА_1 №28 з метою перевірки дотримання позивачем правил внутрішнього розпорядку.

На момент перевірки позивач ОСОБА_1 був відсутній у своєму робочому кабінету, проте прибув туди через декілька хвилин, що свідчить про його перебування на території КУ "Кодимська ЦРЛ" та відсутність з його боку порушення правил трудового розпорядку.

Після прибуття позивача до свого робочого кабінету між ним та відповідачем ОСОБА_2, як між працівником та керівником, відбулась напружена емоційна розмова, в ході якої вчинення відповідачем дій, які б могли свідчити про образу позивача, погрози йому чи застосування відносно нього фізичного впливу, не встановлено.

Вжита відповідачем фраза що позивач "міг сфальсифікувати статистичні дані", тобто дані про кількість пацієнтів, які того дня звернулись на прийом до лікаря, про вживання якої відповідачем заявила свідок ОСОБА_4, за своєю формою та змістом не є твердженням про фальсифікацію позивачем цих даних та за змістом ст.47-1 Закону України "Про інформацію" є оціночним судженням відповідача.

Отже, факт розповсюдження відповідачем ОСОБА_2 стверджувальної інформації про фальсифікацію позивачем ОСОБА_9 статистичних відомостей (даних) суд вважає не доведеним.

Відповідно до ст.277 ЦК України, фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому, обов'язок доведення недостовірності негативної інформації та факту її розповсюдження покладений законом саме на позивача, який відповідно до ст.60 ЦПК України зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Попри це позивач ОСОБА_1 не надав жодного належного та допустимого доказу розповсюдження відповідачем ОСОБА_2 саме стверджувальної інформації про фальсифікацію позивачем статистичних даних та не довів недостовірності цієї інформації.

При цьому, суд констатує, що вжите відповідачем висловлювання про можливість позивача сфальсифікувати статистичні дані щодо кількості прийнятих пацієнтів відповідно до частини 2 статті 47-1 Закону України "Про інформацію" є оціночними судженнями, тобто висловлюванням, яке не містять фактичних даних, зокрема це критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Так, відповідно до роз'яснень, наданих в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Аналізуючи висловлювання відповідача, суд зазначає, що воно не містить фактичних тверджень негативного характеру, зокрема не містить однозначного твердження про те, що позивач сфальсифікував статистичні дані.

Крім цього у статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, від 12 лютого 2004 року вказується, що оскільки посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне обговорювання, то вони підлягають контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Такі особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно Резолюції Парламентської ОСОБА_10 Європи публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Суд зазначає, що з огляду на ці положення та відповідно до прецедентної практики Європейського суду, позивач ОСОБА_1 як лікар та керівник первинного профспілкового органу КУ "Кодимська ЦРЛ", є публічною особою, а тому, враховуючи ширшу допустиму межу критики для вказаної категорії осіб, враховуючи відсутність критики з боку відповідача відносно приватного життя позивача, не вбачає наявність підстав для висновку про те, що вищезазначена інформація підлягає спростуванню, а позовна заява задоволенню.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, у тому числі у зв'язку з його безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213,215,218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.