Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/656/17 Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/778/1847/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про перегляд розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення сум заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про перегляд розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення сум заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 18.11.2008 року з відповідача на її користь стягуються аліменти у розмірі 300 грн. на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 18.08.2008 року щомісячно і до досягнення повноліття.

На час ухвалення рішення суду відповідач був не працевлаштований та мав нерегулярний підробіток. Окрім того, на час винесення вищевказаного судового рішення прожитковий мінімум для дітей до 6 років становив 557 грн. відповідно до Закону України «Про держаний бюджет України на 2008 рік».

На теперішній час, відповідач працевлаштований, а дитина з 21.12.2011 досягла шестирічного віку. Проте бажання добровільного збільшення участі у матеріальному утриманні дитини не висловлює.

Враховуючи офіційне працевлаштування, наявність у відповідача регулярного доходу, а також зміну прожиткового мінімуму на дітей, розмір якого є суттєвим, вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2008, а також стягнути з відповідача додатково недоотримані суми аліментів у межах позовної давності, встановленої ЦК і ЦПК України, оскільки він протягом вказаного часу не дивлячись на збільшення прожиткового мінімуму на дітей, більше, ніж визнано судом, не сплачував, тривалий час приховував факт працевлаштування та наявності постійного заробітку. Відповідач добровільно будь-якої матеріальної допомоги не надає.

На підставі зазначеного просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2008 року на її користь на утримання спільної дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, щомісячно, починаючи з 01.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача недоотримані суми аліментів за 10 місяців 2014 року, 2015 та 2016 роки у розмірі 30 відсотків відповідного прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, усього на суму 3916,44 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року позовну заяву залишено без руху.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді та направити до суду першої інстанції для розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Пунктом 3 частини 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суддя суду першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не зазначено ціну позову, а також в порушення вимог Закону України «Про судовий збір» при поданні позовної заяви не сплачено судовий збір, оскільки положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не застосовується у випадку збільшення вже присуджених аліментів, не надано доказів на підтвердження витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів та просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2008 року на її користь на утримання спільної дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, щомісячно, починаючи з 01.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача недоотримані суми аліментів за 10 місяців 2014 року, 2015 та 2016 роки у розмірі 30 відсотків відповідного прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, усього на суму 3916,44 грн.

Відтак, ОСОБА_3 є стягувачем аліментів, позовні вимоги стосуються стягнення аліментів, а тому висновок судді суду першої інстанції про те, що позивач не звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», є безпідставним.

Крім того, залишаючи без руху позовну заяву з підстав ненадання доказів в обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суддею не враховані розяснення, викладені у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року № 2 про те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через ненадання доказів при предявленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу суду не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року у цій справі скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: