Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/7438/15 Головуючий у 1 інстанції:Кулик В.Б.
№ провадження 22-ц/778/2879/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна над дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна над дитиною.

В позові зазначала, що у її доньки ОСОБА_6 та її чоловіка ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 19.07.2011 року ОСОБА_6 померла. Малолітня онука ОСОБА_5 залишилася мешкати разом з нею

Посилаючись на зазначене, просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначити її опікуном над малолітньою ОСОБА_5, стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь позивача ОСОБА_4, на утримання малолітньої ОСОБА_5, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Призначено ОСОБА_4 опікуном над неповнолітньою ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовій збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення аліментів, стягнути з нього на утримання ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача понесені ним судові витрати за подачу заяви про перегляд заочного рішення та за подачу апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с 5).

19. липня 2011 року ОСОБА_6 померла (а.с. 8).

Позивач ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_6 та бабусею неповнолітньої ОСОБА_5

Відповідно до акту обстеження умов від 21.07.2015 року дитина мешкає разом із бабусею ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. У квартирі створені належні умови для проживання та виховання дитини (а.с 10).

Відповідно до довідок № 142 від 14.05.2014 року, № 215 від 11.09.2015 року та педагогічної характеристики, виданої директором ЗОШ № 83 ОСОБА_7, вихованням ОСОБА_5 займаються бабуся та дідусь. Батько дитини жодного разу школу не відвідував, навчанням дитини не цікавився (а.с. 11, 12, 13).

Згідно з листом головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» ОСОБА_8 від 13.08.2015 року за № 826/02-3, ОСОБА_5 знаходиться на медичному обліку в КЗ «Центр ПМСД № 6», в амбулаторії № 9. Догляд за дитиною здійснює бабуся ОСОБА_4 (а.с. 14)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 за № 2540/01-26/05 від 17.11.2015 року, встановлено, що батько дитини ОСОБА_5 ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням доньки, не цікавиться її інтелектуальним, фізичним, духовним та психічним розвитком, матеріально не утримує (а.с. 39).

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися зі своїми батьками поза їх бажанням, за винятком випадків, коли таке рішення суд приймає в її інтересах.

Виключною мірою відповідальності за невиконання батьківського обовязку є позбавлення батьківських прав. Це допускається лише на підставі та в порядку, визначеному законом. Підстави для позбавлення батьківських прав визначені у ст. 164 СК України, зокрема, мати і батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно зі ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обовязки опікуна чи піклувальника.

З огляду наведеного суд позбавив відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, встановив опіку та призначив ОСОБА_4 опікуном над неповнолітньою онукою ОСОБА_5

Дані висновки суду відповідачем ОСОБА_3 не оспорюються.

Разом з цим судова колегія вважає, що суд першої інстанції спрі стосовно стягнення аліментів також вирішив без порушень норм матеріального або процесуального права.

Так відповідно до ч. 2 ст. 247 СК України встановлення опіки не припиняє права дитини на аліменти, пенсії, інші соціальні виплати.

На підставі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Отже приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої ОСОБА_5, її стан здоровя та матеріальне становище позивача, стан здоровя і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, а також те, що відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не виділяє, не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини саме в розмірі 1/4 частини.

Доводи апеляційної скарги про визначення розміру у 1/10 частині від доходу обґрунтованими не являються, не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: