АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/863/17
Провадження № 22-ц/792/1696/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 липня 2017 року цивільну справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_7 зазначав, що у 2012 році уклав з ОСОБА_5 договори купівлі-продажу товару, відповідно до яких позивач продав останньому товар, а саме дорослий трикотаж і фартушки на суму 98131 грн. Відповідач повернув частину товару на суму 11910 грн та 24520 грн, однак залишок боргу за даними договорами залишився несплаченим. 14 січня 2014 року між сторонами була досягнута домовленість і борг, що виник із договорів купівлі - продажу, було змінено позиковим зобов'язанням. Відповідач повернув лише 800 дол. США, а тому позивач просив стягнути з останнього 13656 дол. США, що еквівалентно 37025, 50 грн. боргу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 суму заборгованості у розмірі 352625, 23 грн та судовий збір у розмірі 3526, 25 грн, всього стягнуто 356151 грн. 48 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з нього суму заборгованості, що виникла з договорів купівлі-продажу в розмірі 122090 грн.

На підтвердження незаконності рішення зазначається, що враховуючи те, що жодних домовленостей між відповідачем та позивачем щодо заміни зобов'язання розрахуватись за товар, яке виникло з договору купівлі-продажу на позикове зобов'язання не було та відсутні будь-які письмові договори про новацію, а тому позов та рішення в цій частині є необґрунтованим.

Також сам факт складення розписки не може бути підтвердженням укладення договору позики. Оскільки із самого тексту укладених розписок вбачається, що позивач лише підтверджує наявність боргу, який виник при купівлі-продажу товару. Крім того, не можна погодитись із рішенням в частині стягнення боргу в іноземній валюті.

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Позивач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2012 році ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_5 договори купівлі-продажу товару, відповідно до яких позивач продав останньому товар, а саме дорослий трикотаж і фартушки на суму 68 408 грн. та дитячий трикотаж і фартушки на суму 98131 грн. Відповідач повернув частину товару на суму 11910 грн. та 24520 грн., однак залишок боргу за даними договорами залишився несплаченим, що підтверджується власноруч написаними розписками ОСОБА_5 від 14 січня 2014 року.

Фактично 14 січня 2014 року між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість і борг, що виник із договорів купівлі-продажу, було змінено позиковим зобов'язанням, про що відповідач надав позивачу розписки у яких зобов'язався повернути борг у розмірі 130109 грн.

17 лютого 2014 року відповідач надав позивачу розписку у якій зобов'язався повернути кошти позивачу у сумі 130 109 грн., що еквівалентно 14456 дол. США (з розрахунку 9 грн. за 1 дол. США). Відповідач повернув лише 800 дол. США, що визнається сторонами у судовому засіданні.

Враховуючи встановлені обставини та вимоги ст.ст. 526, 533,1046, 1049 ЦК України суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право на повернення основного боргу, що еквівалентний 13656 дол. США, що еквівалентно 352625,23 грн (відповідно до офіційного курсу валют, встановленого НБУ станом на 25 липня 2017 року - 25,822 грн за один долар США). Що стосується стягнення процентів за користування коштами у розмірі 191816,58 грн, то позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки проценти в порядку ст. 1048 ЦК України стягуються лише у випадку зазначеному у договорі.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права.

Апеляційним судом встановлено, що 14 січня 2014 р. ОСОБА_5 написав розписку наступного змісту: « Я, ОСОБА_5 в 2012 р отримав для реалізації дорослий трикотаж і фартушки в кількості: трикотаж - 745 шт., фартушки 420 шт. на загальну суму - 68408 грн. 11.01.2014 р.11.01.2014 р. я повернув 111 шт. трикотажу на суму 11910 грн. Мій борг складає 56498 грн, який я зобов'язуюся повернути» (а.с. 55).

Також, 14.01.2014 р. ОСОБА_5 написав іншу розписку наступного змісту: « Я ОСОБА_5 в 2012 р. утримав для реалізації дитячий трикотаж в кількості 1180 шт і фартушки в кількості 900 шт на загальну суму 98131 грн. 11.01.2014 р. я повернув 349 шт. трикотажу і 264 фартушки на суму: трикотаж - 23596 грн і фартушки - 924 грн. загальною сумою 24520 грн. Мій борг складає 73611 грн, який я зобов'язуюся повернути» (а.с.54).

17 лютого 2014 р. ОСОБА_5 написав розписку ОСОБА_7 про те, що «я ОСОБА_5 зобов'язуюсь повернути борг за товар взятий на реалізацію в сумі 130 тис. 109 грн (сто тридцять тисяч сто дев'ять гривень), що складає 14456 $ США по курсу 9 грн за 1 долар. Розписку написано мною власноручно, добровільно, без фізичного та морального тиску в мене вдома» (а.с.56).

Звертаючись в суд з позовом про стягнення боргу ОСОБА_7 зазначав, що 14 січня 2014 року ОСОБА_5 надав йому розписку про те, що відповідно до укладеного між ними договору купівлі-продажу товару на суму 98131 грн його борг станом на 14.01.2014 р. становить 73611 грн.; відповідно до договору купівлі-продажу на суму 68408 грн. його борг становить 56498 грн (всього 130109 грн).

17 лютого 2014 р. ОСОБА_5 надав розписку, відповідно до якої зобов'язується повернути йому кошти за товар в сумі 130109 грн., що еквівалентно 14456 дол. США (з розрахунку 9 грн за 1 дол. США).

Отже, 17 лютого 2014 року за домовленістю між ним та ОСОБА_5 борг, що виник з договорів купівлі-продажу, було замінено позиковим зобов'язанням, тобто зобов'язання припинилося за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Оскільки ОСОБА_5 лише частково повернув борг в сумі 800 дол. США, ОСОБА_7 просив суд, у відповідності до ст. ст. 1046, 1048,1049 ЦК України, стягнути з відповідача на його користь 370256,50 грн боргу, 191916,58 грн процентів за користування позикою.

Суд першої інстанції безпідставно частково погодився з такими доводами позивача, і при цьому не врахував наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Між тим, як видно з розписки від 17 лютого 2014 р., ОСОБА_5 зобов'язався повернути борг за товар взятий на реалізацію у сумі 130109 грн., що еквівалентно 14456 дол. США по курсу 9 грн за 1 долар. Тобто, сума боргу, яка визнавалася ОСОБА_5, така ж, як і в розписках від 14 січня 2014 р. (56498 +73611=130109 грн), за товар взятий на реалізацію, але при цьому зазначений і еквівалент боргу в доларах США.

Таким чином, між сторонами не припинялося первісне зобов'язання, що виникло з договірних відносин про реалізацію товару, та не виникло зобов'язання, що виникає з договору позики.

Із змісту розписки від 17.02.2014 року (а.с. 56), яка долучена до матеріалів справи видно, що позивач підтверджує наявність боргу, який виник за взятий на реалізацію товар, і який він зобов'язується повернути.

Тому не можна погодитися і з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами відбулася заміна одного зобов'язання іншим (новація), оскільки обов'язковою умовою в такому випадку є наявність наміру вчинити новацію, і про такий намір сторони обов'язково повинні зазначити у договорі. За відсутності такого застереження первинне зобов'язання не припиняється.

Враховуючи викладене, оскільки між сторонами не виникло позикового зобов'язання, не можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_7 із заявлених ним підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_5 сплатив судовий збір в сумі 6182 грн. 80 коп., яка підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_7

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 липня 2017 року скасувати, а в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 6182 (шість тисяч сто вісімдесят дві) грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий підпис Пастощук М.М.

Судді підпис Ярмолюк О.І.

підпис Янчук Т.О.

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції - Стефанишин С.Л.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 19