АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/71/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1486/К/17 суддя Щеняєва І.Б.
Категорія - 39 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 комітету Саксаганської районної у місті ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 комітету Саксаганської районної у місті ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування заявлених вимог послалась на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 15 березня 2012 року.

За життя ОСОБА_5 на праві власності належало домоволодіння №9 по провулку Чехословацький в м. Кривому Розі, однак позивач не може оформити право власності на це домоволодіння у порядку спадкування, оскільки у 2008 році проволок Чехословацький було обєднано з вулицею Чехословацькою на якій опинилось два будинки з номером 9, а провулок Чехословацький припинив існування, що призвело до зміни адреси домоволодіння, однак спадкодавець за життя не знав про ці обставини та не вчинив дій щодо зміни правоустановлюючих документів.

Постановою приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_6 від 18.10.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину згідно заповіту ОСОБА_5, померлого 15.03.2012 року, у звязку із невідповідністю поштової адреси у правовстановлюючих документах, у звязку з чим, ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просила суд: встановити юридичний факт того, що будинок № 9 по провулку Чехословацькому в м. Кривому Розі, який згідно свідоцтва про право приватної власності від 29.10.1986 року належав ОСОБА_5, має юридичну адресу: м. Кривий Ріг, вулиці Чехословацька, будинок 9а; визнати за нею право власності на домоволодіння розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Чехословацька, будинок 9а, до складу якого входить: Житловий будинок «А-1», загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., літня кухня «Б», сарай «З», навіси «Г», «Д»; літній душ «Е»; погрібсарай «Ж»; хвіртка №1, підпірна стінка № 2,3, водоколонка 1, замощення ІІ у порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, позивач вважає, що нею було надано суду належні докази про те, що ніхто крім суду не може відновити її порушене право, адже виконком відмовив нотаріусу у наданні відповіді про те, яку саме адресу має спадкове домоволодіння на сьогоднішній день. Також, зазначає, що суд першої інстанції не вчинив всіх необхідних дій для вирішення справи та не витребував від БТІ та виконкому відомостей про фактичну адресу домоволодіння, не витребував спадкову справу та не викликав свідків.

Представник відповідача ОСОБА_3 комітету Саксаганської районної у місті ради, будучи завчасно (20 липня 2017 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 71), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що, згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.10.1986 року, ОСОБА_5 належить на праві приватної власності житловий будинок, який заходиться за адресою: м. Кривий Ріг, провулок Чехословацький, 9 (а.с. 8).

Згідно заповіту від 06 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстрованого у спадковому реєстрі за № 50984801, ОСОБА_5 заповів все своє майно ОСОБА_2 (а.с.6, 12).

ОСОБА_5 помер 15 березня 2012 року про що, Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану КМУЮ у Дніпропетровській області в книзі реєстрації смерті 16.03.20212 року зроблено відповідний актовий запит № 472 (а.с. 9).

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, провулок Чехословацький, будинок 9, після померлої 10 серпня 2014 року ОСОБА_8, та померлого 15 березня 2012 року ОСОБА_5, в звязку з тим, що вищезазначений житловий будинок потребує уточнення поштової адреси в звязку з невідповідністю в правовстановлюючих документах(а.с.4-5).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи, виходив з того, що питання про присвоєння поштової адреси обєктам нерухомості не належить до компетенції суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, за положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеногоправа, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-20цс11 від 21 травня 2012 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Відповідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по-батькові, місце і час народження, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по-батькові, прізвищем, місцем часу народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті, також у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

З аналізу викладеного слідує, що в судовому порядку може бути встановлено юридичний факт належності особі на праві власності обєкта нерухомості, який розташований за певною адресою, у випадку коли правоустановлюючий документ на це майно містить помилку щодо написання адреси та орган, який видав правовстановлюючий документ, не може внести виправлення до нього.

Разом з тим, предметом позовних вимог ОСОБА_2 є не усунення неточностей при написанні поштової адреси у правовстановлюючому документі на домоволодіння №9 по провулку Чехословацькому в місті Кривому Розі, а зміну цієї адреси на нову: місто Кривий Ріг, вулиця Чехословацька, будинок №9а.

Згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної рад віднесено прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою, що передбачає прийняття рішень про присвоєння адреси об'єктам нерухомого майна.

Порядок присвоєння органами місцевого самоврядування поштових адрес врегульовано нормативно-правовими актами місцевого значення.

Питання присвоєння поштових адрес обєктам нерухомості у м.Кривому Розі врегульовано Порядком присвоєння поштової адреси обєктам нерухомості у м.Кривому Розі, затвердженого рішенням Виконкому Криворізької міської ради від 13 січня 2010 року №7.

Отже, питання присвоєння поштової адреси обєктам нерухомості відноситься виключно до компетенції органів місцевого самоврядування та не відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично провулок Чехословацький було перейменовано на вулицю Чехословацьку не мають правового значення для вирішення даного спору, адже позивачем ставиться питання не щодо визнання факту перейменування вулиць в місті ОСОБА_9, а щодо зміни нумерації будинку №9 на №9а, що може бути вирішено лише компетентним органом місцевого самоврядування.

Не вбачає колегія суддів й правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на домоволодіння №9а по вулиці Чехословацькій в місті Кривому Розі у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, оскільки ці вимоги є недоведеними та передчасними.

Так, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст..ст. 1216, 1218 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно домоволодіння розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Чехословацька, будинок 9а, до складу якого входить : Житловий будинок «А-1», загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., літня кухня «Б», сарай «З», навіси «Г», «Д»; літній душ «Е»; погрібсарай «Ж»; хвіртка №1, підпірна стінка № 2,3, водо колонка 1, замощення ІІ у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5, померлого 15.03.2012 року (а.с. 26-27), тоді як матеріали справи не містять доказів належності останньому на праві власності цього домоволодіння та наявності правих підстав для включення його до спадкової маси.

Більш того, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно постанови приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, провулок Чехословацький, будинок 9, після померлої 10 серпня 2014 року ОСОБА_8, та померлого 15 березня 2012 року ОСОБА_5 (а.с.4-5), тобто у нотаріальному порядку питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 15 березня 2012 року, на домоволодіння розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Чехословацька, будинок 9а, не вирішувалося, а тому заявлені позовні вимоги є передчасними та не підлягають захисту у судовому порядку.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: