Номер провадження 2/229/1121/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Польської Д.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши в режимі відео-конференції у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_5", треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Дружківського міського суду звернулась позивачка по справі, яка просила визнати недійсним кредитний договір який було укладено під впливом обману з боку ПАТ «Український бізнес банк» (далі по тексту ОСОБА_5, відповідач). Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 під час укладення договору умовчав про своє особливе розуміння і тлумачення п. 6.3. договору, і про те, що, у разі використання позивачем п.7.2. договору про право дострокового погашення кредиту (частини кредиту), ОСОБА_5 не буде змінювати Графік платежів. Якби відповідач виклав п. 6.3. так як він його розуміння і тлумачення пояснив суду під час розгляду справи за провадженням № 2/229/1374/2015, а у договорі прямо би вказав, що у разі дострокового погашення кредиту він не буде змінювати графік погашення кредиту, то позивач на таких умовах не уклала б з відповідачем договору. Вказані умови договору, на думку позивачки, мають істотне значення. Оскільки саме посилаючись на них відповідач обґрунтував дострокове стягнення боргу за договором. Наслідки дострокового погашення боргу мають істотне значення для укладення договору. Викладені обставини, на думку позивачки, дають підстави вимагати визнання договору недійсним, як такий, що укладений під впливом обману з боку відповідача, оскільки відповідач умовчав, що для нього незмінність графіку платежів важливіша за відсутність боргу за договором на конкретну дату і що він не буде звертати уваги на дострокове погашення частини кредиту.

З клопотанням представника відповідача судове засідання проводилось в режимі відео-конференції.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідача зявився, проти позову заперечував, просив відмовити у позові.

Третя особа в судове засідання зявилась, підтримала позов у повному обсязі, просила його задовольнити, додатково обґрунтовувала вимоги позовної заяви невідповідності її вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в матеріалах справи та надані додатково сторонами, вислухавши пояснення третьої особи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом обставин та випливаючих з них правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

З матеріалів справи вбачається та судом установлено, що між сторонами було укладено кредитний договір № КАВНКФ/1004259.2 від 03 жовтня 2012 року, згідно з умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит на придбання автомобіля (а.с. 6-8). Відповідно до умов договору, позичальник взяв на себе зобовязання відповідно до п. 4.1. в процесі користування кредитом дотримуватись принципів кредитування: строковості, платності, забезпеченості. При погашенні заборгованості дотримуватись графіка погашення, приведеного у Додатку № 1. Згідно п. 4.2 позичальник зобовязується погашати заборгованість за договором у строки визначені графіком і цим договором.

Відповідно до п.6.3. договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору, дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісії, неустойки в збитків. Згідно п. 7.2. договору позичальник має право достроково погасити кредит (частину кредиту), направивши кошти для дострокового погашення кредиту на рахунок відповідно до умов даного договору. Відповідно до п. 8.2 договору сторони підтверджують, що позичальнику надана повна інформація про всі умови кредитування банком фізичних осіб і з усіх запропонованих позичальник обрав саме дані умови кредитування. Договір було підписано сторонами, в судовому засіданні це підтверджено.

Судом установлено, що 01.08.2014 року позивачем по справі було внесені грошові кошти у розмірі 34 390,00 грн. (а.с. 9) Представник позивача стверджував, що ці гроші, на думку позивачки, було сплачено як річний внесок згідно графіку платежів. Було зазначено, що робітник Банку пояснив, що він самостійно розподілить внесену суму на погашення основного боргу, а також складе новий графік погашення кредиту, підготує зміну до пункту договору, після чого викличе для підписання документів. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України жодного доказу, що підтверджують вказані обставини, позивачем до суду не надано.

Представник відповідача заперечував проти показань представника позивача, і вказав, що дійсно гроші надійшли на рахунок банку, однак, умови договору не містять права позичальника не сплачувати кредит. Вказав, що позичальник не виконував свої обовязки і банк був змушений звернутись до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості. Під час судового розгляду справи позивачка та третя особа подавали свої заперечення, що добросовісно виконували взяті на себе зобовязання. За результатами розгляду справи судом було ухвалено рішення від 03.12.2015 року, відповідно до якого встановлено, що умовами кредитного договору при погашення заборгованості за договором позичальник зобовязується дотримуватись графіку погашення, погашати заборгованість за договором у строки визначені графіком і договором, сплатити банку щомісячно не пізніше останнього дня поточного місяці комісію за супровід кредитного договору. Відповідач зазначив, що судом будо установлено в рішенні суду, що іншого порядку погашення кредиту у разі дострокового часткового повернення кредиту, крім умов договору укладеного між сторонами та додаткової угоди до нього, сторонами не узгоджено, додаткових угод не укладено, інших графіків погашення заборгованості за кредитом не встановлено, а тому сторонами повинні виконуватися умови саме о кредитного договору укладеного між сторонами. Представник відповідача, вказав, що рішення суду оскаржено не було і набрало законної сили, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішення від 03.12.2015 року по справі № 229/3580/15 -ц, на яке посилається представник відповідача, набрало законної сили і ним було установлено факти на які посилається представник (а.с. 10-12).

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Так, за змістом зазначеної норми закону, правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Така правова позиція міститься в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, яку не враховує позивач.

Позивачка, представник позивачки, третя особа не довели умислу відповідача, щодо приховування від неї обставин, які мали істотне значення.

Так, під час підписання кредитного договору № КАВНКФ/1004259.2 від 03 жовтня 2012 року позивачка була ознайомлена з умовами договору і їй надана повна інформація про всі умови кредитування. Договором не було передбачено обовязку відповідача, що після дострокового погашення кредиту (частини кредиту) позивачем, що передбачено п.7.2. кредитного договору, він зобовязаний самостійно в одноособовому порядку скласти новий графік погашення кредиту, додаткової угоди до кредитного договору. В супереч вимогам ст.10, 60 ЦПК України, позивачка не надала доказів того, що вона зверталася з такою пропозицією до відповідача або вимагала складення нового графіку. Іншого порядку погашення кредиту уразі дострокового часткового повернення кредиту, крім умов договору № КАВНКФ/1004259.2 від 03 жовтня 2012 року, сторонами узгоджено не було, додаткових угод не укладено, інших графіків погашення заборгованості за кредитом не встановлено.

Так як, з наданих позивачкою доказів не можливо встановити наявність умислу у відповідача ввести позивачку в оману, щоб спонукати її до вчинення правочину, відсутні підстави кваліфікувати недійсність такого правочину за ст. 230 ЦК України.

Щодо вимог третьої особи про порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Для кваліфікації умов договору несправедливими на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи, кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору.

Посилання позивачки на несправедливість умов п. 6.3. кредитного договору є безпідставне, оскільки вказаний пункт закріплює право банка вимагати від позичальника дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісії, неустойок і збитків у передбачених випадках, але не містить умов, що банк не буде змінювати графік погашення кредиту, у разі дострокового погашення його з боку позивачки. Договір не містить умов, що забороняють позичальнику звернутись до банку з умовою про перегляд графіку погашення кредиту і підписання додаткової угоди. Навпаки, п. 8.12 договору передбачає можливість укладати зміни та доповнення до договору (а.с 7). Позивачка не надала суду доказів, що вона пропонувала переглянути графік погашення кредиту, але отримала відмову.

Умовами договору чітко передбачено, що позивачу надана повна інформація про всі умови кредитування банком (п. 8.2.).

Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення кредитного договору є особистий підпис позивачки на кожній сторінці договору.

Позивачка підписала і отримала примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено право позичальника достроково погасити кредит (частину кредиту) і право на зміну умов договору, вказане слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору, а відтак, позивачем не доведено, що з боку відповідача мав місце обман і застосовано несправедливі умови договору.

Таким чином, суд, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері кредитування, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, з дотриманням вимог про свободу договору, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що кредитний договір, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 3, 16, 230, 509, 628, 1054 ЦК, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

в задоволені позовної заяви ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_5", треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: Є. В. Петров