АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5328/17 Справа № 189/1863/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Пустовар О. С. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року у цивільній справі за поданням державного виконавця Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 без вилучення паспортного документу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року державний виконавець Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області звернувся з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 (а.с.1-4).

УхвалоюПокровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року подання державного виконавця Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 без вилучення паспорту, задоволено (а.с.19-20).

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон боржника без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим написом № 8384 від 26 вересня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО, ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 100 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання (а.с.23-27).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Задовольняючи подання про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від добровільного виконання виконавчого напису, нехтуючи законними вимогами державного виконавця.

Проте погодитися з таким висновком повністю не можна, оскільки судом не встановлені дійсні обставини справи та порушені норми матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Покровському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №53055730 з примусового виконання виконавчого напису №8384, вчиненого 26 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО, ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 100 000 грн.

Як вбачається з виконавчого напису №8384, вчиненого 26 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО, ОСОБА_3, боржник ОСОБА_2 проживає за наступною адресою: АДРЕСА_1.

В той же час, Покровським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при відкритті виконавчого провадження помилково зазначено невірну адресу боржника, а саме: АДРЕСА_2.

Згідно з ч.1 ст.24 «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Оскільки ОСОБА_2 не мешкав за адресою, зазначеною у виконавчому документі (АДРЕСА_2), не можуть вважатися обґрунтованими посилання представника державної виконавчої служби про те, що він був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та ухилявся від виконання покладених на нього зобов'язань.

Таким чином, суд першої інстанції не мотивував та не підтвердив належними доказами ухилення боржника від виконання ним свої зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Враховуючи, що державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на погашення заборгованості, оскільки 06 грудня 2016 року постановою державного виконавця Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису №8384, вчиненого 26 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО, ОСОБА_3, та 14 грудня 2016 року звернувся до суду з відповідним поданнням, немає підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань.

Таким чином, суду не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого напису.

Сама по собі наявність зобов'язання про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, не може бути підставою для застосування норм ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з переданням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров