Справа № 361/5873/16-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/4249/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 28.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2», третя особа: Броварська центральна районна лікарня про стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 06 січня 2004 року між нею та державним підприємством «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» (далі - «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2») було укладено строковий трудовий договір, відповідно до умов якого вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду звукооператора до закінчення театрального сезону 2003/2004 років. 16 липня 2004 року за взаємною згодою сторін дія трудового договору була продовжена на невизначений строк зі збереженням посади.

Зазначала, що з 02 червня 2010 року по 22 червня 2010 року вона перебувала на амбулаторному лікуванні у Броварській центральній районній лікарні, де їй було видано листок непрацездатності № 010782. Під час амбулаторного лікування, вона тимчасово виїжджала за кордон України, про що попередньо повідомила лікаря.

Позивач вказувала, що 29 червня 2010 року відповідач перерахував на її картковий рахунок заробітну плату за першу половину червня 2010 року у розмірі 2 700 грн., а 30 червня 2010 року заробітну плату за другу половину червня 2010 року у розмірі 2 584 грн. 53 коп. У вказані виплати була включена також допомога по тимчасовій непрацездатності.

02 липня 2010 року керівництво ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» позивачу повідомило, що в період з 17 червня 2010 року по 22 червня 2010 року вона була відсутня на робочому місці без поважних причин, оскільки виданий їй листок непрацездатності визнано таким, що продовжений за вказаний період з порушенням закону.

Вказувала, що наказом відповідача № 106-к від 05 липня 2010 року її було звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, яким зобовязано фінансово-економічну, облікову службу на підставі листа міськрайонної поліклініки м.Бровари від 30 червня 2010 року при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні утримати з неї грошові кошти за 6 днів, виплачені їй з 16 червня 2010 року по 22 червня 2010 року згідно з наданим лікарняним листом № 010782.

Зазначала, що при звільненні відповідач перерахував їй на банківську картку грошові кошти у сумі 2 162 грн. 28 коп. в рахунок компенсації за невикористану відпустку за період з 06 січня 2010 року та заробітну плату за липень 2010 року, з яких було утримано заробітну плату за пять днів липня 2010 року та за один день за невикористану відпуску, у загальному розмірі 1 458 грн. 24 коп. Вважає, що утримання відповідачем із її заробітної плати грошових коштів у вказаному розмірі проведено незаконно.

З урахуванням збільшення розміру позовних вимог, позивач просила стягнути з ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» на свою користь невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 1 458 грн. 24 коп. та понесені витрати на правову допомогу у сумі 2 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто із ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму у розмірі 1 458 грн. 24 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

Стягнуто із ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» на користь держави судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної плати не більше ніж за один місяць.

В апеляційній скарзі ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з наказом відповідача від 06 січня 2004 року №02-к ОСОБА_3 прийнято на роботу до ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» на умовах строкового трудового договору з 06 січня 2004 року до закінчення театрального сезону 2003/2004 років, на посаду звукооператора служби звукозапису та відтворення (а.с.38, т.1)

Наказом відповідача від 01 липня 2004 року №109-к ОСОБА_3 продовжено дію трудового договору з 16 липня 2004 року на невизначений строк зі збереженням посади та умов оплати праці (а.с.39, т.1).

Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_3 з 03 червня 2010 року по 22 червня 2010 року перебувала на амбулаторному лікуванні у Броварській поліклініці, де їй було видано листок непрацездатності №010782 (а.с.7-9, т.1).

23 червня 2010 року позивач надала листок непрацездатності №010782 відповідачу та приступила до роботи.

Згідно виписок АКБ «Уксоцбанк» по клієнтському картковому рахунку за місяць, 29 червня 2010 року ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_3 заробітну плату за першу половину червня 2010 року в розмірі 2700 грн., а 30 червня 2010 року - заробітну плату за другу половину червня 2010 року у розмірі 2584 грн. 53 коп. У вказані виплати була включена також допомога по тимчасовій непрацездатності (а.с.11-12, т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа Броварської центральної районної лікарні від 30 червня 2010 року №1263, комісією Броварської центральної районної лікарні було проведено службове розслідування щодо видачі ОСОБА_3 листка непрацездатності з 03 червня 2010 року по 22 червня 2010 року, за результатами якого встановлено, що лікар продовжила листок непрацездатності №010782 з 18 червня 2010 року по 22 червня 2010 року наперед, без огляду хворої, що є порушенням пункту 1.7 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 13 листопада 2001 року №455. Згідно висновку комісії, ОСОБА_3 з 16 червня 2010 року порушила режим лікування, а листок непрацездатності з 16 червня 2010 року по 22 червня 2010 року виданий необґрунтовано (а.с.47-48, т.1).

Згідно письмової заяви ОСОБА_3 від 03 червня 2010 року на ім`я генерального директора художнього керівника ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2», вона просить утримати грошові кошти, отримані за лікарняні із її заробітної плати, у звязку з порушенням амбулаторного режиму та визнанням лікарняного листка з 16 червня 2010 року по 22 червня 2010 року незаконно продовженим у її відсутність (а.с.57, т.1)

Наказом ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» №106-к від 05 липня 2010 року, ОСОБА_3 було звільнено із посади звукооператора служби звукозапису та відтворення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з порушенням трудової дисципліни та відсутності на роботі з 17 червня 2010 року по 22 червня 2010 року без поважних причин. Цим же наказом зобов`язано фінансово-економічну, облікову службу на підставі листа міськрайонної поліклініки м.Бровари від 30 червня 2010 року №1263 при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні, утримати грошові кошти за 6 днів, виплачені ОСОБА_3 з 16 червня 2010 року по 22 червня 2010 року згідно з наданим лікарняним листом № 010782 (а.с.14, 42, т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_3 на підставі її заяви було утримано із її заробітної плати грошові кошти у розмірі 1 458 грн. 24 коп., які були виплачені їй у червні 2010 року згідно лікарняного листка за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с.147-151, т.1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що утримання відповідачем із заробітної плати позивача грошових коштів у розмірі 1 458 грн. 24 коп., у звязку із визнанням листка непрацездатності необґрунтованим, є незаконним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Відповідно до ч.1 ст.128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

Згідно з приписами ст.25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Забороняються відрахування із заробітної плати, метою яких є пряма чи непряма сплата працівником роботодавцю чи будь-якому посередникові за одержання або збереження роботи.

Відповідно до положень ст.26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.

При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.

Не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством стягнення не звертається.

Указані норми передбачають виключний перелік підстав для відрахування із заробітної плати працівника для покриття заборгованості перед підприємством, а тому розширеному тлумаченню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем при звільненні ОСОБА_3 було утримано із її заробітної плати грошові кошти у розмірі 1 458 грн. 24 коп., які були виплачені їй у червні 2010 року згідно лікарняного листка за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Однак утримання із заробітної плати працівника виплаченої йому допомоги у звязку з тимчасовою втратою працездатності не відноситься до наведеного вище переліку підстав, встановленого положеннями ст.ст. 127, 128 КЗпП України, ст. ст. 25, 26 Закону України «Про оплату праці».

Також судом встановлено, що із заробітної плати ОСОБА_3 було відраховано більше 40% від суми, яка була нарахована при звільненні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що утримання ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» із заробітної плати позивача грошових коштів у розмірі 1458 грн. 24 коп., у звязку із визнанням листка непрацездатності необґрунтованим, є незаконним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що утримання із заробітної плати ОСОБА_3 відбулося правомірно, оскільки проводилося на підставі її письмової заяви від 03 червня 2010 року, не заслуговують на увагу, оскільки наявність письмової згоди працівника на проведення утримання з її заробітної плати у даному випадку не може бути підставою для такого утримання, так як це суперечить вказаним вище вимогам закону.

Крім того, як вбачається із заяви відповідача, у червні 2010 року позивачу ОСОБА_3 за перші п'ять днів її тимчасової непрацездатності нараховано та виплачено грошові кошти у розмірі 1 215 грн. за рахунок коштів підприємства, а за інші 13 днів її тимчасової непрацездатності, у тому числі в період з 16 червня 2010 року по 22 червня 2010 року, нараховано та виплачено грошові кошти у розмірі 3 159 грн. 52 коп. за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с.147-150, т.1).

Отже, враховуючи, що позивачу були виплачені грошові кошти у розмірі 1 458 грн. 24 коп. за період її тимчасової непрацездатності з 16 червня 2010 року по 22 червня 2010 року за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а не за рахунок коштів підприємства, то колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні підстави для їх утримання із застрахованої особи позивача ОСОБА_3

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув із відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн., оскільки позивач не надала належних доказів, які є підставою для відшкодування таких витрат, є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.

Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

За правилами ч.1 ст.40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Юридична компанія «Юніті» в особі директора ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги №36/16, за яким товариство в особі ОСОБА_4 зобовязалося за завданням ОСОБА_3 надавати їй юридичну допомогу, а остання прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах, передбачених цим договором (а.с.18, т.1).

По справі встановлено, що ОСОБА_5 має диплом спеціаліста, закінчив у 2004 році Національну академію внутрішніх справ України і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста (а.с.73, т.1).

Згідно з пунктом 3.1 договору, до підписання даного договору ОСОБА_3 шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Юридична компанія «Юніті» повинна сплатити аванс у розмірі 2 000 грн.

З квитанції від 07 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 сплатила аванс за договором про надання правової допомоги №36/16 від 07 жовтня 2017 року у розмірі 2 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Юридична компанія «Юніті» (а.с.19 зворот, т.1).

По справі встановлено, що ОСОБА_4 в якості представника позивачки приймав участь в суді першої інстанції у шести судових засіданнях.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг №1/36/16 від 29 листопада 2016 року за складання позовної заяви про стягнення невиплаченої заробітної плати ОСОБА_4 було витрачено 3 години і вартість цих послуг становить 1 500 грн. На представництво інтересів позивача в судових засіданнях ОСОБА_4 було витрачено 1 годину і вартість цих послуг склала 500 грн., а всього загальна вартість робіт відповідно до умов договору становить 2 000 грн. (а.с.74, т.1).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 є фахівцем в галузі права, надавав позивачці правову допомогу на підставі договору та отримав оплату за надані послуги у розмірі 2 000 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанціїухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_2» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді