АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1335/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Клочко О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівСіренка Ю. В., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, міського управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області, третя особа: ОСОБА_10 про визнання недійсними угод дарування земельної ділянки, договору купівлі - продажу земельної ділянки, зобов'язання скасування Державного акту на його реєстрацію, про визнання повернути у власність земельну ділянку, про повернення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, міського управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області про визнання недійсними договору дарування та договору купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання за ним та повернути йому у власність земельну ділянку площею 500 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1, зобов'язавши міськрайонне управління Держкомзему видати на його ім?я державний акт на право власності на спірну земельну ділянку. Скасувати державний акт на право власності на спірну земельну ділянку виданий на ім'я ОСОБА_10 Зобов'язати ОСОБА_8 повернути ОСОБА_9 гроші в сумі 15 725 гривень, зобов'язати ОСОБА_9 повернути ОСОБА_10 гроші в сумі 50 100 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 30.04.2004 року між ним та ОСОБА_11 був укладений договір купівлі - продажу на підставі якого він став власником земельної ділянки площею 500 кв.м по АДРЕСА_1, яку придбав за 39 088 гривень. На вказаній земельній ділянці розташована частина житлового будинку № 313 з надвірними спорудами, водоколонкою, погрібом, замощенням та огорожою, яку 31.07.2003 року придбала ОСОБА_12 відповідно до договору купівлі - продажу.

11.04.2005 року Придніпровським районним судом м . Черкаси прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_11, ОСОБА_7 про визнання угоди купівлі-продажу земельної ділянки укладеною та визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку.

Апеляційним судом Черкаської області рішення суду від 11.04.2005 року скасовано та визнано за ОСОБА_6 право власності на спірну земельну ділянку.

13.04.2006 року року ОСОБА_6 уклав договір дарування, яким подарував земельну ділянку своїй дочці ОСОБА_8, яка 13.07.2007 року за 15 725 гривень продала цю земельну ділянку ОСОБА_9, уклавши договір купівлі - продажу.

29.04.2010 року вищезазначена земельна ділянка була продана з прилюдних торгів на підставі виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси стосовно боргових зобов'язань ОСОБА_9, які виникли в останнього перед КС «Чиста криниця». Вказана земельна ділянка була продана ОСОБА_10 за 50 100 гривень.

04.02.2011 року за заявою позивача рішення суду від 19.01.2006 року було скасовано за нововиявленими обставинами.

Також, 18.02.2011 року апеляційним судом Черкаської області була відхилена апеляційна скарга ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11.04.2005 року в якій останній просив суд визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки.

Враховуючи , що 04.02.2011 року при скасуванні рішення апеляційного суду Черкаської області від 19.01.2006 року та під час винесення ухвали від 18.02.2011 року , спірна земельна ділянка у власності ОСОБА_6 вже не перебувала, тому процедуру повороту виконання рішення суду відповідно до ст. 380 ЦПК України здійснити неможливо, оскільки земельна ділянка 29.04.2010 року була продана з прилюдних торгів ОСОБА_10

Приватним нотаріусом Веліковою Н.А. було видано свідоцтво про придбання ОСОБА_10 вищевказаної земельної ділянки на підставі якого Держкомземом був виданий ОСОБА_10 державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.11.2011 року та ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2012 року вищезазначені документи визнані недійсними, що є підставою вважати про визнання недійсними прилюдних торгів.

Апеляційний суд Черкаської області 04.02.2011 року скасувавши рішення Черкаського апеляційного суду від 19.01.2006 року за яким право власності на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_6, визнав недійсною правову підставу ОСОБА_6 про право власності на земельну ділянку .

В результаті цього у нього виникло право звернення з віндикаційним позовом, оскільки вважає, що порушено його право на володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.

Право власності на дану земельну ділянку у нього зберігається, оскільки є право приналежності відповідно вказаного договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеним між ним та ОСОБА_11 правомірність якого підтверджена рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 11.04.2004 року та вказаними ухвалами апеляційного суду Черкаської області від 04.02.2011 року та 18.02.2011 року.

ОСОБА_6 заволодів його земельною ділянкою на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 29.01.2006 року, яке 04.02.2011 року скасоване апеляційним судом Черкаської області, тобто, визнане недійсним, чим підтверджено факт незаконного володіння ОСОБА_6 його земельною ділянкою.

Крім цього вказує що, вищезазначені угоди про відчуження є недійсними, оскільки вони були укладені внаслідок обману, оскільки був встановлений факт, що ОСОБА_6 не укладав угоду з першим власником земельної ділянки ОСОБА_11, стосовно продажі йому спірної земельної ділянки, які були укладені після винесення вказаного рішення апеляційного суду Черкаської області від 19.01.2006 року.

Обман вбачається з договору дарування земельної ділянки від 13.04.2006 року укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та договору купівлі - продажу даної спірної земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_9

При укладенні вказаних угод нотаріуси вказували, що відносно земельної ділянки відсутні спори та претензії зі сторони третіх осіб, що не відповідає дійсності, оскільки на час їх укладення тривав судовий спір стосовно визнання права власності на 1/4 частини будинку АДРЕСА_1, яка розташована на спірній земельній ділянці.

10.11.2010 року Придніпровським районним судом м. Черкаси винесено рішення за яким право власності на 1/4 частини будинку визнано за його дружиною ОСОБА_12

Незважаючи на вищевказані факти, ОСОБА_6 подарував спірну земельну ділянку своїй дочці ОСОБА_8, а в нотаріуса не зазначив про те, що триває судовий спір, тобто, приховав претензії з боку третіх осіб.

Також, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_14 були обізнані з встановленим в судовому порядку правом власності ОСОБА_12 на 1/4 частини будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Уточнивши свої вимоги просив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 500 кв.м по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, який був засвідчений 13.04.2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу вказаної земельної ділянки площею 500 кв.м по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, який був засвідчений 13.08.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_15

Зобов'язати Міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі скасувати Державний акт та його реєстрацію на право власності на земельні ділянку площею 500 кв.м., виданий 14.05.2010 року ОСОБА_10

Визнати за ОСОБА_7 та повернути йому у власність земельну ділянку площею 500 кв.м, зобов'язавши міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області видати на ім'я ОСОБА_7 державний акт на право власності на земельну ділянку відповідно договору купівлі - продажу укладеного між ним та ОСОБА_11 30.04.2004 року та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 500 кв.м., виданий 14.05.2010 року ОСОБА_10 міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області.

Зобов'язати ОСОБА_8 повернути ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 15725 гривень, отримані за договором купівлі - продажу від 13.08.2007 року земельної ділянки площею 500 кв.м розташованої по АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_9 повернути ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 50100 гривень, які ОСОБА_10 сплатив при купівлі з аукціону 29.04.2010 року земельну ділянку в розмірі 500 кв.м , розташованої по АДРЕСА_1.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.09.2012 року змінено статус третьої особи міськрайонного управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області, залучивши його в якості співвідповідача по справі.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2012 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено. Ухвалено визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 500 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, який був засвідчений 13.04.2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А.

Ухвалено визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 500 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, який був засвідчений 13.08.2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15

Ухвалено зобов'язати міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області скасувати Державний акт та його реєстрацію на право власності на земельну ділянку площею 500 кв.м. розташованої по АДРЕСА_1, виданий 14.05.2010 року ОСОБА_10 міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області.

Ухвалено визнати за ОСОБА_7 та повернути йому у власність земельну ділянку площею 500 кв.м. розташовану по АДРЕСА_1, зобов'язавши міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області видати та зареєструвати на ОСОБА_7 Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 500 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1 відповідно договору купівлі - продажу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 від 30.04.2004 року.

Зобов'язати ОСОБА_8 повернути ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 15725 гривень , отримані за договором купівлі-продажу від 13.08.2007 року земельної ділянки площею 500 кв.м. розташовану по АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_9 повернути ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 50100 гривень, які ОСОБА_10 сплатив при купівлі з аукціону 29.04.2010 року земельну ділянку в розмірі 500 кв.м. розташовану по АДРЕСА_1, погасивши борг за ОСОБА_9 перед кредитною спілкою «Чиста криниця».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2017 року заява ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.11.2012 року залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, просив його скасувати на ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Справа неодноразово призначалась до розгляду. ОСОБА_10 про день та час розгляду справи повідомлений 08.08.2017 року, про що свідчить поштове повідомлення, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є повідомленими належним чином відповідно до положень ч. 8 ст. 76 ЦПК України.

Заслухавши осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обстави, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване заочне рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 підлягають до задоволення.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод та інтересів.

Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити /реалізувати/ своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення /визнання/ порушених /оспорюваних/ прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права та інтересів є визнання правочину недійсним, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом /ч. 3 ст. 16 ЦК України/.

Разом з цим ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач як на підставу звернення, посилався на ст.ст. 203, 215, 216, 230 ЦК України які визначають підстави недійсності правочину, зокрема вчиненого під впливом обману, на ст. 380, 381 ЦК України, які регламентують житловий будинок та садибу, як об'єкти права власності, на ст.ст. 386, 387 ЦК України, які утримують засади захисту права власності та право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння та на ст. 717 ЦК України, який розкриває поняття договору дарування.

Із матеріалів справи вбачається, що 31.07.2003 року було укладено договір купівлі - продажу частини житлового будинку відповідно до умов якого ОСОБА_12 купила, а ОСОБА_16 продала їй ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка розташована на земельній ділянці розміром 1796 кв.м. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. та зареєстровано в реєстрі за № 5611 (т.1 а.с. 12).

30.04.2004 року ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2765, придбав у ОСОБА_11 земельну ділянку площею 500 кв.м. розташовану по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9-11).

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 11.04. 2005 року ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_11 про визнання укладеною угоди купівлі - продажу земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку та за додатковою позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки 500 кв.м. стосовно покупця недійсним та визнання покупцем іншу особу (т.1 а.с. 18-20).

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19.01.2006 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.04.2005 року скасовано. Ухвалено визнати договір купівлі - продажу 500 кв.м. земельної ділянки укладеного між ОСОБА_7 і ОСОБА_11 недійсним. Ухвалено визнати укладеним 29.01.2002 року договір купівлі - продажу земельної ділянки між ОСОБА_6 і ОСОБА_11 Ухвалено визнати за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку розміром 500 кв.м. розташовану по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.21-22).

13.04.2006 року укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_8 земельну ділянку розміром 500 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 на території Черкаської міської ради, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за № 2206 (т.1 а.с.14-15).

13.08.2007 року укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки відповідно до умов якого ОСОБА_8 продала ОСОБА_9 земельну ділянку загальною площею 500 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 на території Черкаської міської ради, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за № 5979 (т.1 а.с.16-17).

29.04.2010 року земельна ділянка площею 500 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 на території Черкаської міської ради, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була продана на прилюдних торгах ОСОБА_10

30 квітня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. видано свідоцтво про придбання земельної ділянки і 14 травня 2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_10

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04.02.2011 року рішення судової колегії апеляційного суду Черкаської області від 19.01.2006 року, яким визнано договір купівлі-продажу 500 кв.м. земельної ділянки укладений 13.04.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 недійсним, визнано укладеним 29.01.2002 року договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_8 і ОСОБА_11 та визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку розміром 500 кв.м. розташовану по АДРЕСА_1 - скасовано за нововиявленими обставинами (т.1 а.с.23-25).

18.02.2011 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.04.2005 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_18 про визнання угоди купівлі - продажу земельної ділянки укладеною і визнання права власності на земельну ділянку та додатковою позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки 500 кв.м. стосовно покупця недійсним та визнання покупцем іншу особу, залишено без змін (т.1 а.с.26-28).

Тобто, на момент звернення ОСОБА_7 в суд з даним позовом, в якому він також , як на підставу своїх позовних вимог посилається і на ст.ст. 386, 387 ЦК України, державний акт на земельну ділянку був виданий на ім'я ОСОБА_10

Ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Ст. 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою для визнання недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною /сторонами/ вимог, які встановлені, зокрема ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України.

Суд першої інстанції прийшовши до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання договору дарування та договору купівлі - продажу земельної ділянки укладених відповідно між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 недійсними, не врахував, що ОСОБА_7 не був стороною даних правочинів.

Основним речово-правовим засобом захисту права власності є віндикаційний позов, суть якого полягає у витребуванні власником свого майна з чужого володіння. Зокрема ст. 387 ЦК України встановлює, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 1 ст. 388 ЦК України існує відповідний перелік підстав які дають право власнику майна, яке придбане за відплатним договором у особи, що не мала права його відчужувати, витребувати у набувача це майно, зокрема, якщо майно було загублене, викрадене або вибуло з володіння власника.

Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізм, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у набувача.

Разом з тим, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3 Постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві /ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. 3, 4 ЦПК України/.

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем при зверненні в суд з позовом про визнання угод недійсними з використанням правового механізму передбаченого ст.ст. 215, 216 ЦК України був обраний неправильний спосіб захисту, оскільки право особи, яка вважає себе власником майна та не перебуває в договірних відносинах з особою, підлягає відновленню шляхом подання віндикаційного позову про витребування майна.

При зверненні в суд з позовом ОСОБА_7 посилається на положення ст.ст. 386, 387 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Однак на момент звернення ОСОБА_7 в суд з даним позовом спірна земельна ділянка була зареєстрована за ОСОБА_10, який придбав її з прилюдних торгів. Позов до ОСОБА_10 про витребування земельної ділянки ОСОБА_7 не заявлявся. ОСОБА_10 в якості відповідача до участі у справі не залучався, залучений до участі у справі в якості третьої особи, а тому позовні вимоги ОСОБА_7 і в цій частині позовних вимог є такими, що задоволенню не підлягають.

Задоволення судом позовних вимог ОСОБА_7 про визнання за ним та повернення йому у власність спірної земельної ділянки зобов'язавши міськрайонне управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі видати на його ім'я державний акт на спірну земельну ділянку та скасувати Державний акт виданий ОСОБА_10 з посиланням на положення ст. 387 ЦК України є такими, що не відповідають нормам законодавства, які регулюють правовідносини, щодо захисту права власності, оскільки дана норма передбачає право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а не визнання права за позивачем та повернення майна у власність.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З врахуванням встановлених обставин справи та положень норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права у даних правовідносинах, а позивачем при зверненні до суду невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому оскаржуване рішення відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, міського управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області, третя особа: ОСОБА_10 про визнання недійсними угод дарування земельної ділянки, договору купівлі - продажу земельної ділянки, зобов'язання скасування Державного акту на його реєстрацію, про визнання повернути у власність земельну ділянку, про повернення грошових коштів - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким ОСОБА_7 в позові до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, міського управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області, третя особа: ОСОБА_10 про визнання недійсними угод дарування земельної ділянки, договору купівлі - продажу земельної ділянки, зобов'язання скасування Державного акту на його реєстрацію, про визнання повернути у власність земельну ділянку, про повернення грошових коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили одразу після його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :