Справа № 456/2823/16-ц
Провадження № 2/456/403/2017
РІШЕННЯ

іменем України

27 квітня 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

за участю секретаря Проців І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю та приведення будинку в попередній стан,

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач за первинним позовом ОСОБА_1 покликається на те, що він є співвласником житлового будинку №16/1 по вул. Красівського м. Моршин. Крім нього співвласником є ОСОБА_4, та зареєстровані і постійно проживають в даному будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Відповідач є власником частини будинку за адресою м. Моршин, вул. Красівського,16/2 на підставі договору дарування, його частка складає 10/100. У період часу з червня 2002р. по червень 2003р. здійснено реконструкцію (переобладнання) частини горища на дві житлові кімнати. На той час відповідач не являвся співвласником вищевказаного житлового будинку, оскільки договір дарування оформлено у грудні 2003р., а тому його згоди на переобладнання приміщень не було потрібно. Відповідно до технічного паспорту на вказаний будинок у користуванні співвласників є спільне горище. Проте, відповідач ОСОБА_2 не маючи права особистого користування приміщенням загального користування (горищем житлового будинку) займає дане приміщення без відповідних дозволів, здійснив на горищі комплекс ремонтно-будівельних робіт шляхом перепланування та переобладнання цього горища, зокрема і над належною їм частиною будинку. На даний час ОСОБА_2 заблокував їхні двері, які ведуть на горище, внаслідок чого вони позбавлені свого законного права користуватися приміщенням загального користування горищем. На неодноразові прохання відповідач не реагує та не розблоковує їхні двері на горище, чим створю перешкоди у користуванні горищем.

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 покликається на те, що він є власником квартири після мами ОСОБА_6, що розташована в житловому будинку м.Моршин по вул.Красівського,16/2. Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є співвласниками квартири, що розташована в житловому будинку м.Моршин по вул. Красівського,16/1. Протягом 1981 року по 2003 рік відповідачі ОСОБА_5 ОСОБА_1, ОСОБА_4 без затвердженої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт, всупереч існуючим будівельним нормам та правилам провели реконструкцію житлових приміщень квартири №1 та горища, що знаходяться за адресою: вул.Красівського,16, м.Моршин Львівської області, зокрема: здійснили реконструкцію (переобладнання) частини горища на дві житлові кімнати (позначені в технічному паспорті за номерами: 1-16; 1-17) та кладову на житлову кімнату (позначену - 1-11), чим було порушено ч.1 ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» та ст. 29 ЗУ «Про планування і забудов територій». Жодного дозволу на проведення перепланувань чи спорудження нових обєктів нерухомого майна ОСОБА_2 як співвласник будинку не давав. Попри їхні неодноразові звернення до відповідачів та категоричні заперечення щодо можливості проведення перепланувань чи спорудження нових обєктів нерухомого майна, відповідачі провели будівельні роботи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги за первинним позовом підтримав, покликаючись на викладені в первинній позовній заяві обставини, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечив, суду пояснивши, що горище в будинку по вул. Красівського,16 в м. Моршин знаходиться у спільній власності, а відповідач почав проводити там якісь ремонтні роботи. Ці роботи проводилися і на їхній частині горища. На його прохання припинити ці роботи відповідач не реагував. Вільного доступу до горища у них не було, оскільки зі сторони їхньої частини будинку вхід був відсутній. На горищі вони зберігали овочі і в подальшому мають намір ним користуватися. В період проведення ним будівельних робіт ОСОБА_7 не був співвласником майна по вул.Красівського,16 в м.Моршин, тому його згоди на проведення таких робіт не питали.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 первинні позовні вимоги підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечила, суду пояснивши, що сторони в справі є співвласниками житлового будинку по вул. Красівського,16 в м. Моршин Львівської області, а горище в даному будинку перебуває у їхньому загальному користуванні. Позивач ОСОБА_1 позбавлений права користуватися приміщенням загального користування (горищем). Також, зазначила, що ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу самочинності будівництва, проведеного ОСОБА_1

ОСОБА_2 позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, покликаючись на викладені в зустрічній позовній заяві обставини, проти задоволення позовних вимог за первинним позовом заперечив, суду пояснивши, що йому належить 30/100 частини будинку згідно заповіту та 10/100 згідно договору дарування. Частина будинку (квартира ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5В.) не має відношення до горища. Він проводив на горищі будівельні роботи, а відповідачі без його відома прорізали отвір на горище, вставили двері та узаконили їх встановлення. Вважає, що вони захопили його майно, оскільки горище належало його мамі, а тепер йому, тому він їх туди не пускає. Земельна ділянка по вул.Красівського,16 в м. Моршин до 2010р. знаходилася в загальному користуванні, тому все, що було збудовано до цього року незаконно та підлягає зносу. Документів на будівництво у ОСОБА_1 немає.

Третя особа ОСОБА_3, який є відповідачем за зустрічним позовом, в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4, яка є відповідачем за зустрічним позовом, первинний позов підтримала, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечила.

Третя особа ОСОБА_5, яка є відповідачем за зустрічним позовом, первинний позов підтримала, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечила суду пояснивши, що мама подарувала їй частину будинку. Горищем вона користувалась з маминої сторони і будувати вихід до нього їй не було потреби. В грудні 2015р. з дозволу міської ради вони прорізали двері на горище. Будівельні роботи вони розпочали ще за життя батьків і закінчили до того часу, як ОСОБА_2 став співвласником житлового будинку.

Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первинним позовом підлягають задоволенню частково, а позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно договору дарування від 30.05.1980р., зареєстрованого в реєстрі за №2-1209, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 подарували ОСОБА_5 32/100 частини житлового будинку в селищі Моршин по вул. Миру,16.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.1981р., зареєстрованого в реєстрі за №1468, вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_9 , який помер 03.03.1981р., є ОСОБА_5, яка успадкувала 34/100 частини житлового будинку в с.Моршин по вул. Миру,16.

Згідно договору дарування частини будинку від 25.12.2003р., зареєстрованого в реєстрі за №1-5987, ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар 10/100 частини житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, які знаходяться в м. Моршин по вул. Красівського,16.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2011р., зареєстрованого в реєстрі за №2193, після смерті ОСОБА_6, яка померла 10.10.2010р., її спадкоємець ОСОБА_2 успадкував 30/100 частин житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, які знаходяться в м. Моршин по вул. Красівського,16.

Будинок №16 по вул.З.Красівського в м. Моршин Львівської області належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.04.2011р. та витягом про державну реєстрацію прав від 11.06.2012р.

З листа першого заступника міського голови ВК Моршинської міської ради від 19.10.2015р. вбачається, що при комісійному обстежені горища виявлено його перегородження ОСОБА_2 перегородками з дверима та заповнення його різними домашніми речами над належною ОСОБА_1 частиною будинку. Документів на влаштування перегородок не представлено.

Як вбачається з Декларації про готовність обєкта до експлуатації від 14.12.2015р., реконструкція житлового будинку в м. Моршин по вул. З.Красівського,16 відбувалася в період з червня 2002р. по червень 2003р.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок від 13.04.2016р., в м. Моршин по вул.Красівського,16 Львівської області знаходяться: житловий будинок «А-2», частини житлових будинків «А-1», «А-1», «А-1», гараж «Б», сарай «Д», гараж «Е»,огорожа №1, огорожа №2, хвіртка №3, ворота №4, ворота №5, огорожа №6.

Як вбачається з листа ДАБІ у Львівській області від 31.08.2016р. №1013-6/5197-16, декларацію про готовність обєкта до експлуатації від 14.12.2015р. за №ЛВ38 скасовано (під час перевірки виявлено відсутність підпису співвласника ОСОБА_2 в заяві про прийняття в експлуатацію обєкта, що є порушення вимог абзацу 9 п.2 розділу ІІІ Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 ЦК України передбачений такий способів захисту цивільних прав та інтересів як припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Тому власник порушеного права зобовязаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

За змістом рішення Конституційного суду України від 9 листопада 2011 року в справі №1-22/2011 власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Допоміжні приміщення житлового (багатоквартирного) будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76).

Згідно рішення Конституційного суду України від 2 березня 2004 року в справі №1-2/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 1, 10, 60 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року (справа №6-92цс15), згідно якого передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що сторони в справі є співвласниками житлового будинку №16 по вул.З.Красівського в м. Моршин Львівської області.

Горище даного будинку є допоміжним приміщенням, призначеним для забезпечення його експлуатації, побутового обслуговування його мешканців та перебуває у спільній власності власників вищевказаного житлового будинку, оскільки доказів належності даного горища на праві приватної власності одному з них суду не надано.

Позивачу ОСОБА_1 чиняться перешкоди відповідачем ОСОБА_2 у користуванні зазначеним горищем, оскільки останній не пускає позивача на це горище, про що ОСОБА_2 сам ствердив в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ним приміщенням загального користування горищем житлового будинку №16 по вул.Красівського в м. Моршин Львівської області шляхом розблокування дверей, що ведуть на горище, підставними, тому порушене право ОСОБА_1 підлягає судовому захисту.

Разом з тим, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 не надали суду жодного документу, який би уповноважував їх представляти інтереси членів сімї ОСОБА_1, а також жодного документу, який би давав суду підстави вважати про наявність обмежень в цих осіб щодо захисту своїх прав (їх обмежена дієздатність або недієздатність), тому позовні вимоги щодо усунення перешкоди членам сімї ОСОБА_1 в користуванні приміщенням загального користування горищем житлового будинку №16 по вул.Красівського в м. Моршин Львівської області суд вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в позовній заяві просив суд усунути перешкоди у користуванні його власністю (горища та прибудинковою територією) шляхом зобовязання ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 демонтувати житлові на нежитлові приміщення, а саме: приміщення підвалу №№І, ІІ, ІІІ, ІV, V, приміщення першого поверху №№1-1, 1-2, 1-11, приміщення другого поверху (мансарда) №№1-13, 1-14, 1-15, 1-16, 1-17, що знаходяться за адресою: м. Моршин, вул. Красівського,16, та зобовязати ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ліквідувати самочинне будівництво за власні кошти та привести цей будинок в попередній стан до самочинного будівництва. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, не будучи обмеженим у можливості подання доказів на підтвердження обставин, викладених в зустрічній позовній заяві, не надав суду жодного належного та допустимого доказу вчинення позивачами за первинним позовом самочинного будівництва вищевказаних приміщень підвалу, першого та другого поверхів по вул.З.Красівського,16 в м.Моршин Львівської області, а також того, що проведеним цими особами будівництва порушено його права. Також, суд зважає на те, що на момент проведення такого будівництва в період часу з червня 2002р. по червень 2003р. (згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 14.12.2015р.), ОСОБА_2 не був співвласником спірного будинку по вул.Красівського,16 в м.Моршин, де здійснювалося це будівництво, а набув такого статусу після того, як його мати ОСОБА_6 подарувала йому 25.12.2003р. 10/100 частини цього житлового будинку. З огляду на викладене та зважаючи на положення статті 10, 11, 60 ЦПК України, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 358, 369, 376, 391 ЦК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 за первинним позовом задоволити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні приміщенням загального користування горищем житлового будинку №16 по вул. Красівського в м. Моршин Львівської області шляхом розблокування дверей, що ведуть на горище.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Головуючий-суддя ОСОБА_10