АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/858/17 Справа № 203/821/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, неправильну оцінку наданих доказів і встановлення юридичних фактів, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 01.02.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» (після перейменування ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №6/08 В-R 511, відповідно до умов якого останній надано кредит в сумі 43879 доларів США під 12,5% річних на строк до 31.01.2028 року.

З метою належного виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

24.12.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір №241212ів, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги, зокрема і за кредитним договором та договором іпотеки від 01.02.2008 року.

17.02.2014 року та 07.03.2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки.

Згідно Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань від 17.02.2014 року, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором склала 436243 грн. 60 коп.

Керуючись ст..ст. 16, 335, 376, 392, 526, 575, 591, 1054 ЦК України, ст. 33, 36, 37, 38, 39 ЗУ «Про іпотеку», районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності, оскільки вказані вимоги не ґрунтуються на умовах іпотечного договору та положеннях ЗУ «Про іпотеку».

Так, райсудом встановлено, що сторонами було визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотекодержателя (п.5.1 іпотечного договору).

Пунктом 6.1 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При реалізації даного способу задоволення вимог іпотекодержателя іпотечний договір є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Суд вірно вважав, що рішенням суду можливо звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 ЗУ «Про іпотеку», а тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності в судовому порядку не ґрунтуються ні на умовах іпотечного договору, ні на положеннях ЗУ «Про іпотеку».

Так, відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Враховуючи зазначену норму Закону, райсудом вірно надано оцінку факту ненадання позивачем доказів щодо вартості предмету іпотеки на момент розгляду справи, визначеної в передбаченому законом порядку, що з огляду на вказану норму та з урахуванням того, що предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок забезпечення виконання грошових зобовязань (стягнення заборгованості за кредитним договором) також є підставою для відмови в задоволенні позову.

Доводи апелянта в скарзі про те, що в судовому порядку підлягають захисту права та інтереси іпотекодержателя, які встановлені іпотечним договором, зокрема, застосування умов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, - є необґрунтованими, безпідставним та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

У порушення ст..ст. 10, 60 ЦПК України позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано належних доказів того, що Товариство намагалося укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що воно зверталося з метою реалізації права щодо визнання права власності на спірну квартиру до відповідних органів для оформлення вказаного права, оскільки договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Більш того, заявляючи вимогу про визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки - спірну квартиру, Товариство залишило без уваги той факт, що порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, апеляційний суд вважає законним висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення вказаного позову, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Розглядаючи зазначений позов, районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання судовим рішенням за позивачем права власності на предмет іпотеки спростовуються як умовами іпотечного договору, так і положеннями вищевказаних норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3