Єдиний унікальний номер 242/5549/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1094/2017
Головуючий в I інстанції Пирогова Л.В. Єдиний унікальний номер 242/5549/16-ц
суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/1094/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Груіцької Л.О., Новосядлої В.М.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення ? частини грошових коштів за період з 2008 року по 30 жовтня 2016 року, які були виплачені згідно іпотечного кредиту №3640 від 12 червня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 червня 2008 року відповідач відповідно до договору купівлі продажу купив двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрував право власності. Зазначена квартира була придбана за грошові кошти, які він отримав за договором іпотечного кредиту №3640 від 12 червня 2008 року укладеним з ВАТ «Державний ощадний банк України».

З жовтня 2008 року вона проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу однією сімєю. Відповідач працював на шахті, вона знаходилась на обліку у Селидівському центрі зайнятості, а з 31 березня 2009 року стала працювати у КП «Служба єдиного замовника», потім у Селидівському виробничому управлінні водопровідно каналізаційного підприємства, отримувала заробітну плату. Разом з тим, до 2015 року вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до 4 років та отримувала допомогу.

Вона разом з відповідачем сплачувала щомісячно грошові кошти за кредитним договором. Крім того, вона постійно займалась ремонтом квартир, а отримані за роботу кошти використовували для погашення кредиту.

02 липня 2011 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

26 жовтня 2016 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області шлюб між ними був розірваний. На теперішній час вона не мешкає в зазначеній квартирі, так як її виселив відповідач.

Звертаючись до суду з позовом вважає, що має право на отримання ? частини грошових коштів, які були сплачені по кредитному договору за придбання квартири, оскільки приймала участь під час спільного проживання з відповідачем.

У подальшому 21 лютого 2017 року уточнюючи позовні вимоги просила стягнути з відповідача на свою користь 90 402 гривень та судові витрати.

21 лютого 2017 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступне:

- відповідачем не оспорювався факт проживання позивачки з жовтня 2008 року однією сімєю з відповідачем без реєстрації шлюбу;

- висновки суду щодо унеможливлення використання кредиту в інтересах сім'ї та факту щодо не породження жодного із зобов'язань для другого з подружжя є помилковим;

- позивач спільно з відповідачем за вказаний період часу з їх спільного бюджету проводили погашення заборгованості по кредиту, кредитний договір був оформлений на прізвище відповідача, тому сплата боргу проводилась позивачем спільно з відповідачем на прізвище відповідача;

- сторони були у зареєстровану шлюбі, а тому це є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя, у тому числі по погашенню кредиту відповідно до вимог ст.528 ЦК України

У судовому засіданні апеляційної інстанції в режимі відеоконференції позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали та просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю - доповідача, позивачку та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове.

З матеріалів справи вбачається, 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит за яким, банк надав грошові кошти 110 000 гривень з терміном погашення кредиту 11 червня 2028 року на придбання квартири АДРЕСА_2 (а.с.13-15).

12 червня 2008 року відповідач ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі продажу, купив двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.10).

З реєстру прав власності на нерухоме майно Селидівського бюро технічної інвентаризації вбачається, що 12 червня 2008 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі продажу від 12 червня 2008 року, за р.№3341 (а.с.11-12).

02 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецької області, актова запис №70 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.9).

Відповідно до довідки про склад сімї виданої ОСББ «Злагода м. Селидове» за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: відповідач ОСОБА_2- власник квартири, ОСОБА_1- позивачка, ОСОБА_2 син, ОСОБА_6- донька (а.с.17).

Згідно трудової книжки позивачка ОСОБА_1 за період з листопада 2008 року по березень 2009 року знаходилась на обліку у Селидівському міському центрі зайнятості, за період з березня 2009 по квітень 2016 року працювала на підприємстві комунальне підприємство «Служба єдиного замовника м. Селидове» малярем, з червня 2016 року по теперішній час працює у Селидівському виробничому управлінні водопровідно - каналізаційного господарства, малярем (а.с.18-20).

26 жовтня 2016 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (а.с.8).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту сплати іпотечного кредиту, також зазначив, що кредитний договір був укладено відповідачем до шлюбу з позивачем на придбання особистого житла, що унеможливлює використання кредиту в інтересах сімї, яку ще не створено.

Але, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухваленню нового рішення.

У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Отже, звертаючись до суду з даним позовом позивачка ОСОБА_1 просила стягнути ? частину грошових коштів за період сумісного проживання з відповідачем з жовтня 2008 року по 30 жовтня 2016 року, згідно договору про іпотечний кредит від 12 червня 2008 року.

Дійсно, 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит за яким, банк надав грошові кошти 110 000 гривень з терміном погашення кредиту 11 червня 2028 року на придбання квартири АДРЕСА_2 (а.с.13-15).

12 червня 2008 року відповідач ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі продажу, купив двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.10).

02 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецької області, актова запис №70 (а.с.6).

Звертаючись до суду позивачка зазначала, що у період з жовтня 2008 року по день укладення шлюбу 02 липня 2011 року, вона сумісно проживала з відповідачем та приймала участь у сплаті за договором іпотечного кредиту за придбану ним квартиру.

Проте, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за період з жовтня 2008 року по 02 липня 2011 року необхідно відмовити, оскільки позивачка не надала доказів факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, даний факт в установленому законом порядку за цей період сторонами не встановлювався, що було ними підтверджено у судовому засідання апеляційної інстанції.

При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 за період з 02 липня 2011 року по жовтень 2016 року підлягають задоволенню з наступних підстав.

Отже, сторони зареєстрували шлюб 02 липня 2011 року, але 26 жовтня 2016 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області шлюб між ними був розірваний.

Під час перебування у шлюбі обидві сторони працювали та отримували заробітні плати, що підтверджується довідками за місцем праці та копіями трудових книжок.

Так, за період роботи з 2008 року по грудень 2016 року відповідач ОСОБА_2 працював на ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія» та отримував заробітну плату (а.с.44-45).

За період з 2009 по грудень 2016 року позивачка ОСОБА_1 працювала у КП «Служба єдиного замовника» та отримувала заробітну плату (а.с.60).

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, відповідачем ОСОБА_2 до апеляційного суду для огляду були надіслані оригінали квитанцій щодо щомісячних платежів за договором про іпотечний кредит №3640 від 12 червня 2008 року за період з червня 2008 року по грудень 2016 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст.61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за період з липня 2011 року по грудень 2016 року (час набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили) були сплачені грошові кошти за кредитним договором у сумі 108 795,40 гривень, з них:

- з липня 2011 року по грудень 2011 року включно у сумі 11 009,42 гривні;

- з січня 2012 року по грудень 2012 року включно у сумі 21 148,58 гривень;

- з січня 2013 року по грудень 2013 року включно у сумі 21 239,40 гривень;

- з січня 2014 року по грудень 2014 року включно у сумі 20 178,00 гривень;

- з січня 2015 року по грудень 2015 року включно у сумі 21 740,00 гривень;

- з січня 2016 року по 08 листопада 2016 року включно у сумі 13 480,00 гривень.

Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути ? частину грошових коштів сплачених за кредитним договором за період з липня 2011 року по грудень 2016 року у сумі 54 397,70 гривень, тому що під час шлюбу сторони сплачували кредит за спільні сумісні кошти.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 лютого 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН № на користь ОСОБА_1 54 397 (пятдесят чотири тисячі триста девяносто сім) гривень 70 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді :