У Х В А Л А

22 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 4 жовтня 2016 року у позові ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року рішення першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори від восьмого грудня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та визнано незаконною та скасовано постанову державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори від восьмого грудня 2015 року про відмову ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 на ј частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення суду апеляційної інстанції скасовано та залишено в лисі рішення суду першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судового рішення касаційної інстанції та залишення в силі рішення апеляційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 3 статті 1268 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Верховного Суду України від 11 березня 2009 року, 3 листопада 2010 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2011 року, 27 листопада 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_4, яка прийняла спадщину поданням 16 липня 2013 року заяви про прийняття спадщини за законом, та ОСОБА_7, який відповідно до матеріалів спадкової справи є спадкоємцем відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України та прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України як спадкоємець, який був зареєстрований та проживав спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому судами враховано, що позивачем не заявлялись вимоги про визнання права власності на спадкове майно до інших спадкоємців (ОСОБА_5.) чи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Разом з тим, ухвала Верховного Суду України від 11 березня 2009 року прийнята у справі про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру, усунення перешкод у користуванні квартирою та реєстрацію місця проживання; ухвала Верховного Суду України від 3 листопада 2010 року прийнята у справі про визнання права власності на спадкове майно; ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2011 року прийнята у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини; ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року прийнята у справі про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування на обов'язкову частку та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Отже, у справах наявні інші підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені інші фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк В.М. Сімоненко