Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

10 травня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_2, фізичної особи підприємця ОСОБА_3, третя особа Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правочинів недійсними,-

встановив:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіна М.А. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правочинів недійсними.

Свій позов обґрунтовує тим, що 20 листопада 2014 року з поточного рахунку ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_1, який обслуговувався у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на поточний рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_2 були перераховані грошові кошти у розмірі 87676 грн. 95 коп. з призначенням платежу «НОМЕР_3/НОМЕР_2/ОСОБА_2./переказ коштів для поповнення карт».

На підставі постанови НБУ від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20 березня 2015 року (включно).

Отже з 21 листопада 2014 року у ПАТ «ВіЕйБі Банк» було запроваджено режим тимчасової адміністрації, який встановлено у відповідності до закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Тобто з цього моменту на діяльність ПАТ «ВіЕйБі Банк» як на банківську установу почали впливати норми спеціального Закону, яким визначено, що тимчасова адміністрація- процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом, а уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адмініст рації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

У відповідності до ст. 34 Закону під час тимчасової адміністрації Фонд має повне виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Також, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить імперативну норму, якою в обов'язковому порядку зобов'язує уповноважену особу Фонду забезпечити перевірку правочинів (договорів), вчинених (укладених) банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (договорів), що є нікчемними.

При цьому 3 жовтня 2014 року Постановою Правління НБУ №631/БТ було заборонено ПАТ «ВіЕйБі Банк», як проблемному банку, проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності вищезазначеною Постановою (тобто до 3 жовтня 2014 року), умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Тож, уповноважена особа зобов'язана перевірити правочини, укладені ПАТ «ВіЕйБі банк» в період дії зазначених обмежень, чи не укладені вони з порушенням вимог зазначеної Постанови.

В результаті проведеної перевірки було складено акт від 19 березня 2015 року перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) Банком у період з 3 жовтня 2014 року по 20 листопада 2014 року.

Згідно вказаного акту вбачається, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» разом з ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснили ряд операцій, в результаті яких збільшилась гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а саме 20 листопада 2014 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було перераховано з рахунку ФОП ОСОБА_6 на картковий рахунок ОСОБА_2 кошти розмірі 87676 грн.95 коп. При цьому, 20 листопада 2014 року з рахунку № НОМЕР_1, що належить ФОП ОСОБА_3 в ПАТ «ВіЕйБі Банк» був здійснений грошовий переказ коштів в розмірі 87676 грн.95 коп. на картковий рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Отже, оспорюваний правочин укладений на підставі зловмисної домовленості сторін.

У відповідності до спеціального Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Таким чином, в результаті здійснення зазначеної вище операції збільшилась гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Тобто ті кошти, які відповідач ФОП ОСОБА_3 мала б отримати, як кредитор за рахунок ліквідаційної маси ПАТ «ВіЕйБі Банк», вони за допомогою відповідача ОСОБА_2, та відповідача ФОП ОСОБА_3 та проведених між банком та відповідачами операцій мають намір отримати за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Так, 17 квітня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2, із позовом до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання протиправними дії ФГВФО в особі Уповноваженої особи щодо блокування грошових коштів, які розміщені на рахунках у ПАТ «ВіЕйБі Банк», зобов'язання ФГВФО в особі Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» розблокувати грошові кошти що містяться на рахунках у ПАТ «ВіЕйБі Банк»; визнати протиправною бездіяльність ФГВФО в особі Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», яка полягає у не включенні позивачів до переліку вкладників ПАТ «ВіЕйБі Банк» переданого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для складання реєстру вкладників (позивачів); зобов'язання ФГВФО в особі Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» включити позивачів до переліку вкладників ПАТ «ВіЕйБі Банк» та передати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для внесення інформації до реєстру вкладників про позивачів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2015 року вищенаведений адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року у справі № 826/6675/15-а апеляційну скаргу ФГВФО в особі Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2015 року за клопотанням ФГВФО зупинено провадження по справі, до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такі дії свідчать про намір ОСОБА_2 незаконно отримати за рахунок ФГВФО грошові кошти у розмірі 87656 грн. 95 коп., оскільки фактично грошові кошти, розміщенні ОСОБА_2, це кошти ФОП ОСОБА_3, які вона мало б отримати як кредитор банку в порядку передбаченому ст. ст. 45, 52 Закону України «Про систему гарантуй вкладів фізичних осіб».

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, інтим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, ч.3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантуй вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно доЗакону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Просить суд визнати недійсним з моменту його вчинення правочин щодо перерахування грошових коштів з поточного рахунку ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_1, на поточний рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_2 20 листопада 2014 року у розмірі 87676 грн. 95 коп.

В судовому засіданні в режимі відео конференції представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

ФОП ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій справу просила розглянути у її відсутності. При винесенні рішення поклалася на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

На підставі постанови ПБУ від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20 березня 2015 року (включно).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 18 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2016 року №213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк Славкіної М.А. строком на два роки до 19 березня 2018 включно.

Отже з 21 листопада 2014 року у ПАТ «ВіЕйБі Банк» було запроваджено режим тимчасової адміністрації, який встановлено у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною першою статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі також Закон № 4452) встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з частинами 2-4 статті 38 Закону № 4452 протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

З акту від 19 березня 2015 року перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених укладених банком у період з 3 жовтня 2014 року по 20 листопада 2014 року вбачається, що 20 листопада 2014 року з поточного рахунку ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_1, який обслуговувався у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на поточний рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_2 були перераховані грошові кошти у розмірі 87676,95 грн. з призначенням платежу «НОМЕР_3/НОМЕР_2/ОСОБА_2./переказ коштів для поповнення карт. рахунків».

Підставою звернення до суду позивачка визначила невідповідність вказаного правочину вимогам Закону № 4452 та те, що вказаний правочин вчинений внаслідок зловмисної домовленості однієї сторони з другою стороною.

За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вимоги до правочинів закріплені у ст.203 ЦК. Зазначена стаття кореспондується із положеннями ч.1 ст.215 ЦК, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Залежно від підстав недійсності правочину, закон передбачає настання різних наслідків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, відповідно до чого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, з огляду на презумпцію правомірності правочинів та диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи вимоги про визнання договору недійсним суд обмежений підставами, які зазначені в позовній заяві.

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочині недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 22 Постанови передбачено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні представником позивача не надано належних та допустимих доказів зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а тому вказаний правочин не може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст. 232 ЦК України.

Щодо невідповідності вказаного правочину Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочині недійсними» передбачено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно з частинами 2-4 статті 38 Закону № 4452 протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Отже, з системного аналізу норм Закону України № 4452 вбачається, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 38 цього Закону і такі правочини можуть бути визнані нікчемними наказом Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк», а тому визнання таких правочинів недійсним не потребує судом.

Отже, з огляду на вищевикладене, під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність укладеного між сторонами правочину вимогам ст.203 ЦК та Закону № 4452, а відтак позовні вимоги з підстав, викладених в позові, не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, ст. 232 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодекс України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_2, фізичної особи підприємця ОСОБА_3, третя особа Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правочинів недійснимвідмовити .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 15 травня 2017 року

Головуючий: Р. В. Демчик