Справа № 486/747/17
Провадження № 2/486/521/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Франчук О. Д.

при секретарі Деменко К.Л.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, третя особа Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про звільнення майна з-під арешту.

Свої вимоги мотивує тим, що 20 грудня 2006 року ОСОБА_2 отримала в ПАТ КБ ПриватБанк кредит в сумі 11550,00 дол. США та зобовязалась повернути суму кредиту і сплатити передбачені кредитним договором платежі. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 04 січня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки б/н, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. В подальшому даний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 та, в звязку з чим, була накладена заборона відчуження предмету іпотеки, а саме вказаної квартири. В зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, за позовом банку було ухвалено рішення, яким задоволено позов ПАТ КБ ПриватБанк та звернено стягнення на Предмет іпотеки. Однак реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не може в зв'язку з накладенням 03.02.2016 року державним виконавцем відділу ДВС Южноукраїнського МУЮ арешту на майно боржника та заборону його відчуження. В зв'язку з тим, що зазначену постанову державним виконавцем було винесено пізніше, ніж у Банка виникло право на заставне майно та з урахуванням наявної заборгованості відповідача перед банком, що становить 17 524, 53 дол. США, та перевищує вартість предмету іпотеки, просить звільнити квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 47,6 кв.м, з під арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції згідно постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.02.2016 року (виконавче провадження № 49864725), запис обтяження № 13210947 від 11.02.2016 року та заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права іпотекодержателя спірної квартири.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином (а.с. 48).

Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи без його участі. Також повідомив, що 21.01.2016 року на виконанні у відділі перебувало ВП № 49864725 з примусового виконання виконавчого листа виданого Южноукраїнським міським судом 02.12.2015 року № 486/411/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк коштів у сумі 197 284, 47 грн. 04.10.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий лист до Солом'янського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, оскільки згідно відповіді ПФУ боржник працює ТОВ ОСОБА_5 рітейлу України.

Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між ПриватБанком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № NKUCGK06150446, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 11 550,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір є дійсним до повного виконання зобов'язань за ним (а.с. 8 - 10).

04 січня 2007 року сторони уклали договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2Ф.(іпотекодавець)передала Банку (іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 47,6 кв.м, що належить їй на праві власності. 04 січня 2007 року приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у звязку з посвідченням Договору іпотеки, була накладена заборона відчуження предмету іпотеки (а.с. 11-14).

15 травня 2012 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKUCGK06150446 укладеним 20 грудня 2006 року між ПриватБанком та ОСОБА_2, звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3, належної ОСОБА_2 (а.с. 17 18). Ухвалою вищого спеціалізованого суду від 25 вересня 2012 року зазначене рішення залишене без змін (а.с. 19 20).

Як вбачається з матеріалів дослідженої в судовому засіданні цивільної справи 486/411/15-ц рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області було задоволено позов ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № NKUCGK06150446 від 20 грудня 2006 року. За заявою представника ПриватБанку 02 грудня 2015 року було видано виконавчий лист по даній справі, та згідно повідомлення Южноукраїнського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, 21.10.2016 року було відкрите виконавче провадження № 49864725 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Тобто, у даному випадку, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є стягувачем.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно Відділом ДВС Южноукраїнського МУЮ Миколаївської області 11 лютого 2016 року накладено арешт та оголошено заборону відчуження квартири АДРЕСА_2. Підставою виникнення обтяження зазначено Постанову № 49864725 від 03.02.2016 року державного виконавця відділу ДВС Южноукраїнського МУЮ ОСОБА_5 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.02.2016 року (а.с. 15 16).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв в момент виниклих правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника, арешт та вилучення майна боржника визначено у статті 52-57 вказаного Закону, зокрема, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Згідно Закону України Про заставу застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про іпотеку, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За правилами ч. ч. 1, 4 ст. 54 Закону Про виконавче провадження (в редакції, яка була чинною на час накладення арешту державним виконавцем) звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами, насамперед, для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України Про іпотеку.

Відповідно до ч. 3 зазначеної норми Закону для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до статті 54 Закону України Про виконавче провадження примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України Про іпотеку.

Отже, норми Закону України Про виконавче провадження дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 червня 2016року у справі № 6-315цс16

Як вбачається з досліджених вище матеріалів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у виконавчому провадженні № 49864725 є стягувачем та іпотекодержателем вказаної квартири, а тому державний виконавець мав повноваження щодо звернення стягнення на передане в іпотеку позивачеві нерухоме майно для задоволення вимог останнього.

Жодних доказів, порушення будь-яких законних прав позивача, як стягувача та іпотекодержателя, внаслідок накладення державним виконавцем арешту на квартиру ПАТ КБ ПриватБанк не надано.

В силу ч. 1 ст. 60 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, яка була чинною на час накладення арешту державним виконавцем), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 5 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, яка була чинною на час накладення арешту державним виконавцем) передбачено, що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ст.ст. 383, 384 ЦПК України , ч. 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження).

У зв'язку із цим стягувач у виконавчому провадженні може звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця у разі порушення його законних прав, а особи, які не є учасниками виконавчого провадження і вважають, що є власниками арештованого майна - пред'являти позов про зняття арешту з майна, яке арештоване.

Оскільки позивачем не доведено порушення будь-яких законних прав та інтересів внаслідок накладення арешту на належну відповідачеві квартиру та обрано неналежний спосіб захисту своїх прав як стягувача у виконавчому провадження, суд, вважає що у задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, третя особа Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про звільнення майна з-під арешту, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області, шляхом подачі апеляційної скарги до Южноукраїнського міського суду, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_7