Справа № 603/618/17
Провадження №2/603/281/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Іванчука В. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Монастириського районного суду Тернопільської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Незалежності №42 с.Високе Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 67,0 кв.м. під літерою «А», житловою площею 39,3 кв.м., , Сарай під літерою «Б», ворота №1, огорожа №2, Криниця «К».

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.01.2005 року помер його батько, ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно до якого входить вищевказане майно.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що він являється спадкоємцем за законом першої черги, оскільки є сином померлого ОСОБА_2 і на час його смерті проживав разом із ним.

ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, але йому було відмовлено оскільки виявилось, що спадкуванню підлягає майно колишнього колгоспного двору.

Позивач в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.

Представник Висоцької сільськох ради в судове засідання не зявився через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що спадкуванню підлягає житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Незалежності №42 с.Високе Монастириського району Тернопільської області і який станом на 15.04.1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 20.11.1988 року і з яким, згідно погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, проживала його дружина ОСОБА_3 (ОСОБА_4 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №6 сформованого 08.08.2017 року), що підтверджується довідкою №757 від 24.07.2017 року виданої виконкомом Висоцької сільської ради Монастириського району, і яка померла 20.04.1994 року, згідно свідоцтва про смертьб серії І-ИД №021003 виданого 21.04.1994 року.

До введення вдію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члену колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів, проте з 15.04.1991 року двір втратив статус колгоспного двору.

20.01.2005 року в с.Високе Монастириського району Тернопільської області, у віці 69 років помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №006205, виданого 27.05.2005 року, актовий запис №04.

Після його смерті залишилось спадкове майно, до якого входить: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Незалежності №42 с.Високе Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 67,0 кв.м. під літерою «А», житловою площею 39,3 кв.м., , Сарай під літерою «Б», ворота №1, огорожа №2, Криниця «К».

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_2 у володіння спадковим майном фактично вступив син померлого ОСОБА_1, оскільки проживав без реєстрації з ним на час його смерті та відкриття спадщини, що підтверджується довідкою №760 від 24.07.2017 року, виданою виконкомом Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Родинні відносини між померлим ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ИД №395492 виданого Коржівською сільською радою Монастириського району, згідно якого ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що ОСОБА_1, згідно ст. 1261 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 який помер 20.01.2005 року, як спадкоємець за законом першої черги.

Разом з тим, як убачається з позовної заяви та матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Незалежності №42 с.Високе Монастириського району Тернопільської області у ОСОБА_1 виникають труднощі щодо оформлення спадкових прав на зазначене спадкове майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою вул.Незалежності №42 с.Високе Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1964 році.

Згідно п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

-документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований обєкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги;

-виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями після смерті ОСОБА_2

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину оскільки на день смерті спадкодавця проживав з ним, тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294, п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Незалежності №42 с.Високе Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 67,0 кв.м. під літерою «А», житловою площею 39,3 кв.м., , Сарай під літерою «Б», ворота №1, огорожа №2, Криниця «К».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_4