Справа № 302/1049/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Кожух О. А.

з участю секретаря Шукаль О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 20 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ізківської сільської ради, треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Ізківської сільської ради, ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 пред'явила позов до Ізківської сільської ради, треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4. Заповіт за життя він не склав, спадкування повинно відбуватися на підставі закону. До спадкового майна належить житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1. Даний будинок був побудований у 1979 році та на момент смерті батька належав йому, проте оформити право власності він не встиг.

На момент смерті батька позивачці було тільки 13 років і вона не могла захистити свої права на спадкове майно. Іншим спадкоємцем по закону є мати позивачки ОСОБА_2. Проте, вона не зверталася із заявою з метою оформлення прав на будинок батька і фактично відмовилася від спадщини.

У зв'язку з цим позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

В грудні 2016 року ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов до Ізківської сільської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з померлим ОСОБА_4 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1990 року. Від цього шлюбу в них народилася дитина ОСОБА_1, яка є позивачем за первісним позовом. На момент укладення шлюбу ОСОБА_4 вже розпочав будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 без виготовлення дозвільних документів на будівництво. Зокрема, було збудовано фундамент, стіни та перекриття. Всі інші роботи по спорудженню будинку вони проводили спільно в період з 1990 року по 1996 рік. Після завершення будівництва, рішенням Ізківської сільської ради від 14 травня 1996 року було надано дозвіл на відкриття дворогосподарства ОСОБА_4 за рахунок земельної ділянки матері ОСОБА_5 площею 0,07 га. Дозвіл на відкриття дворогосподарства було надано у 1996 році, в період перебування у шлюбі.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті чоловіка із заявою про прийняття спадщини вона до нотаріальної контори не зверталася, вважаючи що як дружина померлого разом з дочкою набули право на спадкове майно. Крім того, житловий будинок вони з чоловіком будували разом. Разом з тим, її право на одну другу частину житлового будинку як частини у спільній сумісній власності подружжя не підтверджується документами. Право спадкоємця на житловий будинок також не було зареєстроване. Тому просить визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 12 січня 2017 року до участі в справі залучено ОСОБА_3 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Міжгірського районного суду від 20 квітня 2017 року в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

На це рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Зазначає, що не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину, оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи. Крім того, на момент відкриття спадщини вона була малолітньою, а тому вважається такою, що прийняла спадщину незалежно від місця проживання. Цих обставин місцевий суд не врахував, рішення ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції в частині первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу на рішення не подавала.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_1 свою скаргу підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що вже після розгляду справи у суді першої інстанції вона звернулася до нотаріуса та одержала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Щодо права на спадщину за померлим ОСОБА_4 його дружиною ОСОБА_2 пояснила, що остання з ним фактично не підтримувала відносини і проживали вони окремо.

ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що вважає, що вона має право також на свою частку, оскільки була дружиною померлого. Заяву не писала, оскільки не знала, що їй потрібно це робити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Захарчук І. І. скаргу не визнав та просив її відхилити з підстав, зазначених у письмовому запереченні (а.с.188-191).

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст. 303 ЦПК України).

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч.3 ст. 303 ЦПК України).

В даному випадку предмет оскарження рішення суду першої інстанції в частині первісного позову. Порушень норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, що дозволило б апеляційному суду перевірити рішення суду першої інстанції в повному обсязі, не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч. 4 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч. 2 ст. 1269 ЦК України).

Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника (ч. 3 ст. 1269 ЦК України).

Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун (ч. 4 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягає.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом

строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення

додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини

третьої статті 1272 ЦК (п.24 вказаної вище Постанови).

З матеріалів справи слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4. Заповіт за життя він не склав, а отже спадкування повинно відбуватися на підставі закону.

За твердженням позивачки до спадкового майна належить житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1. Даний будинок був побудований у 1979 році та на момент смерті батька належав йому, проте оформити право власності він не встиг. В матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на нього.

Житловий будинок був побудований на земельній ділянці площею 0,07 га, що належала матері померлого ОСОБА_5, про що свідчить рішення Ізківської сільської ради від 14 травня 1996 року про надання дозволу на відкриття дворогосподарства ОСОБА_4 за рахунок земельної ділянки його матері за взаємною згодою (а.с.6).

На момент смерті батька позивачці було 13 років, а отже вона була на той час малолітньою особою. Іншим спадкоємцем по закону є мати позивачки ОСОБА_2, яка є позивачем за зустрічним позовом. Проте, остання не зверталася до нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини на свою користь та на користь своєї малолітньої доньки. Після набуття повноліття ОСОБА_1 також не зверталася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Згідно довідки виконкому Ізківської сільської ради від 13.09.2016 року № 741 померлий ОСОБА_4 був постійним жителем АДРЕСА_1, проживав і був прописаний в цьому будинку, разом з ним в зазначеному будинку ніхто не проживав (а.с.7).

ОСОБА_2 разом з своєю донькою ОСОБА_1 (сторони у справі) проживали в АДРЕСА_2 (довідка Вучківської сільської ради від 26.12.2016 р. № 502 (а.с.45).

Отже, з вказаного слідує, що сторони із спадкоємцем в одному будинку на момент його смерті не проживали, із заявами про прийняття спадщини у встановленому порядку не зверталися, а отже вимоги про визнання права на спадщину судовому розгяду не підлягають.

На момент смерті батька ОСОБА_1 була малолітньою особою, відповідно до ч. 4 ст. 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини від її імені повинна була подавати мати ОСОБА_2 Однак, остання із такою заявою не зверталася, так само як і сама ОСОБА_1 вже після досягнення нею повноліття. Не подавався й позовпро визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вже після розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса та одержала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Однак, на момент вирішення справи в суді першої інстанції цієї відмови не було.

Крім того, право власності на спадковий житловий будинок за померлим оформлено не було, відповідні правовстановлюючі документи відсутні, а отже перехід спадщини від спадкодавця до спадкоємців на даний момент є неможливий.

За цих обставин місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 20 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді