Справа № 377/423/17 Головуючий у І інстанції Малишенко Т.О.
Провадження № 22-ц/780/4424/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 03.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Таргоній Д.О.

при секретарі - Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивачка ОСОБА_2, звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 20.12.2013 року між нею та відповідачем було укладено депозитний договір № SAMDNWFD300 (Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС), відповідно до якого позивач розмістила на рахунках відповідача 17000 гривень на строк 6 місяців до 20.06.2014 року, за ставкою 18% річних. Відповідно до Додаткової Угоди відсоткова ставка збільшилась на 2% річних, тобто всього 20% річних. 09.03.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання вказаного договору, повернення коштів та нарахування відсотків за користування її коштами. Однак відповідач після отримання 17.03.2017 року вказаної заяви, ніякої відповіді не надав. Тому звернулась до суду і просила стягнути з банку суму вкладу та нараховані проценти на суму банківського вкладу за весь період дії договору.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 липня 2017 року позов задоволено.

Суд стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму депозитного вкладу та нараховані відсотки за депозитним договором №SAMDNWFD300 (Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС) від 20.12.2013 року в розмірі 17000 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ПАТ КБ ПриватБанк подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом не в повній мірі досліджено докази по справі. Так, судом не встановлено у рішенні про дослідження оригіналів депозитного договору та додаткової угоди, а також квитанції внесення суми коштів на депозитний рахунок. Також не є належним доказом посилання позивачки на відправлення на адресу банку листа, без опису, який вкладається до листів з оголошеною цінністю, на який ставиться штамп, який і підтверджує наявність вкладень у листі. Зважаючи на це вважають що рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Тому просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивачки судові витрати.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності вимог позивачки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставляння на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

У порушення зазначених нормативних актів, вимог законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58, 59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачкою та банком не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням тощо.

Так, судом встановлено, що 20.12.2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDNWFD300 (Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС), відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 17000 гривень на строк 6 місяців до 20.06.2014 року, за ставкою 18% річних. Додатковою Угодою до депозитного договору №SAMDNWFD300 (Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС), підвищено відсоткову ставку до 2% річних.

Судом також встановлено, що кошти позивачкою вносились у відділенні банку на території АРК Крим, яка на даний період часу є окупованою, але договір депозиту був укладені між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську.

Позивачка ОСОБА_2, є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_1.

09.03.2017 року позивачкою було подано заяву про розірвання вказаного договору, повернення суми вкладу, та нарахування і виплати відсотків за користування її коштами. Вказану заяву представник відповідача отримав 17.03.2017 року.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції пояснив, що ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність в Криму, тому не мають даних про спірний договір.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов'язань банку, оскільки договори, у тому числі банківського вкладу, укладаються з банком, а не з філією, яка відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України та ч. 4 ст. 64 ГК України не є юридичною особою.

Крім того, відповідач доказів про те, що він позбавився електронного документообігу по депозитним рахункам своїх вкладників у цих філіях суду не надав.

Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачкою.

Враховуючи те, що позивачкою були надані до суду належні та допустимі докази на підтвердження укладення зазначеного депозитного договору у відповідача, внесення грошових коштів на рахунок, отримання депозитної картки «ПриватБанку», а відповідач не надав доказів про те, що ці грошові кошти, не обліковувалися на рахунку банку, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :