Єдиний унікальний номер 235/1615/17 Номер провадження 22-ц/775/1478/2017
Єдиний унікальний номер 235/1615/17
Номер провадження 22-ц/775/1478/2017
Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Доповідач: Мірута О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів , Мальованого Ю.М., Хейло Я.В.,

за участю секретаря Яворського О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Покровської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом Покровської міської ради, третя особа ОСОБА_5, в якому просить визнати за нею право власності за заповітом у вигляді домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її дід ОСОБА_6. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вона, як спадкоємець за заповітом, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2017 року № 251/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з ненаданням необхідних документів, а саме, документів, що підтверджують введення в експлуатацію побудованого житлового будинку, підтвердження реєстрації в реєстрі права власності на нерухоме майно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого нотаріусом Красноармійської нотконтори 06.06.1961 року за реєстром № 5845 та документів, що підтверджують перенумерацію житлового будинку по АДРЕСА_1. Просить визнати за нею право власності на спадок за заповітом у вигляді домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку, прибудови, погребу під частиною будівлі, літньої кухні-сараю, убиральні, ганку та огорожі з воротами, закінчені будівництвом до 05.08.1992 року, яке залишилося після смерті ОСОБА_6

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Покровської міської ради про визнання права власності відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_3 та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею право власності на спадок за заповітом у вигляді домоволодіння, посилаючись на наступне. Вважає, що наданий нею акт про закінчення будівництва та вводу до експлуатації індивідуального домоволодіння є належним доказом, який не потребує затвердження виконкомом місцевої ради, оскільки підписаний головою комісії. Підставою для звернення до суду фактично була зміна адреси спірного будинку.

В судове засідання сторони не з»явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності із положеннями ст.74 ЦПК України.

Повідомлення позивачки ОСОБА_3 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 04.10.2017 року (а.с. 131).

Повідомлення відповідача Покровської міської ради підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 04.10.2017 року (а.с. 130).

Повідомлення представника позивачки ОСОБА_7 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 04.10.2017 року (а.с. 129).

Відповідач Покровська міська рада надала суду заяву надала суду заяву про розгляд справи без участі її представника.

Позивачка ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи без її участі ( а.с. 105).

Третя особа ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд справи без її участі ( а.с. 104).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 січня 2015 року помер ОСОБА_6 ( а. с. 8), після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка по справі ОСОБА_3, як спадкоємиця за заповітом. ( а. с. 13, 70).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2017 року № 251/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 у зв'язку з ненаданням необхідних документів, а саме, документів, що підтверджують введення в експлуатацію побудованого житлового будинку, підтвердження реєстрації в реєстрі права власності на нерухоме майно договору про представлення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого нотаріусом Красноармійської нотконтори 06.06.1961 року за реєстром № 5845 і документів, що підтверджують перенумерацію житлового будинку по АДРЕСА_1. ( а. с. 42).

Рішенням № 5 від 29.03.1961 року ОСОБА_6 надано право індивідуального будівництва на земельної ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та надано відповідний дозвіл на виконання робіт ( а. с. 18, 22).

Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 20.04.1961 року ОСОБА_6 надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 320 кв. м. Згідно акту від 25.04.1961 року здійснено відвід земельної ділянки ( а. с. 19, 21).

Акт про закінчення будівництва та вводу до експлуатації від 13.11.1962 року підписаний тільки головою комісії, не підписаний членами комісії та не затверджений виконкомом місцевої ради народних депутатів (а.с. 23) .

Згідно листа КП БТІ від 28.02.2017 року до 01.01.2013 року будинок № АДРЕСА_1 в КП «БТІ» не зареєстрований.( а. с. 23 37).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належного доказу щодо прийняття спірного житлового будинку до експлуатації, що знайшло своє підтвердження матеріалами справи, зокрема актом, який не підписаний членами комісії та не затверджений, що підтверджено також постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії саме з цих причин, а також не надано доказів щодо зміни нумерації житлового будинку, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 203, зокрема з № 187 а на №203.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново створене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Судом правильно встановлено і ця обставинами підтверджується наданими доказами по справі, що спадковий житловий будинок був збудований у 1962 році.

У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатації.

Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1957 році житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, а саме, з тих підстав, що наданий позивачкою акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатації не затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів, а тому спадкодавець ОСОБА_6 не набув статус власника спірного житлового будинку ( тобто будинок є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР), що виключає право позивачки на визнання за нею права власності на нього в порядку спадкування.

Колегія суддів повністю погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції.

Встановлена судом першої інстанції відсутність доказів щодо зміни нумерації житлового будинку, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 203, зокрема з № 187 а на №203 не впливає на вищевикладений висновок суду першої інстанції, але відповідає встановленим обставинам по справі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки судом першої інстанції доказів по справі та порушення норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення суду є цілком законним та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанцій без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України , апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: