АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2365/17 Справа № 204/4140/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 53/54
20 квітня 2017 року

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 рік квітень 20 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складів :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 25.02.2014 року по оголошенню на сайті robota.ua про вакансії вона звернулася до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в пошуках роботи, який за результатами співбесіди з нею запропонував їй посаду касира зали в належній йому приватній аптеці № 1 з наступного ж дня.

Однак, не дивлячись на це, 26.02.2016 року вона чомусь роботодавцем не була допущена до роботи. 28.02.2016 року її було залучено лише до переліку товарів та ліків в аптеці, а після того, як починаючи з 14.03.2016 року і по 18.03.2016 року вона знаходилася на лікарняному і 20.03.2016 року вийшла на роботу з наміром виконувати свої обовязки за трудовим договором, відповідачем їй було повідомлено про припинення з нею трудових відносин за його власною ініціативою, з чим вона не погоджується та у звязку з чим вимушена була звернутись з даним позовом до суду, в якому просила визнати незаконним наказ від 20.03.2016 року про її звільнення ; поновити її на роботі на посаді касира в аптеці № 1 по вулиці Короленко, 17 в м. Дніпропетровську ; внесені до її трудової книжки записи про день прийому її на роботу від 15.03.2016 року та про день звільнення з 20.03.2016 року визнати недійсними, та внести до її трудової книжки новий запис про прийом її на роботу на посаду касира в аптеку № 1 по вулиці Короленко, 17 в м. Дніпропетровську з 26.02.2016 року ; стягнути на її користь 1 251.56 грн. за період з 26.02.2016 троку по 20.03.2016 року ; стягнути на її користь суму середнього заробітку у розмірі 6 519.87 грн.; стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень ; нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податки щодо її особи як працівника з 26.02.2016 року з розрахунку її посадового окладу, який складає 2 500 гривень на місяць та з урахуванням доплати 2% за перевищення виручки по касі у дні, коли вона була більшою за 2 000 гривень на день ; подати до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському району м. Дніпропетровська і Центру зайнятості в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська оновлені дані про дату на підставі рішення суду фактичного допуску її до роботи на посаді касира в аптеці № 1 по вулиці Короленко, 17 в м. Дніпропетровську з 26.02.2016 року.

В уточнюючих позовах від 12 жовтня 2016 року, від 15 листопада 2016 року та від 04 січня 2017 року ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток з 26.02.2016 року, тобто з дня фактичного допуску її до роботи касиром зали в аптеці № 1 по вулиці Короленко, 17 м. Дніпропетровськ, по день незаконного звільнення, тобто по 20.03.2016 року та за весь час не здійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення 14 373,50 грн. ; рішенням суду визнати строковий трудовий договір від 15.03.2016 року строком дії до 19.03.2016 року про прийом її на роботу санітаркою в аптеку № 1 по вулиці Короленко, 17 в м. Дніпропетровськ таким, що за правовою сутністю є безстроковим ; визнати таким, що не відповідає дійсності наказ № 13 від 15.03.2016 року про прийом її на роботу на посаду санітарки (прибиральника) аптеки № 1 за умови контракту з 16.03.2016 року по 19.03.2016 року на умовах основної роботи з тривалістю робочого дня з неповним робочим часок в 6 годин ; визнати незаконним наказ № 20 від 19.03.2016 року про її звільнення з займаної посади за частиною 1 статті 36 КЗпП України ; поновити її на роботі на посаду касира зали № 1 в аптеці № 1 по вулиці Короленко, 17 в м. Дніпропетровську з 26.02.2016 року ; раніше внесені до її трудової книжки відповідачем ОСОБА_3 записи визнати недійсними та зобовязати його внести до її трудової книжки належний запис про прийом її на роботу на посаду касира зали аптеки № 1 по вулиці Короленко, 17 в м. Дніпропетровську з 26.02.2016 року, дня фактичного допуску її до роботи ; стягнути з роботодавця ОСОБА_3 на її користь середній заробіток з дня фактичного допуску до роботи касиром зали по день фактичного розрахунку за весь час вимушеного прогулу та з урахуванням індексу інфляції 28 455 гривень 47 копійок ; зобовязати роботодавця фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податки щодо її роботи як працівника з 26.02.2016 року по 31.12.2016 року з розрахунку посадового окладу у 2 500 гривень на місяць ; зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 подати до Державної податкової інспекції в Амур-Нижн6ьодніпровському районі м. Дніпропетровська та Управління пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районів м. Дніпропетровська оновлені дані про дату фактичного допуску її до роботи на посаді касира зали в аптеці № 1 по вулиці Короленко, 17 в м. Дніпропетровську з 26.02.2016 року ; стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на її користь в якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000 гривень та всі витрати по справі також покласти на відповідача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених нею позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з матеріальним та процесуальним законом постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи 15 березня 2016 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем, фізичною особою, яка використовує найману працю, укладено трудовий договір № б/н, який підписано сторонами у відповідності до положень статті 21 КЗпП України, за якою трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується викону4вати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 1 вказаного трудового договору, цей договір укладено на визначений термін, установлений за погодженням сторін до 19 березня 2016 року.

Пунктом 2 даного договору зазначено, що працівник зобовязаний виконувати обовязки санітарки : виконувати роботу з прибирання приміщення аптеки.

У відповідності до пункту 3, укладеного між сторонами трудового договору, фізична особа-підприємець зобовязалась оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законодавчо. Розмір заробітної плати визначено за згодою сторін, але не нижче встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

В подальшому, за наказом № 20 від 19 березня 2016 року за згодою сторін, згідно умов трудового договору, позивачка ОСОБА_2 звільнена з посади санітарки за частиною 1 пункту 2 статті 36 КЗпП України.

19 березня 2016 року ОСОБА_2 на робочому місці не зявилася, про що складено відповідний акт, а 20 березня 2016 року, зявившись у аптеці, відмовилася отримувати розрахунок, про що також було складено відповідний акт, і після чого відповідачем ОСОБА_3 складено повідомлення про необхідність отримання розрахунку та його розмір, яке направлено за місцем реєстрації позивачки.

Дані обставини були предметом перевірки Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, за актом якого щодо додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 276/4.9-6 викладені у зверненні ОСОБА_2 дані не знайшли свого підтвердження.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи позивачки ОСОБА_2 про те, що трудовий договір від 15.03.2016 року вона не підписувала, оскільки вони спростовуються уточненими позовними вимоги самої позивачки від 15 листопада 2016 року, в яких вона просила суд своїм рішенням визнати строковий трудовий договір від 15.03.2016 року строком дії до 19.03.2016 року про прийом її на роботу санітаркою в аптеку № 1 по Короленко, 17 в м. Дніпропетровську таким, що за правовою сутністю є безстроковим, що, на думку судової колегії, свідчить про визнання позивачкою факту укладання та підписання нею вказаного договору з відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за вищевикладених обставин і з причин чого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про проведення по справі почеркознавчої експертизи їй було відмовлено.

Таким чином, з огляду на викладене, судова колегія вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :