АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 685/1275/16-ц
Провадження № 22-ц/792/895/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю апелянта та представників сторін, третьої особи,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - Теофіпольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про зняття арешту з майна, зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - Теофіпольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_3, приватний нотаріус Сурма Галина Францівна про визнання договорів дарування недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до відповідачів, посилався на те, що за договором дарування, укладеного між ним та його матір'ю ОСОБА_2 18.10.2013 року ОСОБА_1 отримав у власність 13/100 частки м'ясо-молочного павільйону у комплексі по АДРЕСА_3. Окрім цього 24.10.2013 року ОСОБА_2 подарувала позивачу відповідно до договору ? частки квартири АДРЕСА_1. Позивачем зареєстровано право власності на це майно.

12.08.2016 року в ході виконання рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 592773,70 грн. заборгованості по кредиту держвиконавець Теофіпольського райвідділу ДВС наклав арешт на частку приміщення та частку квартири, що перебувають у власності позивача. Оскільки він не є стороною виконавчого провадження, на це майно не може бути звернуте стягнення на виконання цього виконавчого документа, тому позивач просив зняти цей арешт.

В січні 2017 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся в суд із зустрічним позовом про визнання договорів дарування недійсними, оскільки вони укладені між матір'ю та сином, у дарувальника немає іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, фактично ці договори дарування спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання такого майна від виконання рішення суду про стягнення коштів.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року зустрічний позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_2, укладений 24.10.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Визнано недійсним договір дарування 13/100 частки м'ясо-молочного павільйону у комплексі за адресою смт. Теофіполь, вул Макаренка, 33, укладений 18.10.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «Універсал Банк», третя особа Теофіпольський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про зняття арешту з майна відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову про скасування арештів та відмову у зустрічному позові. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. На її думку, в матеріалах справи нема доказів, які би підтвердили фіктивність договорів дарування. Судом не прийнято до уваги, що предмет дарування в дійсності був переданий ОСОБА_1, який використовує ці приміщення в своїй підприємницькій діяльності. Також не взято до уваги і те, що ОСОБА_2 не уникала стягнення заборгованості і самостійно зверталась з пропозицією про сплату боргу, а тому висновок суду про таке ухилення та фіктивний характер договорів дарування є безпідставним. Апелянт не заперечує, що знала про накладення арешту на її майно при примусовому виконання рішення суду, проте на час укладення договорів дарування нотаріус перевірив і не виявив даних про арешт цього майна. Тому відсутні підстави для визнання угод недійсними, а спірне майно слід звільнити з-під арешту.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про розгляд справи. Представник позивача просив відхилити скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Теофіпольського районного суду від 11.05.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» та банку 592773,70 грн. заборгованості за кредитом та 1820 грн. судових витрат. Виконавчий лист № 2-24/11 від 14.07.2011 року, виданий Теофіпольським райсудом на підставі цього рішення суду, звернуто до примусового виконання.

09.02.2012 року державним виконавцем відділу ДВС Теофіпольського райуправління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно боржників, яка була направлена сторонам, 6-му ВРЕР м.Красилів та Теофіпольському БТІ.

Будучи обізнаною про перебування спірного майна під арештом, ОСОБА_2 на підставі договору дарування частки майна від 18.10.2013 року, передала у власність своєму сину ОСОБА_5 13/100 частки м'ясомолочного павільйону у комплексі за адресою АДРЕСА_3. Право власності ОСОБА_1 на це майно зареєстровано 18.10.2013 року у реєстрі речових прав на нерухоме майно.

24.10.2013 року ОСОБА_2 відчужила позивачу на підставі договору дарування ? частку квартири АДРЕСА_1. Тоді ж позивачем зареєстровано право власності на це майно.

12.08.2016 року державним виконавцем внесено відомості у Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо арешту зазначеного майна.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи у первісному позові, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані договори дарування направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами, а укладені з метою приховання майна від виконання за його рахунок грошового зобов'язання, і є фіктивними, тому підлягають визнанню недійсними.

Проте з таким висновком не можна погодитися у повному обсязі, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За змістом ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.

У цій справі встановлено, що відповідачка, відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно своєму сину, була обізнана про судове рішення про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ «Універсал Банк» і наявність прямої заборони щодо відчуження цього майна у зв'язку з його арештом постановою державного виконавця, отже, передбачала його втрату внаслідок звернення стягнення на це нерухоме майно на виконання судового рішення.

Разом з тим, в порушення ст.ст.10, 60 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив на підставі достатніх та допустимих доказів, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи навпаки, дії сторін направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема, чи продовжує дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном, тощо.

За недоведеності цих обставин відсутні підстави визнавати спірні угоди фіктивними.

Разом з тим оспорювані договори дарування нерухомого майна дійсно укладені з порушенням закону.

Так, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Згідно з ст. 5 цього Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

ОСОБА_2, відчужуючи спірне майно на користь сина, була обізнана про судове рішення про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ «Універсал Банк» і наявність прямої заборони щодо відчуження цього майна у зв'язку з його арештом постановою державного виконавця від 09.02.2012 року. На ці обставини ПАТ «Універсал Банк» посилався як на підставу зустрічного позову.

Попри те, що таке обтяження не було зареєстроване у Реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень, його наявність вказує на порушення закону ОСОБА_2 (ст.ст. 5, 57 Закону України «Про виконавче провадження») при укладенні договорів дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, вбачаються підстави для визнання оспорюваних угод недійсними відповідно до ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, в зв'язку з чим не підлягає задоволенню первісний позов про зняття арешту зі спірного майна.

Суд першої інстанції помилково послався на ст. 234 ЦК України як на правову підставу для задоволення зустрічного позову, проте ця помилка не призвела до неправильного вирішення спору.

За змістом ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З врахуванням наведеного рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Бурлак Г.І. Провадження № 22-ц/792/895/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19