АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/931/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/789/1110/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткач З. Є., Щавурська Н. Б.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

cторін: представника апелянта ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Теребовлянського районного суду від 14 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Теребовлянської міської ради Тернопільської області про визнання недійсними рішень Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 19 жовтня 2007 року №698, від 19 червня 2009 року №2077, від 7 жовтня 2016 року №916, скасування витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 листопада 2016 року №73532593, 73532404 про реєстрацію права власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, скасування проектно-кошторисних документацій на вказані земельні ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Теребовлянського районного суду від 14 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Теребовлянської міської ради Тернопільської області про визнання недійсними рішень Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 19 жовтня 2007 року №698, від 19 червня 2009 року №2077, від 7 жовтня 2016 року №916, скасування витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 листопада 2016 року №73532593, 73532404 про реєстрацію права власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, скасування проектно-кошторисних документацій на вказані земельні ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд не взяв до уваги, що вона відповідно до вимог с.1264 ЦК України є єдиною спадкоємицею четвертої черги померлої ОСОБА_5, з якою вона проживала та утримувала у зв'язку з хворобою. Спірні земельні ділянки прийняла як спадщину за законом, однак документів не оформила через необізнаність.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Відповідачка та її представник заперечили апеляційну скаргу, рішення суду вважають законним.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення .

З урахуванням вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що правових підстав для задоволення позову не має .

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування жилого будинку від 12 грудня 2006 року ОСОБА_4 подарувала відповідачці ОСОБА_2 жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно з п.13 вказаного договору нотаріусом роз'яснено сторонам зміст ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України.

Рішенням Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 19 жовтня 2007 року № 698 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2» відповідачці надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0.2424 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0.1000 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,1424 га в АДРЕСА_1, за рахунок забудованих земель Теребовлянської міської ради, землі одно-двоповерхової житлової забудови.

Рішенням вказаної ради від 19 червня 2009 року № 2077 « Про внесення змін в рішення міської ради від 19 жовтня 2007 року № 696 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2» змінено розмір земельної ділянки, на яку ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із 0.2424 га на 0.2392 га (зміни стосувались площі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - передавалась у власність земельна ділянка площею 0.1392 га). Підставою для внесення змін у рішення вказаного органу місцевого самоврядування від 19 жовтня 2007 року № 698 став виготовлений ПП «Кадастр» кадастровий план земельної ділянки по АДРЕСА_1 як складової частини проекту землеустрою.

В подальшому, Теребовлянською міською радою Тернопільської області 7 жовтня 2016 року було прийнято рішення № 916 «Про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність», згідно з яким ОСОБА_2(ОСОБА_2) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.2392 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0.1000 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0.1392 га) в АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови, угіддя-землі одно- двоповерхової забудови, та земель сільськогосподарського призначення, угіддя-рілля). Цим же рішенням ОСОБА_2 безоплатно передано у власність вказану земельну ділянку.

3 листопада 2016 року ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1 га по АДРЕСА_1, номер запису про право власності 17394673, та право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.1392 га в місті Теребовлі Тернопільської області, номер запису про право власності 17396459.

21 листопада 2016 року ОСОБА_2 було видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73532593 (на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в місті Теребовлі Тернопільської області), № 73532404(на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1).

Доводи апелянта, що суд безпідставно відмовив в позові, оскільки вона прийняла спірні земельні ділянки як спадщину за законом зокрема , як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_5, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони не доведені позивачкою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів стосовно заявлених вимог.

Згідно ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.ст.1216,1217 ЦК України).

Апелянт не надала суду жодних доказів які б свідчили про те, що спірні земельні ділянки належали на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5, а позивачка успадкувала їх після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.2003 року набула право власності тільки на житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1.(а.с.14) , який потім згідно договору дарування від 22.10.2003 року подарувала позивачці ОСОБА_4

В подальшому відповідно до договору дарування жилого будинку від 12 грудня 2006 року позивачка ОСОБА_4 подарувала відповідачці ОСОБА_2 жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно статті 120 Земельного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 118 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

З огляду на зазначене, вказані земельні ділянки за вимогами частини 7 статті 118 Земельного кодексу України та пункту 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26 травня 2004 року, в редакції чинній на час прийняття спірного рішення, повинні були бути передані у власність в порядку відведення після затвердження проекту землеустрою. Таким чином, відповідачка набула у власність спірні земельні ділянки у відповідності з законом, при цьому права позивачки порушено не було, оскільки остання не довела, що успадкувала дані земельні ділянки та вони їй належать. Судом встановлено, що спірні земельні ділянки надані у власність відповідачці Теребовлянською міською радою Тернопільської області за рахунок забудованих земель Теребовлянської міської ради, землі одно-двоповерхової житлової забудови.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (Правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справи N 6-222цс14 від 04.02.2015 року).

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував вищезазначені норми закону та установивши, що права позивачки порушені не були підставно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Норми матеріального права судом застосовані вірно, порушень процесуального закону, які є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційно скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.М. Шевчук

Судді: З.Є. Ткач

Н.Б. Щавурська