АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4956/17 Головуючий 1 інстанції Бородіна Н.М.
Справа № 640/2127/17 Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду міста Харкова від 05 липня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

10 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 про набуття права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником 13/100 частини житлового будинку 10 по провулку Помяловському в м. Харкові, які складається з приміщень ІІІ, 2-2, 2-3 в будинку літ. «А-1».

Крім того, з 1980 року він відкрито та добросовісно володіє чужим майном, яке належить відповідачу, а саме: 15/100 частин житлового будинку за адресою: провулок Помяловського, 10, м. Харків, що складаються із приміщень IV, 3-2, 3-3 в будинку літ. «А-1». Про володіння ним майном відповідача він дізнався у 2016 році.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно 15/100 частин житлового будинку за адресою: провулок Помяловського, 10, м. Харків, що складаються із приміщень обозначених на експлікації в технічному паспорті: будинок літ. А-1, квартира 3, номери приміщень ІV, 3-2, 3-3 за набувальною давністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм процесуального та матеріального прав.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статті 344, частини 3 статті 358 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а також тих обставин, що позивачем не надано доказів виділення співвласникам в натурі їх часток в спірному житловому будинку з надвірними будівлями.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується у повному обсязі.

Судовим розглядом установлено, що ОСОБА_1 з 1980 року разом з батьком, а після його смерті одноособово, безперервно, добросовісно та відкрито володіє частиною домоволодіння за адресою: провулок Помяловського, 10, м. Харків, що складається із приміщень, що визначені на експлікації в технічному паспорті: будинок літ А-1, квартира 2, номери приміщень III, 2-2, 2-3, квартира 3, номери приміщень IV, 3-2 та 3-3.

Про те, що 15/100 частин, якими він користується належать відповідачу, ОСОБА_1 дізнався лише під час збору доказів та підготовки до розгляду справи №640/10857/16-ц.

За довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями по провулку Помяловському, 10 в м. Харкові зареєстрований за: ОСОБА_1 13/100 частин, за ОСОБА_4 18/100частин (договір дарування від ОСОБА_6М.), за ОСОБА_3 15/100 частин, за ОСОБА_5 28/100 частин.

За відомостями Харківської міської ради, викладеними у листі від 16 червня 2016 року 26/100 частин спірного житлового будинку з надвірними будівлями не зареєстровано за ОСОБА_7, та 13/100 частин за ОСОБА_8

Згідно паспортних даних ОСОБА_1 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1980 року та по теперішній час .

Право власності ОСОБА_1 на 13/100 частин набув на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року (справа №640/10857/16-ц).

Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина 3 статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судова колегія звертає увагу на те, що з відповіді Харківської міської ради від 16 червня 2016 року № 5631/9-16 вбачається, що після перерозподілу ідеальних часток на підставі рішення Київського РВК м. Харкова № 319-8 від 01 вересня 1976 року станом на 31 грудня 2012 року за ОСОБА_8 (батьком позивача) 13/100 частин не зареєстровано.

За таких підстав, на час ухвалення рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1, ОСОБА_8П.(спадкодавець) на відповідній правовій підставі не володів 13/100 частин домоволодіння по провулку Помяловського, 10 у м. Харкові, а тому підстав для застосування частини 2 статті 344 ЦК України при розгляді даного позову немає.

Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

За таких підстав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, позивачем не надано доказів виділення співвласникам в натурі їх часток в спірному житловому будинку з надвірними будівлями, зокрема, що 15/100 частин, які належать ОСОБА_3, складають приміщення: IV, 3-2, 3-3 в будинку літ. «А-1» по провулку Помяловському,10 в м. Харкові. Внаслідок чого відсутні докази відкритого добросовісного заволодіння ОСОБА_1 майном ОСОБА_3 та відкрите безперервне володіння ним на протязі 10 років, а квитанції про сплату податку на землю вказаних обставин не підтверджують.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_9