Дата документу 11.09.2017
Справа № 334/6317/15-ц
Провадження № 2/334/70/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Адаменко К.В., за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів позики, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів позики у якому вказує, що у період з 26.08.1994р. по 25.07.2014 р. перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. При розгляді Ленінським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до неї, ОСОБА_3, про поділ майна подружжя та стягнення коштів ОСОБА_4 були заявлені вимоги про стягнення 400000 грн., які становлять ? частину суми позик, які ніби то повернуті ним ОСОБА_5 за договорами позики від 23.04.2007 р., 16.08.2007 р., 18.02.2008 р., 17.03.2008 р.

Позивачка вважає, що вказані договори позики мають бути визнані недійсними з тих підстав, що у порушення ст. 65 СК України не було отримано її згоди на укладання цих договорів, т.я. вони виходять за межі дрібних побутових. Крім того, позивачка вважає, що позичені 175 000 доларів США були отримані та витрачені ОСОБА_4 не в інтересах сімї. Вона взагалі не знала про існування цих договорів і боргових зобовязаннях останнього.

Крім того, позивачка вважає, що вказані договори позики були складені у період 2014 року , і гроші по даним договорам божником - ОСОБА_4 від позикодавця отримані не були, що підтверджується, на її думку тим, що протягом 2014-2015 р.р. у різних судових інстанціях розглядалося кільки цивільних справ, повязаних з договорами позики які нібито укладалися між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, і при розгляді цих справ судами було встановлено, що у останнього станом на 2007-2008 р.р. були відсутні грошові кошти у сумі 175 000 доларів ГША для передачі у позику ОСОБА_4 , а також підтверджена відсутність у 2014-2015 р.р. доходів у ОСОБА_4 для повернення позики у сумі 800 000 грн., у звязку з чим позивачка приходить до висновку, що договори були складні лише у 2014 р. з метою зменшення її частки у спільному майні подружжя, і є фіктивними.

Позивачка просить суд визнати недійсним договори позики від 23.04.2007 р., 16.08.2007 р., 18.02.2008 р., 17.03.2008 р. і стягнути з відповідачів судові витрати на її користь.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити.

ОСОБА_4 і його адвокат проти заявлених позовних вимог заперечували з підстав їх недоведеності та необгрунтовності, на їх думку, заявлені позовні вимоги грунтуються виключно на припущеннях. Просять відмовити у їх задоволенні.

Адвокат відповідача ОСОБА_5 проти заявлених позовних вимог заперечує з підстав їх недоведеності і необгрунтованості.

Вислухавши пояснення учасників процесу, думку адвокатів, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 23.04.2007 р., 16.08.2007 р., 18.02.2008 р., 17.03.2008 р. укладено договори позики відповідно до умов яких, ОСОБА_4 передано у позику грошові кошти на загальну суму 175 000 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів позичальником, ОСОБА_4, 23.04.2007 р., 16.08.2007 р., 18.02.2008 р., 17.03.2008 р. видано письмові розписки. ( а.с. 5-17,т.1 ).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, при укладанні оспорюваних договорів позики від 23.04.2007 р., 16.08.2007 р., 18.02.2008 р., 17.03.2008 р. сторонами дотримано вимог та приписів норм закону.

З метою підтвердити або спростувати доводи позивача щодо складання договорів позики і розписок від 23.04.2007 р., 16.08.2007 р., 18.02.2008 р., 17.03.2008 р. одночасно у період 2014 року, за клопотанням позивачки у справі було призначено і проведено судово-технічну експертизу документів.

Згідно висновку №90/91-17 від 03.07.2017 року за результатами комплексної судової технічної експертизи документів та експертизи матеріалів документів ( а.с.155-193 т.1) експертним шляхом не виявлено морфологічних ознак штучного зістарювання рукописних текстів та підписів ОСОБА_4 і ОСОБА_5, що дає суду підстави дійти висновку, що час їх складання відповідає дійсності, і вони складені саме в той час яким датовані.

Щодо висновків про час виконання рукописних текстів та підписів від імені ОСОБА_4 у розписках від 23.04.2007 р. та 18.02.2008 р., а також у розписках від 16.08.2007 та 17.03.2008 р.; про час виконання підписів від імені ОСОБА_5 у розписках від 23.04.2007 р. та 18.02.2008 р., а також у розписках від 16.08.2007 та 17.03.2008 р., то такі висновки дані з припущенням, що вони могли бути виконані в один період часу.

Щодо висновків про час виконання підписів від імені ОСОБА_6 у вказаних розписках, то експерту не видалося за можливе встановити час та період їх виконання.

Суд критично оцінює висновки комплексної судової технічної експертизи документів та експертизи матеріалів документів, оскільки експерт не надав конкретної і однозначної відповіді на поставлені перед ним питання, самі висновки носять характер вірогідності і припущення - «могли бути», а відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

На думку позивача та її представника безгрошовість даних договорів підтверджується відомостями з ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ДФС у Запорізькій області про розмір отриманих доходів ОСОБА_4 у період 2013-2014 р.р. ( а.с.74,т.1 ), а також відсутність доходів у ОСОБА_5 згідно відомостей ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ДФС у Запорізькій області ( а.с.72,т.1).

Крім того, підтвердженням безгрошовості договорів позики, на думку позивача та її представника, є відомості з ПАТ « ОТП-Банк» про порядок погашення заборгованості за кредитним договором та звіт №332/ЗФ про незалежну оцінку вартості житлових приміщень у житловій індивідуальній одноповерховій будівлі за адресою: м.Запоріжжя, вул.. Логінова,19 ( а.с.211-250 т.1).

Але системний аналіз наведених доказів не дає суду підстав дійти висновку про неможливість укладання даних договорів позики і їх безгрошовість.

Інших доказів, які б доводили безгрошовість даних договорів позики позивачем суду не надано.

Крім того, укладання договору позики має наслідком виникнення зобовязання її повернути, підтвердженням реального виконання зобовязання позичальника є розписка ОСОБА_5 від 06.06.2014 року, зі змісту якої випливає, що на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 року ОСОБА_4 передав останньому 800 000 грн. (а.с.18, т.1 ).

Щодо доводів позивачки, що договори позики мають бути визнані недійсними з підстав відсутності її згоди на їх укладання і посилання на ст. 65 СК України, то слід зауважити, що вказана норма визначає право кожного з подружжя на розпорядження майном, яке є обєктом права спільної сумісної власності.

Тому суд приходить до висновку, що позивачка помилково вважає, що вона мала надати згоду на укладення таких договорів та тепер має право вимагати визнавати їх недійсними.

Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не доведені належними і допустимими доказами, є необґрунтованими, самі ж доводи позивача є виключно її субєктивною думкою, а тому такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Так само. відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,88, 212, 213 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в:

В і д м о в и т и ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів позики.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.