Справа № 344/7325/17
Провадження № 22-ц/779/1420/2017
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її скарги, зацікавлена особа ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_2», на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за апеляційною скаргою представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 9 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 9 червня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення. Зупинено передачу на реалізацію арештованого в ході виконавчого провадження №39664984 майна, а саме нежитлового приміщення загальною площею 271,70 кв.м. по вул. Підвальна, 2Б в м. Калуші та нежитлового приміщення загальною площею 1713,80 кв.м. по вул. Підвальна, 2 в м. Калуші, до розгляду судом скарги ОСОБА_1, зацікавлена особа ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_2», на дії державного виконавця щодо оцінки майна.

На вказану ухвалу представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що відповідно до положень цивільного процесуального законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вживати заходи забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо. Зупинення виконавчих дій є виключно повноваженням державного виконавця. Однак, цих вимог законодавства суд не врахував та необґрунтовано задовольнив скаргу.

Крім того вказує, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 152 ЦПК України зупинення судом продажу арештованого майна можливе у разі подання позову про визначення права власності на це майно і про зняття його арешту. А п.6 ч.1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржує боржник. Проте, ОСОБА_1 виконавчий документ не оскаржує, як і не заявляє вимог про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту.

Посилаючись на ці обставини апелянт просив ухвалу скасувати, постановивши нову про відмову у задоволенні скарги.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_1 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_2» в судове засідання не зявився, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

З виділених матеріалів справи вбачається, що у червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на дії державного виконавця. Зацікавленою особою зазначено ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_2». Зі змісту скарги вбачається, що скаржник не погоджується із результатами оцінки майна - нежитлового приміщення загальною площею 271,70 кв.м. по вул. Підвальна, 2Б в м. Калуші та нежитлового приміщення загальною площею 1713,80 кв.м. по вул. Підвальна, 2 в м. Калуші. А відповідно просить визнати незаконними дії головного державного виконавця ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України щодо визначення оцінки майна та визнати недійсним звіт №155 від 20 березня 2017 року про незалежну оцінку цього майна.

Крім того, 9 червня 2017 року скаржник подала до суду заяву про забезпечення шляхом зупинення передачі на реалізацію арештованого майна.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що реалізація арештованого майна по заниженій вартості може завдати майнової шкоди інтересам стягувача та боржника у виконавчому провадженні.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Згідно пункту 15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

Отже, законодавством не передбачено забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації арештованого майна.

В даному ж випадку, зупиняючи передачу на реалізацію арештованого майна в ході виконавчого провадження суд першої інстанції фактично зупинив виконавче провадження, чим порушив вказані вимоги закону.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Підстави та порядок зупинення стягнення на підставі виконавчого листа визначені ст. 151-153 ЦПК України.

Так, п.6 ч.1 ст.152 ЦПК України передбачає право суду забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Таке питання вирішується судом у порядку забезпечення позову, яким боржник оскаржує виконавчий документ.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований тільки для забезпечення позову (скарги) при оскарженні виконавчого документа.

В той же час, як підтверджується виділеними матеріалами справи, ОСОБА_1 не оскаржує виконавчий документ у судовому порядку, а оскаржує дії головного державного виконавця щодо визначення оцінки майна та звіт №155 від 20 березня 2017 року про незалежну оцінку цього майна.

Оскільки суд першої інстанції даних положень ЦПК України та розяснень суду касаційної інстанції не врахував, тому прийшов до помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1

Відтак, оскаржувана ухвала не може залишатися в силі та підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви.

Разом з тим, в засіданні апеляційного суду з пояснень представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 встановлено, що постановою головного державного виконавця ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України від 17.07.2017 року реалізацію арештованого майна зупинено до вирішення скарги по суті.

Керуючись ст.ст.307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 9 червня 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5