ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6288/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху та усунення недоліків

"09" серпня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва ЛЕОНТЮК Л.К.,розглянувши в м.Києві матеріали цивільної справи та перевіривши дотримання вимог ст.ст.118-121 ЦПК України у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Єврокар Україна" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2,звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Матеріали цивільної справи надійшли до загальної канцелярії Дарницького районного суду м. Києва ( місто Київ, вулиця Олександра Кошиця, 5 - а ) за вх. № 38486 від 04 серпня 2017 року і передані судді для вирішення питання про відкриття провадження у справі у приміщенні суду ( по вул. Севастопольській, 14 ) 09 серпня 2017 року за № 1087 , що підтверджується даними контрольного журналу. Вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов"язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України « Про судовий збір » суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Частиною 1 ст. 8 Закону України « Про судовий збір » передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше аніж до ухвалення судового рішення у справі.

Як роз"яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 29 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », відповідно до статті 8 Закону № 3674 - VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи ( наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо ). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав ( перешкоджає ) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Позивачем ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, отримує мінімальний розмір пенсії. Посилання позивача на пенсійне посвідчення не є підставою для звільнення від сплати судового збору в розумінні ст. 8 Закону України « Про судовий збір », оскільки позивачем не підтверджено його фінансовий стан, суду не надано довідки податкового органу про доходи позивача, довідки пенсійного фонду про розмір його пенсії, та інше, тобто документів, які б підтвердили реальний дохід позивача та його перебування у скрутному матеріальному становищі.

Відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є

обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Статтею 2 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною. ОСОБА_3 прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір", судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( РИМ, 4.XI.1950 року ), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R ( 81 ) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини ( зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі " Креуз проти Польщі " ( Kreuz v. Poland ) ), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях « Голдер проти Великої Британії » від 21 лютого 1975 року, « Жоффре де ля Прадельде ля Прадель проти Франції » від 16 грудня 1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Згідно положень ч. 3 ст. 6 Закону України « Про судовий збір » передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і не майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та не майнового характеру.

З огляду на викладене, при зверненні до суду позивач повинні сплатити судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за вимоги майнового та не майнового характеру..

Згідно ст. 120 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Згідно ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Позовна заява руху не підлягає, так як не відповідає вимогам статті 119 ЦПК України, а саме, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 119, 120, 121, 208-210 ЦПК України, - суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заява ОСОБА_2 - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Єврокар Україна" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - залишити без руху.

Строк для усунення недоліків не може перевищувати п'яти днів з дня отримання даної ухвали.

Роз'яснити заявнику, що у випадку не виконання вимог даної ухвали в строк, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК