Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідністю «Славутич» про розірвання договору оренди земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 лютого 2010 року між його батьком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та товариством з обмеженою відповідністю «Славутич» (далі - ТОВ «Славутич») укладено договір оренди земельної ділянки, площею 6,3998 га, яка розташована на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Оформивши спадщину, зокрема на вказану вище земельну ділянку, позивач звернувся до відповідача з повідомленням, що він є новим власником спірного майна, просив переоформити договір оренди та вести з ним розрахунок за орендну плату, проте його вимога залишилася без реагування. Отже відповідач не сплачує позивачу платежів, передбачених пунктами 9, 10 договору оренди. Крім того, відповідно до п. 39 договору оренди він припиняється у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив розірвати вказаний вище договір оренди від 01 лютого 2010 року.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем належним чином виконано умови договору оренди, а також відсутні правові підстав для розірвання спірного правочину.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 01 лютого 2010 року між ТОВ «Славутич» та ОСОБА_4 у письмовій формі укладений договір оренди належної останньому на праві власності земельної ділянки, розміром 6,3998 га, яка розташована на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.

Відповідно до умов договору оренди ОСОБА_4 передав ТОВ «Славутич» у строкове платне користування належну йому земельну ділянку строком на 49 років.

Вказаний договір пройшов відповідну державну реєстрацію та є зареєстрованим у Томаківському відділі ДРФ ДПЦДЗК 17 грудня 2010 року.

Передачу земельної ділянки, якою користується відповідач, здійснено на підставі акта про передачу та прийом земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року орендодавець ОСОБА_4 помер.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 як за спадкоємцем за заповітом визнано право власності на спірну земельної ділянку.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 листопада 2015 року власником спірної земельної ділянки є позивач.

07 грудня 2015 року позивачем на адресу відповідача було надіслано запит з проханням надати пояснення та документально підтвердити, на якій підставі ТОВ «Славутич» користується його земельною ділянкою.

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За змістом ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до 39 договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою зміни умов або розірвання договору.

Разом з тим, вказані умови договору, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, судами залишено поза увагою, а також не надано їм належної правової оцінки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону.

Позивач також вказував, що відповідач не виконав приписи пунктів 9, 10 договору оренди, а саме: не сплатив орендну плату з урахуванням індексу інфляції та не надав сім'ї орендаря 500 грн. на ритуальні послуги.

Проте, вказані доводи позивача не спростовано належними та допустимими доказами.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії».

Крім того, безпідставними є посилання суду першої інстанції на той факт, що відповідач повністю розрахувався за орендну плату за 49 років, оскільки договір оренди не передбачає повну виплату оренди за весь період користування земельною ділянкою.

Так, відповідно до пунктів 9, 10, 11 спірного правочину відповідач зобов'язується протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою вносити орендну плату у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься не пізніше 29 грудня поточного року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суди попередніх інстанцій всупереч вимог статей 213, 214 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, допустили суттєву неповноту у з'ясуванні обставин справи, не дали належну оцінку доказам, не перевірили та не спростували належними та допустимими доказами доводи відповідача, а тому дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська