У Х В А Л А

15 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені у зв'язку з несплатою аліментів та збільшення розміру аліментів на дитину,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 пеню по аліментам на сина ОСОБА_6 у розмірі 16 тис. 206 грн за період з 1 липня 2007 року по 15 травня 2016 року. Збільшено розмір аліментів, встановлених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2009 року, що стягуються на користь ОСОБА_4 на неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 300 грн щомісячно до 1 тис. 700 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилено, судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_8 порушує питання про скасування судових рішень першої, апеляційної та касаційної інстанцій в частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення пені по аліментах та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з передбачених пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 196 СК України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (№6-81цс13), 1 липня 2015 року (№6-94цс15), 3 лютого 2016 року (№6-1477цс15), 16 березня 2016 року (№6-300цс16).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення пені по аліментах виходив з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) помісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (№6-94цс15), 3 лютого 2016 року (№6-1477цс15), 16 березня 2016 року (№6-300цс16), на які в своїй заяві посилається заявник.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (№6-81цс13), наданій заявником для порівняння, міститься висновок про те, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Отже, існує невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, що оскаржується, викладеному у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (№6-81цс13) висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статті 196 СК України.

Верховний Суд України, відступаючи від правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (№6-81цс13) щодо застосування статті 196 СК України, вже неодноразово вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявником норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію, зокрема в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа № 6-94цс15), 25 листопада 2015 року (№6-2022цс15), 16 грудня 2015 року (справа № 6-2696цс15), 3 лютого 2016 року (№6-1477цс15), 16 березня 2016 року (№6-2589цс15), 16 березня 2016 року (№6-300цс16), міститься висновок про те, що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Цьому правовому висновку відповідають судові рішення, про перегляд яких подано заяву.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження у вищезазначеній справі.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені у зв'язку з несплатою аліментів та збільшення розміру аліментів на дитину до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
В.М. Сімоненко