28.09.2017 Справа № 363/1976/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,
при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Любиміської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався не те, що з 2004 року, після смерті власника вказаного будинку ОСОБА_4, він є єдиним його господарем та володільцем.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, як вбачається з будинкової книги та виписки з погозподарської книги №7 Любимівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_4 з 1979 року була головою господарства житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1. В даному будинку ніхто не зареєстрований.

Як вбачається з технічного паспорту, вказаний житловий будинок побудований в 1945 році. Біля вказаного домоволодіння збудовані й погосподарські споруди: сарай під літерою Б, сарай під літерою В, убиральня під літерою Г, колодязь питний під літерою І, огорода №1 та ворота №2.

Технічний паспорт за будинок АДРЕСА_1 виготовлено КП «Вишгородським БТІ» станом на 15 березня 2017 року на ім'я ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту від 01 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 з 2004 року по теперішній час постійно проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою під ним для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га.

Позивач відкрито, постійно володіє житловим будинком та веде в ньому господарство.

Відповідно до довідки Любимівської сільської ради Вишгородського району Київської області №65 від 01 березня 2017 року спадкоємці померлої ОСОБА_4 до сільської ради з приводу спадщини не зверталися.

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15 серпня 2017 року спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не заводилась.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч. 1 і 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду.

Згідно роз'яснень даних в п. 9-14 Постанови пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Судом встановлено, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на вказаний будинок за набувальною давністю на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України.

За таких обставин, вказаний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, з усіма господарськими будівлями і спорудами, а саме: сарай під літерою Б, сарай під літерою В, убиральня під літерою Г, колодязь питний під літерою І, огорода №1 та ворота №2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя