ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/451/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Даниленко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту майно та заборони вчиняти дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про визнання договору дарування квартири недійсним.

01 листопада 2017 року позивачем, через канцелярію суду, подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 та заборонити їй вчиняти будь-які дії пов'язані зі зміною статусу спірної квортири і проживаючої в ній третьої особи.

Дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову не може бути спрямованим на безпідставне обмеження конституційних прав.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У своїй заяві про забезпечення позову позивач не навела обґрунтованих доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали.

Окрім того, у відповідності до змісту зазначеної Постанови Пленуму, забезпечення позову не може бути спрямованим на безпідставне обмеження конституційних прав як фізичних так і юридичних осіб, а відтак, врахувавши викладені у заяві про забезпечення позову вимоги, суд дійшов висновку, що заборона проводити визначені у ній дії може порушити встановлені законодавством конституційні права осіб і взагалі суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб

На підставі викладеного та керуючись ст. 151 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту майно та заборони вчиняти дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ ДАНИЛЕНКО В.В.