Справа № 738/2222/16-ц
№ провадження 2/738/113/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Сова Т.Г.

секретарів Бреус Н.В., Костюк І.А., Тужик К.М.,

за участю :

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мена Чернігівської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року до Менського районного суду Чернігівської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 серпня 1992 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 Від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В період шлюбу подружжям набувалось рухоме та нерухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю. Рухоме спільне майно складається з речей домашнього вжитку, нерухоме спільне сумісне майно складається з квартири АДРЕСА_1, правовстановлюючі документи оформлені на ОСОБА_2. Сімейне життя з відповідачем не склалось, 14 січня 2016 року за рішенням суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Після розлучення, позивач з колишнім чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема квартири № 1 по вул. Чернігівський шлях в м. Мена Чернігівської області. В звязку з цим, для захисту своїх прав позивач звернулась до суду та просить визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, та поділити вказану квартиру між сторонами, визнавши за ними право власності в ідеальних частках по ? частині кожному.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Після перерви в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив факти викладені позивачем в позовній заяві. Після перерви в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість закінчення розгляду справи без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Як встановлено в судовому засіданні, що також підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЕЛ № 330544, 01 серпня 1992 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у відділі ЗАГС Бахмацької районної державної адміністрації зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу їм присвоєні прізвища ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (а.с.6).

ОСОБА_7 купівлі-продажу квартири, який посвідчено 27 лютого 1997 року державним нотаріусом Менської районної державної нотаріальної контори слідує, що ОСОБА_5 придбав приватизовану двокімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с.11).

Відповідно до рішення Менського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.46).

Відповідно до рішення пятдесятої сесії шостого скликання Менської міської ради від 22 жовтня 2015 року «Про перейменування вулиць, провулків, площі та парків міста Мена» вулицю Жовтнева перейменовано на вулицю Чернігівський шлях (а.с.48).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії І-ЕЛ № 444398, виданого Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 змінив імя на ОСОБА_2, про що 29 червня 2016 року складено відповідний актовий запис № 10 (а.с.47).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 15.09.2017, слідує, право власності на квартиру № 1 по вул. Чернігівський шлях (Жовтнева), 110 в м. Мена Чернігівської області зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.88).

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірне майно, а саме квартиру АДРЕСА_2, сторони придбали в період шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім цього, частиною 2 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 виготовлено 15.11.2016 (а.с.13-14).

Згідно із звітом про оцінку майна двокімнатна квартира загальною площею 42,2 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 має загальну вартість 15793 грн. 00 коп. (а.с.15-36).

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що спірна квартира АДРЕСА_2 придбана сторонами в період шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя, проте відповідач, який відповідно до ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником вказаної квартири та в добровільному порядку не погодився виділити належну позивачеві частку нерухомого майна, а тому заявлені ОСОБА_1 вимоги про поділ спільного майна подружжя є законними і обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3,10, 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 60 ,61, 62, 63 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, поділити квартиру АДРЕСА_2 в рівних ідеальних частках, визнавши право власності на ? частку вказаної квартири за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, вартістю 7896,50 грн., та на ? частку вказаної квартири за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, вартістю 7896,50 грн..

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г.Сова