Справа №461/4276/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 вересня 2017 року Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

секретаря судового засідання Кузьми Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 за захистом своїх прав. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. За адресою квартири зареєстрований відповідач по справі, який є зведеним братом його батька. При цьому останній не проживає в квартирі з 2016 року. Просить суд усунути перешкоди у здійснення права власності, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не прибув. До суду надійшла його заява про слухання справи без його участі, підтримання у повному обсязі позовних вимог. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не прибув, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації. Заперечень проти позову, заяв про причини неявки чи розгляд справи за відсутністю відповідачів до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 14.12.2001 року. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку.

Згідно з даними, що містяться в довідці ЛКП «Центральне» від 14.06.2017 року № 8843 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_4 (дочка позивача) та ОСОБА_3 (мати позивача).

У акті № 152 від 14.06.2017 року, складеному комісією ЛКП «Центральне», зазначено, що ОСОБА_2 у квартирі позивача зареєстрований, але не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником житлового приміщення на підставі договору дарування. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідач в жилому приміщенні не проживає, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 11 в будинку № 25 по просп. Чорновола у м. Львові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 321 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 169, 174, 197, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 11 в будинку № 25 на проспекті ОСОБА_5 у місті Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р. Юрків.