У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївського міськвиконкому, Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, треті особи: ОСОБА_8, Миколаївська міська рада, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2015 року, додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у 1991 році вона, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 отримали право проживати у АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2012 року задоволено позов ОСОБА_10 про визнання її та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

13 грудня 2012 року ОСОБА_10 на підставі розпорядження № 1733 Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради приватизував спірну квартиру і отримав свідоцтво про право власності на неї.

25 грудня 2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

28 грудня 2012 року ОСОБА_7 уклала із ОСОБА_5 договір купівлі-продажу спірної квартири.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2013 року скасовано заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2012 року, а рішенням від 30 квітня 2013 року у задоволенні позову про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, відмовлено.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2013 року скасовано розпорядження Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради щодо приватизації ОСОБА_10 спірної квартири та видане на підставі нього свідоцтво.

Просила визнати недійсними договори від 25 та 28 грудня 2012 року та скасувати державну реєстрацію права на квартиру за ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25 грудня 2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 Вказану квартиру повернуто у комунальну власність територіальної громади м. Миколаєва. Визнано право власності на неї за Миколаївською міською радою. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2012 року відмовлено.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року скасовано державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5, вчинену 08 січня 2013 року за номером 11795, а також скасовано державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_7, вчинену 25 грудня 2012 року за номером 20236 у книзі 121.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року у частині повернення квартири АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади м. Миколаєва та визнання права власності на неї за Миколаївською міською радою скасовано. В іншій частині рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року та додаткове рішення суду від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що позивачка, її чоловік ОСОБА_10 та син ОСОБА_8 з 17 травня 1991 року зареєстровані у АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2012 року позивачку та її сина ОСОБА_8 визнано такими, що втратили право користування квартирою.

ОСОБА_10 одноособово приватизував вказану квартиру та 25 грудня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу відчужив її ОСОБА_7 (а. с. 7, 8).

На підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року ОСОБА_7 відчужила зазначену квартиру ОСОБА_11 (а. с. 9).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва заочне рішення суду від 25 вересня 2012 року про визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою, скасовано.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2013 року відмовлено ОСОБА_10 у задоволенні його позову про визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування спірною квартирою (а. с. 12, 13).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2013 року скасовано розпорядження Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради №1733-р від 13 грудня 2012 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_10 та свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради на його ім'я (а. с.14−16).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що приватизація квартири проводилася без згоди ОСОБА_4, тому порушено її право на приватизацію житлового приміщення відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Зазначені обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційними.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відчуження спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2012 року відбулося без участі ОСОБА_4, яка мала право користування спірного житлового приміщення, що встановлено судовими рішеннями, доказів того, що ОСОБА_4 позбавлена права приватизації вказаного житлового приміщення матеріали справи не містять, тому такий правочин є недійсним в силу вимог 215 ЦК України.

Це у свою чергу, у контексті ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є підставою для скасування державної реєстрації прав на квартиру за ОСОБА_7

У частині відмови у позові судові рішення не оскаржено.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду, а також рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у нескасованій апеляційним судом частині залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2015 року та додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року у нескасованій апеляційним судом частині, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.