Ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, про захист прав споживача та стягнення коштів за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року та публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, у якому просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») грошові кошти у розмірі 108 576 грн 91 коп., пеню за порушення відповідачем виконання зобов'язання за договором поточного рахунку у розмірі 1 739 402 грн 10 коп., 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 4 765 грн 49 коп., інфляційні втрати у розмірі 78 783 грн 41 коп., на відшкодування моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача, у розмірі 100 тис. грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 тис. грн, усього 2 041 527,91 грн. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення суми 108 576 грн 91 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Європейського суду з прав людини «Барило проти України» від 16 травня 2013 року їй визначена виплата компенсації у розмірі 10 тис. євро на відшкодування моральної шкоди, що мають бути конвертовані у національну валюту держави -відповідача за курсом на день здійснення платежу, разом із будь-якими податками, що можуть нараховуватися.

Листом від 24 вересня 2013 року державна виконавча служба України повідомила її про відкриття виконавчого провадження та запропонувала у триденний строк надати банківські реквізити рахунка для перерахування зазначених вище коштів.

14 жовтня 2013 року між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відділення № 10011/0188 філії «Кримське республіканське управління ПAT «Ощадбанк» укладено договір № 526529911 та відкрито поточний рахунок у національній валюті № НОМЕР_1.

12 березня 2013 року вона звернулася до територіального відділення № 10011/0188 ПАТ «Державний ощадний банк України» (м. Євпаторія), де їй стало відомо, що електронна система не працює, а тому отримати будь-яку інформацію чи кошти з її поточного рахунку неможливо.

Листом від 17 квітня 2014 року № Б-5743-5.-488/16 Міністерство юстиції України повідомило її про те, що у ході виконання рішення Європейського суду з прав людини платіжним дорученням від 20 січня 2014 року № 405 на її рахунок перераховані кошти у розмірі 108 576 грн 91 коп.

13 травня 2014 року в територіальному відділенні № 10026/0166 філії Головного управління по м. Києву та Київської області ПАТ «Державний ощадний банк України» (вул. Артема, 72) нею було відкрито новий поточний рахунок № НОМЕР_3 та подано заяву про перерахунок коштів із поточного рахунку № НОМЕР_1 на поточний рахунок № НОМЕР_2 із метою подальшого їх використання та розпорядження.

У червні 2014 року у телефонній розмові працівник Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомив їй, що заява про виплату компенсації від 13 травня 2014 року не може бути виконана, оскільки відсутній механізм переводу коштів із рахунку, відкритого у філії Кримського відділення банку на рахунок, відкритий у відділенні ПАТ «Державний ощадний банк України» у м. Києві.

Аналогічна відповідь банку їй була надана й у листі від 08 липня 2014 року за № 11/2-24/1014/1073с.

Наприкінці липня - на початку серпня 2014 року працівники ПАТ «Державний ощадний банк України» запропонували їй зареєструватися за програмою «кримських вкладників» та повідомили, що поточний рахунок, який відкрито 13 травня 2014 року, не може бути використаний для одержання коштів, а тому вона пройшла реєстрацію «кримських вкладників» за телефоном «гарячої лінії» 0 800 212 000.

18 серпня 2014 року її ідентифікували за новим прізвищем - «Луначевська», а згодом їй на телефон прийшло повідомлення - запрошення з'явитися 03 жовтня 2014 року до відділення ПAT «Державний ощадний банк України» по вул. Артема, 72 у м. Києві.

У жовтні 2014 року у відділенні по вул. Артема, 72 у м. Києві був відкритий ще один поточний рахунок № НОМЕР_4, на який їй було обіцяно перерахувати кошти, отримані на виконання рішення Європейського суду, проте ці кошти не були перераховані з посиланням на те, що ніби-то вона не пройшла ідентифікацію за своїм новим прізвищем «Луначевська».

Посилаючись на те, що дії відповідача порушують її права на розпорядження коштами, просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 суму вкладу у розмірі 108 576 грн 91 коп., пеню у сумі 1 739 402 грн 10 коп., 3 % річних у розмірі 4 765 грн 49 коп., інфляційні втрати у сумі 78 783 грн 41 коп. У решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року змінено у частині стягнення із ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 пені, 3 % річних та інфляційних втрат, зменшено розмір пені із 1 739 402 грн 10 коп. до 94 грн 89 коп., 3 % річних - із 4 765 грн 49 коп. до 2 846 грн 80 коп., розмір інфляційних втрат - із 78 783 грн 41 коп. до 52 659 грн 80 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що 13 травня 2013 року та 14 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Державний ощадний банк України» були укладені договори № 1947227 та № 52652911 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, про відкриття фізичній особі поточного рахунку у національній валюті та його обслуговування.

Зазначені вище договори укладались із метою виконання рішення Європейського суду з прав людини від 16 травня 2013 року, яким позивачці визначена виплата компенсації у розмірі 10 тис. євро на відшкодування моральної шкоди.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини за платіжним дорученням від 20 січня 2014 року № 405 Міністерством юстиції України (оплачено Державною казначейською службою України 11 лютого 2014 року) належна до виплати сума у національній валюті України у гривні у розмірі 108 576 грн 91 грн була перерахована на рахунок ПАТ «Державний ощадний банк України» у філії «Кримське республіканське відділення ПАТ «Держаний ощадний банк України», відкритий на підставі договору від 14 жовтня 2013 року № 52652911.

13 травня 2014 року у територіальному відділенні № 10026/0166 філії Головного управління по м. Києву та Київської області ПАТ «Державний ощадний банк України» (вул. Артема, 72) ОСОБА_5 відкрито новий поточний рахунок № НОМЕР_3 із наданням платіжної картки MasterCard Elektronic.

27 червня 2014 pоку ОСОБА_5 змінила прізвище з «Барило» на «Луначевська» у зв'язку з укладенням шлюбу.

08 липня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» направило ОСОБА_4 лист, у якому повідомило, що у зв'язку з неможливістю здійснення банківської діяльності у рамках чинного законодавства України на території Автономної Республіки Крим, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також на виконання постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» з 06 травня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» припинив будь-які банківські операції у Криму та закрив філію «Кримське Республіканське управління». Також роз'яснив, що про порядок виплат вкладів та коштів з рахунків, відкритих у цій філії буде повідомлено додатково на офіційному сайті банку, або про цю інформацію можливо буде дізнатися за телефоном контакт-центру, у відділеннях банку та у засобах масової інформації.

13 жовтня 2014 року ОСОБА_4 укладено договір № 2008005 про відкриття та обслуговування рахунку від 09 вересня 2014 pоку, відповідно до якого ПАТ «Державний ощадний банк України» позивачці відкрито поточний рахунок № НОМЕР_4 та надано платіжну картку типу VISA Elektron.

ОСОБА_3 неодноразово зверталась до ПАТ «Держаний ощадний банк України» з вимогою виплатити грошові кошти, перераховані на виконання рішення Європейського суду з прав людини, проте вказані кошти їй не повернуті.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення коштів у розмірі 108 576 грн 41 коп., суд першої інстанції виходив із відсутності доказів, які б свідчили про належне виконання ПАТ «Державний ощадний банк України» взятих на себе зобов'язань щодо переказу належних позивачці коштів. Стягуючи з відповідача пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, суд першої інстанції керувався нормами ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд погодився із висновками апеляційного суду щодо стягнення коштів у розмірі 108 576 грн 41 коп. та стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору, проте зменшив їх розмір, дійшовши висновку про те, що відлік прострочення виконання відповідачем зобов'язання щодо переказу коштів повинен відраховуватись із 13 жовтня 2014 року до 28 серпня 2015 року, тобто до дати звернення з позовом до суду, що становить 319 днів.

Проте з рішенням апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Матеріали справи свідчать про те, що правовідносини, які склались між ОСОБА_4 та ПАТ «Державний ощадний банк України», випливають із договору банківського рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч. 3 ст. 1066 ЦК України).

Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунками клієнта передбачені ст. 1073 ЦК України.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд послався на те, що спірні правовідносини урегульовані Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідно до абзацу 1 п. 32.2 ст. 32 якого у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 % суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. При цьому, суд вказав, що Закон України «Про захист прав споживачів» у даному випадку застосуванню не підлягає.

Проте апеляційний суд не врахував наступне.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського рахунку банк надає клієнтам фінансові послуги.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію або послуги для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що володілець банківського рахунку є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

Визначаючи розмір пені на підставі п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на вказані обставини уваги не звернув, не визначився належним чином із характером спірних правовідносин, не з'ясував, чи підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин з урахуванням зазначеної вище правової позиції Верховного Суду України.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначала, що 13 травня 2014 року зверталася до банку із заявою на перерахування коштів та підписання договору. На свою заяву отримала відповідь банку від 08 липня 2014 року про те, що заява про виплату компенсації не може бути виконана, оскільки відсутній механізм переводу коштів із рахунку, відкритого у філії Кримського відділення банку на рахунок, відкритий у відділенні ПАТ «Державний ощадний банк України» у м. Києві. Відмовивши їй у перерахуванні коштів з одного рахунку на інший банк, фактично, відмовив їй у вільному розпорядженні коштами, незважаючи на те, що договір укладено не з Кримською філією банку, а з ПАТ «Державний ощадний банк України».

Втім, розглядаючи спір, апеляційний суд зазначену вище заяву позивачки не дослідив та не надав їй належної оцінки.

Що стосується доводів ПАТ «Державний ощадний банк України», то вони підлягають перевірці, дослідженню та оцінці залежно від вирішення спору з урахуванням вищенаведеного.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик