Справа № 495/2135/17
05 жовтня 2017 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,
при секретарі Завацькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів та визнання права власності,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів та визнання права власності.
Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, справу слухати справу в його відсутність, без фіксації технічними засобами та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги визнає та просив слухати справу в його відсутність.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.
За своє життя батьки позивача придбали житловий будинок №85 по вул.Кишинівській, с.Південне, Білгород-Дністровський район, Одеська область, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 грудня 1981 року, укладеного між батьком позивача ОСОБА_2 та правлінням колгоспу «Знамя Леніна».
Крім того, батькові позивача належала земельна частка (пай) площею 5,09 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки внатурі на місцевості, землі колективного сільськогосподарського підприємства «Знамя Леніна» с.Семенівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області.
За життя батько позивача ОСОБА_2 11 травня 2000 року залишив на імя позивача заповіт, посвідчений Семенівською сільською радою Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до якого все своє майно заповідав позивачу ОСОБА_1.
20 жовтня 2000 року помер батько позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №226379 від 21.10.2000 року.
26 квітня 2001 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №3-1165 на земельну частку (пай) землі колективного сільськогосподарського підприємства «Знамя Леніна» с.Семенівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, площею 5,09 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки внатурі на місцевості.
Але, оформити свої права на спадкове майно у вигляді житлового будинку №85 по вул.Кишинівській, с.Південне, Білгород-Дністровський район, Одеська область позивач не мав можливості, оскільки вказаний житловий будинок батьком був придбаний у 1981 році та у той час цей будинок мав статус «колгоспний двір».
В вказаному житловому будинку батько позивача мешкав на правах власника, що підтверджується записом по господарської книги сільської ради №8, особовий рахунок №204 та довідками Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.
В своє чергу позивач від спадщини не відмовлявся та вважає, що прийняв все спадкове майно.
За життя мати позивача ОСОБА_3 17 грудня 2002 року залишила на імя позивача заповіт, посвідчений секретарем Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, реєстровий №75, відповідно до якого все своє майно заповідав позивачу ОСОБА_1.
22 червня 2015 року померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №422162 від 25 червня 2015 року.
Але, оформити свої права на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку позивач не має можливості, оскільки є розбіжності в написанні по батькові матері позивача в свідоцтві про смерть, при складанні заповіту та в державному акті, факт помилкового запису підтверджується документами, а тому приналежність документів не викликає у суду сумніву.
Відповідно до ст.256 ч.2 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються судовим порядком, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За таких обставин суд вважає, что вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.328, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 256, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів та визнання права власності - задовольнити.
Встановити факт, що заповіт складений 17 грудня 2002 року ОСОБА_4 та посвідчений у цей день секретарем Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області був складений і належав ОСОБА_3, яка померла 22 червня 2015 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя