Справа № 451/267/17 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/3618/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника відповідача Піджарко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 30 березня 2017 року у справі за позовом представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» про визнання договору оренди землі недійсним,-

встановила:

В провадженні Радехівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ТзОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» про визнання договору оренди землі № 167, укладеного 04.01.2012 року недійсним.

Ухвалою Радехівського районного суду від 27 лютого 2017 року відкрито провадження в даній справі.

В подальшому, представник позивача подав суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТзОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» проводити будь-які сільськогосподарські роботи, в тому числі роботи пов'язані з обробітком землі на земельній ділянці площею 2,138 га, що належить на праві власності позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю.

Оскаржуваною ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 30 березня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» () проводити будь-які сільськогосподарські роботи, в тому числі роботи пов»язані з обробітком землі на земельній ділянці площею 2,138 га, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, НОМЕР_1, що відноситься до сільськогосподарських угідь - ріллі, яка розташована на території Оглядівської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_2.

Ухвалу суду оскаржив представник відповідача ТзОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач є суб'єктом господарювання, основним видом діяльності якого є товарне сільськогосподарське виробництво, що здійснюється шляхом вирощування сільськогосподарських культур, у тому числі на орендованих у фізичних осіб земельних ділянках.

Покликаючись на роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України та на правові висновки Верховного Суду України зазначає, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, забезпечуючи позов суд повинен брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з їх застосуванням, відповідні заходи покликані забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення.

Вважає, що суд не встановив дані про особу відповідача, права якого порушені оскаржуваним судовим рішенням, оскільки таким заборонено проводити будь-які сільськогосподарські роботи, без уточнень переліку та обсягу земель, таке фактично стосується не лише земель ОСОБА_3, що перебувають у правомірному користуванні відповідача, а також не враховано вид господарської діяльності відповідача та не взято до уваги немайнову вимогу позивача про визнання недійсним договору оренди.

Втручання у господарську діяльність відповідача призведе до невідворотних наслідків - завдання значних збитків товариству, тому заборонивши останньому проводити будь-які господарські роботи, суд грубо порушив засади інституту заходів забезпечення позову.

Крім цього, землі на яких відповідач здійснює свою діяльність мають особливий правовий режим та повинні зокрема, постійно перебувати в обробітку.

Також зазначає, що заходи забезпечення не є співмірними із заявленими вимогами та не впливають на виконання можливого рішення, а також суд не навів належного обґрунтування, яким чином не вжиття відповідних заходів може утруднити виконання можливого рішення.

Просить скасувати ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 30 березня 2017 рокута постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Стягнути з позивача судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги.

Разом з тим, під час розгляду даної справи встановлено, що ухвалою від 07 липня 2017 року Радехівський районний суд Львівської області задовольнив заяву представника позивача ОСОБА_4, якою скасував заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвал від 30.03.2017 року.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 07 липня 2017 року скасовано лише заходи забезпечення позову по справі, проте, як процесуальний документ оскаржувана ухвала Радехівського районного суду від 30 березня 2017 року є чинною, відповідно зазначена ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Піджарко О.С. на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову передбачених ст. 152 ЦПК України не є вичерпний тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З виділених матеріалів встановлено, що в провадженні Радехівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ТзОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» про визнання договору оренди землі № 167, укладеного 04.01.2012 року недійсним.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_4 зазначав, що не вжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач може засіяти земельну ділянку, що призведе до її неминучого використання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як власник земельної ділянки на протязі всього періоду дозрівання культур і до їх збору, у випадку засіяння земель відповідачем, може бути позбавлений права не тільки нею розпоряджатись, а й користуватись.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судова колегія виходить з того, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права.

Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб і застосовується судом як гарантія реального виконання рішення суду на випадок його прийняття.

При встановленні зазначеної відповідності необхідно враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи заяву та з метою забезпечення позову забороняючи ТзОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» () проводити будь-які сільськогосподарські роботи, в тому числі роботи пов»язані з обробітком землі на земельній ділянці площею 2,138 га, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 зазначених вимог процесуального законодавства не врахував.

Зважаючи на те, що відповідач є господарюючим суб»єктом, вжиття наведеного заходу забезпечення позову може призвести до обмеження останнього можливості користуватися майном, яке на даний час перебуває у нього на правовій підставі.

З врахуванням того, що відповідач ТзОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» є особою, яка здійснює господарську (підприємницьку) діяльність, тому забезпечуючи позов шляхом заборони проводити будь-які сільськогосподарські роботи, в тому числі роботи пов»язані з обробітком землі, суд обмежив її право на ведення підприємницької діяльності, відтак колегія суддів приходить висновку про скасування ухвали суду про забезпечення позову з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні такої заяви.

Враховуючи положення статті 88 ЦПК України підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат на даній стадії відсутні.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304 п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, п. 6 ч. 1 ст. 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» - задовольнити частково.

Ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 30 березня 2017 рокускасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити представнику позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів» проводити будь-які сільськогосподарські роботи, в тому числі роботи пов»язані з обробітком землі на земельній ділянці площею 2,138 га, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, НОМЕР_1.

У вимозі стягнути з позивача на користь ТзОВ «Приват-Агро-Львів» 1600 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк