Справа № 263/6224/17
Провадження № 2/263/1642/2017
У Х В А Л А

11 жовтня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Лапоног Т.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області знаходиться зазначена цивільна справа.

До судового засідання зявився представник позивача ОСОБА_1, а також відповідачем направлено до суду представника ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 ЦПК України представник відповідача не може бути допущений до участі у розгляді справи, оскільки відповідач є органом державної влади, який має свій юридичний відділ, однак довіреність видана на фізичну особу, яка не працює в такій установі.

ОСОБА_2, який представляє інтереси Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України, на підтвердження чого представлено довіреність від 17 травня 2017 року, у судовому засіданні проти доводів представника позивача заперечив, вказав, що справді не є працівником відповідача, однак законодавством України не заборонено у такому випадку представлення інтересів фізичною особою. При цьому наголосив, що у такому випадку будуть порушені права відповідача на захист.

Вирішуючи питання про допуск ОСОБА_2 до участі у справі як представника відповідача, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Стаття 38 ЦПК України надає право сторонам та іншим особам брати участь у цивільній справі (в тому числі і в стадії звернення рішення суду до виконання) особисто або через представника.

Справи юридичних осіб ведуть в цивільному процесі їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники ( ч. 3 ст. 38 ЦПК України).

Процесуальний представник діє у цивільному процесі від імені і в інтересах іншої особи в межах наданих нею повноважень.

Таким чином, набуття правосуб'єктності процесуального представника і здійснення його процесуальних функцій можливе за наявності відповідних повноважень, підтверджених визначеними цивільно-процесуальним законом та належно оформленими документами (ст. ст. 42, 44).

Повноваження представника юридичної особи підтверджуються її довіреністю, яка видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, посвідченою печаткою юридичної особи (ч. ч. 1, 3 ст. 42 ЦПК України).

Зазначені норми поширюються на всіх юридичних осіб, внесених відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (далі - Єдиний державний реєстр).

У той же час, відповідно до частини 4 статті 38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника, тобто свою цивільну процесуальну правосубєктність держава реалізує через відповідні органи державної влади за допомогою особливого інституту процесуального представництва держави.

Механізм представництва держави зумовлюється її внутрішньою побудовою: у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обовязків є держава, а виразником державного (публічного) інтересу - правомочні та зобовязані особи. Виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обовязків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою субєкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обовязки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 27 лютого 2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) входить до системи органів державної влади України та є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Правові форми участі держави у цивільних відносинах врегульовані ст. 167 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 170, 173 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обвязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно - правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати фізичні та юридичні особи, органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Держава не відповідає за зобовязаннями юридичних осіб та юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобовязаннями відповідно держави (ч. ч. 1, 2 ст. 176 ЦК України).

Питання діяльності Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків врегульовано Положенням про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків, затвердженим Міністерством транспорту України від 17 жовтня 2001 року № 693, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02 листопада 2001 року № 928/6119 (далі Положення).

Відповідно до п. 1 Положення, Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків (далі Інспекція) є державною організацією, заснованою на державній власності, і належить до сфери управління інфраструктури України.

Згідно з пп. 5.2 п. 5 Положення, Інспекція має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, мати обовязки, бути позивачем та відповідачем у судах.

За змістом п. 6 Положення, Інспекцію очолює начальник, який, зокрема, є повноважним представником Інспекції під час реалізації повноважень, функцій, обовязків Інспекції, передбачених чинним законодавством, цим Положенням, іншими нормативними документами, діє без доручення від імені Інспекції, представляє її в усіх підприємствах, установах і організаціях, укладає договори, видає доручення.

Інспекція є юридичною особою, має свій бланк, печатку із зображенням Державного Герба України.

Згідно зі ст. 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Із долученої до матеріалів справи довіреності від 17 травня 2017 року, виданої на імя ОСОБА_2, вбачається, що така підписана виконуючим обовязки начальника Інспекції та посвідчена печаткою із зображенням Державного Герба України, копія якої посвідчена відповідно до печатки Інспекції.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, хоч і є державною організацією, однак є самостійною юридичною особою, має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, мати обовязки, бути позивачем та відповідачем у судах, такі права реалізуються через повноваження начальника Інспекції, до кола яких і віднесено порядок видачі доручень на представлення інтересів Інспекції у судах, слід дійти висновку, що представлена суду довіреність відповідає вимогам Закону та видана у межах повноважень начальника Інспекції.

При цьому, наведеним Положенням не передбачено заборони щодо видачі довіреності фізичним особам на представлення інтересів Інспекції та реалізації їх прав на захист саме таким представником.

За таких обставини, підстави для відмови у допуску ОСОБА_2, як представника відповідача, відсутні.

Керуючись ст. ст. 30, 38, 42, 44 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про відмову у допущенні до участі у розгляді справи представника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України ОСОБА_2, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Музика