Справа № 450/4205/13-ц Провадження № 2/450/95/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р.Пустомитівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді -ОСОБА_1.
при секретарі -ОСОБА_2

за участю : представника позивача : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа : приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на земельну ділянку.

-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просить суд : визнати недійсним договір дарування житлового будинку з земельною ділянкою, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та посвідчений 13.05.2003 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 884 в частині відчуження земельної ділянки: визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1010га, яка розташована за адресою: вул. Л.Українки, 13 в с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те. що під час перебування у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_5 ними спільно було побудовано житловий будинок під № 13 на вул. Л. Українки, в с. Підбірцях, Пустомитівського району Львівської області, на земельній ділянці площею 0,1010 га, виділеній відповідачці ОСОБА_5 в порядку безоплатної приватизації. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.04.2014 року, житловий будинок під № 13 на вул. Л. Українки, в с. Підбірцях, Пустомитівського району Львівської області визнано спільною сумісної власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визнано за ним право власності на ? частину даного будинку. В цій частині рішення набрало законної сили.

Позивач вказує, що у відповідності до ст. 120 ЗК України, набувши право власності на частину житлового будинку він набув у власність пропорційно до частки у будинку частину прибудинкової земельної ділянки. Таким чином, оскільки вказана земельна ділянка відчужена ОСОБА_5 на підставі оскаржуваного договору дарування від 13.05.2003 року, укладеного між нею та ОСОБА_6, то за таких умов вказаний договір в частині відчуження спірної земельної ділянки повинен бути визнаний недійним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 позовні виомги підтримала та просить задоволити повністю.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_4А, не зявилась не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи була належним чином повідомлена.

В судове засідання відповідач ОСОБА_6 не зявився не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений.

В судове засідання третя особа : приватний нотаріус ОСОБА_8 не зявилась. Однак від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутності.

Вислухавши покази позивача, проаналізувавши матеріали справи та дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог та задоволення позову.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що за час перебування сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у шлюбі, ними спільно було побудовано житловий будинок під № 13 на вул. Л. Українки, в с. Підбірцях, Пустомитівського району Львівської області.

Даний житловий будинок побудований на земельній ділянці площею 0,1010 га. відведеній відповідачці ОСОБА_5 в порядку безоплатної приватизації, для будівництва на підставі рішення Лисиничівської сільської Ради депутатів трудящих від 30 травня 1967 року, затвердженого рішенням виконкому Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих від 11 серпня 1967 року № 420 (а. с. 14 інвентаризаційної справи).

Відповідно до державного акта на право приватної власнос ті на землю серії ЛВ № 4422, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Лисиничівської сільської ради народних депутатів від 03 грудня 1993 року та зареєстрованого 11 березня 1996 року за № 206, спірна земельна ділянка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_5

Згідно з договором дарування, укладеним 13 травня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 останній отримав у дар від матері вказаний житловий будинок та земельну ділянку (а. с. 6, 68).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.04.2014 року, житловий будинок під № 13 на вул. Л. Українки, в с. Підбірцях, Пустомитівського району Львівської області визнано спільною сумісної власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину даного будинку.

Визнано недійсним договір дарування, укладений 13 травня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_8 і зареєстрований в реєстрі за № 884 в частині відчуження житлового будинку. В цій частині рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст.. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України (норми, що діяли на час оформлення права власності на спірне майно) спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Як вище встановлено судом, спірна земельна ділянка відведена відповідачці ОСОБА_5 в порядку безоплатної приватизації, для будівництва на підставі рішення Лисиничівської сільської Ради депутатів трудящих від 30 травня 1967 року, затвердженого рішенням виконкому Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих від 11 серпня 1967 року.

Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної у справі №6-2710цс15, та позиції у справі № 6 -99цс11, відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_5 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, ( норми якого діяли на час виникнення у відповідача права власності на житловий будинок під № 13 по вул. Л. Українки в с. Підбірці, Пустомитівського району Львівської області) згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-253цс16)

Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України та принцину цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований, у позивача ОСОБА_4 у звязку з набуттям ним права власності на ? частину житловий будинок під № 13 по вул. Л. Українки в с. Підбірці, Пустомитівського району Львівської області з господарськими будівлями та спорудами виникло право власності на пропорційну частину земельної ділянки на якій розташований даний житловий будинок.

На підставі наведеного, оскаржуваний договір дарування, укладений 13 травня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_8 і зареєстрований в реєстрі за № 884 порушує майнові права позивача ОСОБА_4 в частині відчуження належної йому ? частини спірної земельної ділянки, а тому в цій частині підлягає визнанню недійсним.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57 61, 209, 212- 215, 218, 222 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, ст. 215 ЦК України, 120 Земельного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з земельною ділянкою, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та посвідчений 13.05.2003 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 884 в частині відчуження земельної ділянки.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1010га, яка розташована за адресою: вул. Л.Українки, 13 в с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяОСОБА_1