Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/479/17 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н.Я.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Борисюка Р.М.,

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2017 року

встановила:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 700,19 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.03.2012 року (надалі Договір) ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач зобовязання по укладеному кредитному договору не виконував, у звязку з чим станом на 31.12.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 14 700,19 грн., яка складається з 2412,00 грн. заборгованості за кредитом; 8491,99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2620,00 грн. заборгованість по пені та комісії; 500 грн. штраф (фіксована частина); 676,20 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення було ототожнено поняття «договору» та платіжної картки, проте ці поняття не є тотожними, а закінчення строку дії картки не свідчить про припинення договірних відносин між сторонами договору. Також, апелянт вважає, що посилання суду на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне зясування обставин справи судом. Оскільки, умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак, початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а тому апелянт вважає безпідставними висновки суду про обґрунтованість заяви відповідача про застосування строків позовної давності до всіх вимог банку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що 28.03.2012 р. відповідач ОСОБА_2, згідно його заяви про надання кредиту, отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору.

Умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконував і станом на 31.12.2016р., згідно наданого Банком розрахунку, утворилася заборгованість у сумі 14700,19 грн., з яких: 2412,00 грн. - заборгованості за кредитом, 8491 грн. 99 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2620 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 672 грн. 20 коп. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що строк виконання договору настав 29 березня 2013 року, а банк звернувся до суду 07 лютого 2017 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно із ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом вірно визначено правовідносини, що виникли між сторонами і відповідачем рішення суду в цій частині не оскаржується.

Однак, висновок суду про недотримання строків позовної давності не відповідає обставинам справи.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідачем 29 травня 2017 року подана заява про застосування строку позовної давності (а.с.49).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 28.03.2012р. (а.с.7) останній погодився, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі Умови та Правила), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлення з вказаними документами ОСОБА_2 засвідчив своїм підписом.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що картрахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці, платіжна картка - це спеціальний платіжній засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карточки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку платника або відповідно банківського рахунку з метою оплати вартості товару або послуг.

Згідно з п. 2.1.1.1 вказаних Умов та Правил, для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає картку.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Водночас, із Правил користування платіжною картою вбачається, що строк дії кредитного договору, кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця (включно).

Згідно Довідки про Умови кредитування та п.2.1.1.12.5 Правил користування платіжною картою встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а тіла кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Таким чином, договором передбачено погашення щомісячними періодичними платежами відсотків за користування кредитом та в повному обсязі кредитного ліміту не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.

У правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 за договором б/н від 28.03.2012 року була видана картка № 072559, зі строком дії до грудня 2015 року (включно). Наведене підтверджується довідковою ПАТ КБ «ПриватБанк», яка була надана під час апеляційного розгляду справи в порядку ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до пп. 2.1.1.12.5 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Тобто, термін виконання зобовязання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки 31 грудня 2015 року.

Доказів про видачу платіжної картки із зазначенням другого терміну її дії, відповідачем надано не було.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а тому з 01 січня 2016 року розпочався строк позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Позов подано до суду 07 лютого 2017 року, тобто Банк звернувся з позовом до ОСОБА_2 в межах встановленого законом строку позовної давності.

Разом з тим, оскільки повернення процентів за кредитним договором визначено щомісячними платежами за попередній місяць, а згідно наданого Банком розрахунку відповідач будь-яких платежів з моменту отримання кредиту не здійснював, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги банку про повернення нарахованих процентів підлягають до задоволення в межах трьох років, а пені - в межах одного року, які передували зверненню Банку до суду з відповідним позовом.

Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні вимог банку через сплив позовної давності, початок перебігу якого було визначено з 29 березня 2013 року, є невірним та суперечить положенням ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що підстав для стягнення одночасно з відповідача як пені так і штрафу за невиконання умов договору немає виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обовязків по погашенню кредиту.

У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 2003цс15).

У звязку з цим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. (фіксованої частини) та штрафу в розмірі 672,20 грн. (процентної складової).

Крім того, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок суми заборгованості не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки банком нарахування відсотків в даному випадку здійснювалось на тіло кредиту та відсотки. А тому заборгованість зі сплати відсотків станом на 31.12.2016р. в межах трьохрічного строку, становить 2010 грн. 15 коп., а пені в межах одного року - 500 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, зробивши висновки, що не відповідають обставинам справи, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права, дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 31.12.2016 року в розмірі 4910 грн. 15 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 2400 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2010 грн. 15 коп.; заборгованості за пенею в сумі 500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1122 грн. 24 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28.03.2012 року б/н станом на 31.12.2016 року в розмірі 4910 грн. 15 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 2400 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2010 грн. 15 коп.; заборгованості за пенею в сумі 500 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1122 грн. 24 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий : Судді :