АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1128/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1610/К/17 суддя Козлов Ю.В.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 08 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди працівнику у разі ушкодження його здоровя.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»(далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він тривалий час працював на різних посадах ПАТ «Кривбасзалізрудком», а у червні 2003 року з ним стався нещасний випадок, у звязку із чим був складений акт про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом.

Висновком МСЕК від 28.02.2011 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 5 %.

Вважає, що у звязку з нещасним випадком йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 18 010,80 грн. і просив стягнути з відповідача без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 08 червня 2017 рокупозовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком»на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Так, судом не було враховано, що єдиною підставою настання нещасного випадку є дії ОСОБА_3, у звязку з чим навіть було запропоновано притягнути його до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про відсутність вини підприємства. Матеріали справи не містять доказів завдання позивачу моральних страждань, а надані ним Акт та медичні документи лише фіксують сам факт настання нещасного випадку та лікування позивача, однак у жодному разі не підтверджують наявність моральних страждань. Також, представник відповідача, зазначає, що згідно медичних документів ОСОБА_3 вважає себе хворим з 1999 року, тобто ще до настання нещасного випадку та при загальному стажі роботи 25 років, позивач на ПАТ «Кривбасзалізрудком» працював лише протягом 5 років 8 місяців.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2003 року о 00 годині 30 хвилин, при виконанні трудових обовязків підземного гірничого робітника очисного забою шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком» (правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком») , з позивачем ОСОБА_3 стався нещасний випадок, у звязку із чим позивач отримав наступну травму: частковий розрив двоголового мяза лівого плеча.

Наказом №250 від 04 червня 2003 року по ВАТ «Кривбасзалізрудком» (правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком») утворено комісію з розслідування нещасного випадку, що стався 04 червня 2003 року о 00 годині 30 хвилин з підземним гірничим робітником очисного забою шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_3, яка прийшла до висновку, що єдиною причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці потерпілим, про що було складено Акт проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 06 червня 2003 року (а.с. 6-7) та Акт форми Н-1 № 10/2003 від 06 червня 2003 року про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом (а.с. 4-5).

Висновком МСЕК від 22 березня 2011 року ОСОБА_3 первинно було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 5 %, у звязку з виробничою травмою від 04.06.2003 року, з 28 лютого 2011 року безстроково (а.с. 3).

Суд, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 2 п. 11.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12,ухваленою за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 стійку втрату професійної працездатності у звязку з виробничою травмою від 04.06.2003 року встановлено висновком МСЕК від 22 березня 2011 року, тобто питання щодо відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві провадиться згідно із законодавством, яке було чинним у цей період.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

З Акту форми Н-1 № 10/2003 від 06 червня 2003 року про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом, вбачається, що причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці підземним гірничим робітником очисного забою шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_3.

Вказаним актом дійсно не передбачено вини роботодавця у заподіянні шкоди, однак ця обставина не може бути підставою для відмови в позові останнього до роботодавця, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_3, в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та значно завищений не відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд повно та всебічно дослідив обставини справи та дав їм належну оцінку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, в повній мірі враховано причини настання нещасного випадку, характер отриманих травм, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан його здоровя, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, в тому числі переведення на менш престижну та низькооплачувану роботу підсобного працівника, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»- відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: