Справа № 226/1226/17
Провадження № 2/226/481/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15.08.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Покровську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 25.10.2010 по 27.04.2017, працював прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, був звільнений за ч. 2 ст. 40 КЗпП України внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров'я. 29.01.2017 під час роботи в шахті з ним стався нещасний випадок, він отримав травму голови і з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиті рани волосистої частини голови перебував на стаціонарному лікуванні в Мирноградській ЦМЛ з 29.01.2017 по 10.02.2017, потім лікувався амбулаторно. Стан здоров'я не поліпшувався, тому 28.02.2017 він був госпіталізований до Покровської ЦМЛ з діагнозом: струс (забій) головного мозку з двосторонньою рефлекторною пірамідною недостатністю, помірний вестибуло-атактичний синдром, синдром ВСД за гіпертонічним типом кризового перебігу, вираженим астено-невротичним синдромом, синкопальними станами, знаходився на лікуванні до 09.03.2017. Нейрохірургом у м. Краматорську йому 16.03.2017 поставлений діагноз: відкрита виробнича ЧМТ, забій головного мозку 1 ступеню з двобічною рефлекторно-пірамідною недостатністю, помірним вестибуло-атактичним синдромом, посттравматичною ВСД по гіпертонічному типу, кризова течія, сінкопальними станами, виражене астено-невротичним синдромом; забійні рани м'яких тканин. В подальшому знаходився на амбулаторному лікуванні.

27.04.2017 був оглянутий МСЕК, висновком якої визнаний інвалідом ІІІ групи по трудовому каліцтву, йому було встановлено 50% втрати працездатності з переоглядом 27.04.2018, визначено потребу у медикаментозному і оперативному лікуванні, протипоказана тяжка фізична праця та підземні умови праці.

Вважає, що ушкодженням здоров'я внаслідок виробничої травми йому заподіяна моральна шкода, оскільки він змушений постійно лікуватися, живе з відчуттям сильного головного болю, погано спить, є роздратованим, має хитку ходу. Хвороба змінила його життя, він не має можливості працювати на шахті, як раніше, матеріально забезпечувати себе на належному рівні. Наслідки травмування не дають йому можливості почувати себе повноцінною людиною, псують відносини в родині. Він має пригнічений стан, позбавлений можливості повноцінно виконувати домашні обовязки. Життєві звязки порушені, він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 50000,00 гривень та просить стягнути цю суму на його користь з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 07.08.2017 позовні вимоги підтримав, обґрунтувавши їх відомостями, викладеними в позовній заяві. Також пояснив, що до цих пір погано себе почуває, не може працювати. Він одружений, має пятирічну дитину. Із запереченнями відповідача не згодний, вважає підприємство винуватим у заподіянні йому моральної шкоди, просить суд задовольнити його вимоги повністю. В судове засідання 15.08.2017 позивач не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 також не прибула до суду, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові заперечення проти позову, у яких зазначила, що ОСОБА_1 дійсно працював на ПАТ «ШУ «Покровське», був звільнений через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя. 29.01.2017 під час роботи з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого було ушкоджене здоров'я, встановлена ІІІ група інвалідності та 50% втрати працездатності. Зауважує, що під час роботи позивачем були порушені вимоги щодо охорони праці. Також зазначає, що позивачем не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано її обґрунтованого розрахунку. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен врахувати вимоги розумності та справедливості, а також практику судів з аналогічних справ (300,00 гривень за 1% втрати працездатності). Просить суд відмовити у задоволенні вимоги ОСОБА_1

Представник третьої особи до суду не з'явився, при цьому третя особа була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи (а.с. 37), жодних клопотань і заяв не надала.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін судове засідання 15.08.2017 проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши докази у справі окремо та у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 25.10.2010 по 27.04.2017 працював у відповідача прохідником підземним з повним робочим днем у шахті, був звільнений наказом № 603ок від 03.05.2017 на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя. Відомості встановлені за даними трудової книжки БТ-І №3536132 (а.с. 4-7).

29.01.2017 під час перебування в трудових відносинах з відповідачем з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, який відповідно до п. 6 Акту (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) за формою Н-5 від 02.02.2017 є повязаним з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві і по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (а.с. 35-38).

02.02.2017 був складений Акт № 11 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, щодо ОСОБА_1 (а.с. 30-34). За відомостями акту, останній є потерпілим від нещасного випадку, що відбувся 29.01.2017 у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». Причинами нещасного випадку відповідно до п. 7 Акту стали невиконання вимог інструкції з охорони праці неприведення виконавцями робіт свого робочого місця у безпечний стан та невиконання посадових обовязків відсутність належного контролю за безпечним виконанням робіт на даній дільниці з боку ІТП дільниці ГКР-1 у 2 зміну. Зазначеним актом, серед іншого, встановлене порушення ОСОБА_1 п.1.11 Інструкції з охорони праці, безпечному виконанні робіт та поведінки у шахтах прохідника, ст.14 Закону України «Про охорону праці», п.2.11 Колективного договору підприємства на 2015-2017 роки, а також порушення норм щодо охорони праці з боку чотирьох інших працівників підприємства , в тому числі осіб керівного складу дільниці ГКР-1.

Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 первинно встановлено діагноз: ВЧМТ, струс головного мозку, забійні рани волосистої частини голови (а.с. 10); струс (забій?) головного мозку з двосторонньою рефлекторною пірамідною недостатністю, помірного вестибуло-атактичного синдрому, синдрому ВСД за гіпертонічним типом, кризова течія, виражене астено-невротичним синдромом, синкопальними станами (а.с. 11); відкрита виробнича ЧМТ, забій головного мозку 1 ступеню з двобічною рефлекторно-пірамідною недостатністю, помірним вестибуло-атактичним синдромом, посттравматичною ВСД по гіпертонічному типу, кризова течія, сінкопальними станами, виражене астено-невротичним синдромом; забійні рани м'яких тканин (а.с. 12).

За висновком МСЕК від 27.04.2017 ОСОБА_1 первісно встановлено 50% втрати працездатності та ІІІ група інвалідності внаслідок трудового каліцтва до 01.05.2018, рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування, протипоказана тяжка фізична праця, праця в підземних умовах і на висоті, біля механізмів, що рухаються та обертаються. Наступна дата переогляду позивача 27.04.2018 (а.с. 13).

Таким чином, на цей час ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи за трудовим каліцтвом з 50% втратою працездатності, який не може працювати за своєю професією з огляду на встановлені висновком комісії заборони.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно положень ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом. Статтею ст. 38 Гірничого Закону України до обов'язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивачем дійсно отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання він зазнавав фізичного болю, проходив лікування та втратив 50% своєї працездатності, став інвалідом та не може працювати за своєю спеціальністю, що суттєво змінило звичний уклад його життя.

Разом з цим, суд враховує, що в заподіянні травми внаслідок нещасного випадку на виробництві винен не тільки відповідач, а і сам ОСОБА_1, що підтверджується зазначеними вище висновками Акту форми Н-1. Однак саме вина підприємства встановлена Актом форми Н-1, з якого, серед іншого, вбачається, що порушення вимог законодавства про охорону праці допустив також позивач.

Доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту і глибини моральних страждань є необґрунтованими, оскільки сам факт трудового каліцтва вже свідчить про заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 Суд вбачає доведеними доводи останнього про те, що з отриманням травми на виробництві та подальшим встановленням інвалідності він зазнав душевних страждань та змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя.

За розясненнями п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, часткову вину самого позивача, істотність вимушених змін у способі його життя та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача, неможливість продовжувати працю за отриманою спеціальністю. Крім того, суд бере до уваги, що втрата працездатності та інвалідність ОСОБА_1 не є такими, що встановлені безстроково.

Відповідач просив суд врахувати судову практику щодо подібних правовідносин, в якій за 1% втрати працездатності призначається 300 гривень.

Суд не може погодитися із запропонованим розрахунком, виходячи з такого.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, обрахування судом суми відшкодування моральної шкоди за запропонованим відповідачем розрахунком дійсно мало місце і було поширено здебільшого з 2011 року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2011 був встановлений у розмірі 894 гривні.

Станом на час розгляду даної справи загальновідомим є факт, що в Україні останніми роками спостерігається значне здороження життя, також загально відомо, що ціни на продукти харчування, ліки, послуги тощо з 2011 року по т.ч. поступово і значно зростали. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 був встановлений у розмірі 1600 гривень. Таким чином, обрахунок суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 гривень за 1% втрати працездатності вочевидь не є ані розумним, ані справедливим.

Виходячи з викладеного вище та керуючись засадами розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача має бути стягнено 20000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи у відповідності до ст. 88 ЦПК України питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що судові витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно до задоволених судом позовних вимог в сумі 256,00 гривень.

На підставі ст.ст. 153, 2371 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 38 Гірничого Закону України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Покровську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, у відшкодування моральної шкоди 20000,00 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених судом позовних вимог в сумі 256,00 (двісті пятдесят шість) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова