Справа № 750/7412/15-ц Провадження № 22-ц/795/908/2017 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Супрун О. П. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Вінгаль В.М., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Зіньковець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення пені за договором позики,

- третя особа - ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 25991 грн пені за договором позики від 29.06.2011, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; стягнуто 259,91 грн судового збору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Так, апелянт вказує на те, що суд зобов'язаний був зупинити провадження по даній справі, оскільки в провадженні Апеляційного суду Чернігівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики. Судом не враховано, що апелянт не надавала згоду на укладення договору позики між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Зазначений правочин (договір позики) не було здійснено в інтересах сім'ї. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту передачі ОСОБА_6 - ОСОБА_7 грошових коштів, розписка не складена, банківська документація відсутня, що свідчить про фіктивність договору позики. Також на переконання апелянта, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 договір позики не був направлений на реальне настання правових наслідків, а був спрямований лише на позбавлення її (апелянта) права на частку легкового автомобіля як спільного сумісного майна подружжя.

Позивач, відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися. Про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 04-05.05.2017 поштових відправлень.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції керувався положеннями ст.1046, 1049 та 549 ЦК України та виходив з обставин справи, правових норм, дійсності договору позики станом на час розгляду справи, розрахунку заборгованості, диспозитивності цивільного процесу, встановленої у ст.11 ЦПК України.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

По справі встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16.12.2016 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики від 29.06.2011, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Даним рішенням встановлено, що 29.06.2011 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 152900 грн на придбання автомобіля «Hyundai i30 1,6 Comfort AT», а позичальник прийняв та зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених договором. Зокрема, повернути грошові кошти у строк до 29.06.2021 (п.2 Договору).

Відповідно до умов п.5 Договору, позика поверталася частинами, а саме: до 01.11.2014 - 50000 грн, до 01.11.2017 - 50000 грн, до 29.06.2020 - 51900 грн.

Згідно з п.9 Договору за несвоєчасне повернення суми позики позичальник сплачує на користь позикодавця пеню в розмірі 1% від суми неповернутої позики за кожний календарний день прострочення.

Відповідно до Акту від 10.12.2014, складеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у зв'язку із порушенням позичальником грошових зобов'язань за договором позики, позичальник передав, а позикодавець прийняв і набув право власності на автомобіль (легковий хетчбек) «Hyundai i30 1,6 Comfort AT» (номер кузова НОМЕР_1; номер двигуна НОМЕР_2, реєстра.НОМЕР_3, сірий колір, рік випуску 2011). Вищезгаданий автомобіль сторони оцінили у 120000 грн. Ця сума вважалася такою, що покриває суму неповернутої позики, залишок якої становив 32900 грн і підлягав поверненню позичальником позикодавцю протягом одного місяця з моменту підписання даного акту (а.с.8).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.02.2017 з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 стягнуто 32900 грн за договором позики від 29.06.2011. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 29.03.2017.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавцеь) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальника зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналізуючи викладене вище, апеляційний суд знаходить, що судом першої інстанції вірно застосовані приписи норм Цивільного кодексу України та ґрунтовно задоволено позовні вимоги ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності правочину та безпідставності стягнення пені спростовуються висновками, що викладені у рішенні Апеляційного суду Чернігівської області від 16.12.2016 та у рішенні Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.02.2017, які при вирішення даної справи мають преюдиційне значення.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: