Справа № 342/722/16-ц
Провадження № 22-ц/779/815/2017
Головуючий у 1 інстанції Федів Л.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Васильковського В.М.

секретаря ВознякВ.Д.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство «Верес» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про захист права споживача на інформацію за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Городенківського районного суду від 30 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

25.07.2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 «Кей-Колект», в якому просив зобов'язати відповідача надати йому за адресою: вул. Братів Окуневських, 30/26, м. Городенка, Івано-Франківська обл., інформацію за його заявою від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, що стосується договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року.

Крім того, 26.07.2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 «Кей-Колект», в якому просив відповідь, надану йому ОСОБА_5 «Кей-Колект» листом №135-20605 від 30.12.2015 року за його заявою про надання копій документів від 14.12.2015 року, визнати дією, яка порушує його право на інформацію, та виражена в наданні відповіді, що не відповідає суті його заяви про надання копій документів від 14.12.2015 року і є неправомірною відмовою в наданні запитуваної інформації, та зобовязати ОСОБА_5 «Кей-Колект» надати йому повний перелік документів, що складають «кредитну справу» боржника ОСОБА_4 та стосуються договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року, і на підставі договору факторингу, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 «Кей-Колект», згідно акту приймання-передачі документації від 14.12.2012 року були передані первісним кредитором АТ «УкрСиббанк» новому кредитору ОСОБА_5 «Кей-Колект».

Ухвалою Городенківського районного суду від 29 липня 2016 року вказані позови обєднані в одне провадження.

Ухвалою цього ж суду від 22 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 від 26.07.2016 року залишено без розгляду за заявою позивача.

Ухвалою суду від 03 березня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено ПП «Верес».

30 березня 2017 року позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_5 «Кей-Колект», яка полягає в ненаданні йому відповіді на заяву від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, що стосується договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року; стягнути з ОСОБА_5 «Кей-Колект» на його користь 90 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності ОСОБА_5 «Кей-Колект, яка полягає в ненаданні йому відповіді та зобовязати ОСОБА_5 «Кей-Колект» надати йому відповідь на заяву від 02.10.2015 року.

30 березня 2017 року представник позивача в судовому засіданні, у звязку з отриманням від представника ОСОБА_5 «Кей-Колект» відповіді на заяву ОСОБА_4 від 02.10.2015 року, подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила п. 3 заяви про зобов'язання надати відповідь не розглядати. В іншій частині заяву про збільшення позовних вимог підтримала.

Рішенням Городенківського районного суду від 30 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Приватне підприємство «Верес» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про захист права споживача на інформацію відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий спосіб захисту, як визнання протиправною бездіяльності щодо надання інформації, не передбачений чинним законодавством України, зокрема ст. 16 ЦК України. Апелянт зазначає, що при розгляді справи судом було беззаперечно встановлено, що відповідь на його заяву від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, була надана відповідачем його представнику 30.03.2017 року, тобто з порушенням встановленого Законом України «Про звернення громадян» місячного терміну на надання такої відповіді. При цьому, судом не враховано положення ст. 55 Конституції України про те, що кожному гарантовано право на судовий захист, а також ст. 16 ЦК України, в якій зазначається, що вказаний у цій статті перелік способів захисту не є вичерпним і суд може застосовувати і інші способи захисту. Крім того, судом не враховано і положення ст.ст. 1, 4, 20, 24 Закону України «Про звернення громадян», а також п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», зі змісту яких слідує, що у суду першої інстанції були всі підстави визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_5 «Кей-Колект» щодо надання відповіді за його заявою від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, з порушенням строку, встановленого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини щодо заявленої ним позовної вимоги про відшкодування йому моральної шкоди і, як наслідок, неправомірно відмовив в задоволенні цієї вимоги. Судом не враховано його пояснення про те, що відповідач умисно, протягом майже вісімнадцяти місяців, не надавав йому відповіді за його заявою від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, внаслідок чого він не міг захистити свої законні права та інтереси перед ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 «Кей-Колект», що завдало йому значної моральної шкоди, розмір якої він визначив з розрахунку пяти тисяч гривень за кожний місяць із вісімнадцяти місяців, протягом яких відповідач не надавав йому відповіді за його заявою.

Крім того, апелянт зауважує, що суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_5 «Кей-Колект» судових витрат по даній справі. При цьому суд не звернув уваги на те, що вимога позивача щодо надання відповіді за його заявою від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, була задоволена відповідачем вже після предявлення даного позову шляхом надання відповіді в судовому засіданні 30.03.2017 року.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечив, просив їх відхилити. Рішення суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ПП «Верес» в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав, а позичальник ОСОБА_4 отримав кредитні кошти в розмірі 100 000 швейцарських франків на строк з 18.05.2007 року по 16.05.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами відповідно до п. 1.3.1. цього договору (а. с. 9-11).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №1, за яким клієнт ПАТ «УкрСиббанк» відступив фактору ОСОБА_5 «Кей-Колект» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і договором про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (а. с. 23, 111-115).

Також встановлено, що 02.10.2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив розкрити та надати йому інформацію, що містить банківську таємницю відносно нього шляхом надання йому за вказаною у заяві адресою належним чином завірених копій документів, що стосуються договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, а також письмової інформації із зазначенням назви реквізитів, на який (чи які) саме МВР (Міжнародний валютний ринок чи Міжнародні валютні ринки) для виконання умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, виходив АКІБ «УкрСиббанк» з продажем покупкою швейцарських франків в такі дати : 24.05.2007 року, 02.08.2007 року, 15.10.2007 року, 20.11.2007 року, 28.11.2007 року, 15.06.2007 року, 13.07.2007 року, 15.08.2007 року, 17.09.2007 року, 16.10.2007 року, 15.11.2007 року, 17.12.2007 року, 20.02.2008 року, 16.04.2008 року, 16.05.2008 року, 19.06.2008 року, 18.07.2008 року, 18.08.2008 року, 17.09.2008 року, 17.10.2008 року. Згідно рекомендованого повідомлення заява вручена відповідачу 07.10.2015 року (а. с. 5-7).

27.03.2017 року ОСОБА_5 «Кей-Колект» надіслав на адресу позивача: вул. Братів Окуневських, 30/26, м. Городенка, Івано-Франківська обл., відповідь на заяву від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, за вих. №И-6825-733193 від 20.03.2017 року (а. с. 110, 110 зв.).

Крім того, копію вказаної відповіді було вручено представнику позивача і в судовому засіданні Городенківського районного суду 30.03.2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_5 «Кей-Колект», якою порушено ЗУ «Про звернення громадян», ЗУ «Про захист прав споживачів» і пункт 7.6. договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року, та яка полягає в ненаданні йому відповіді за заявою від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, що стосується договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання рішення, дії чи бездіяльності статтею 16 ЦК України передбачений тільки щодо органу влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, відповідачем надіслано на адресу позивача та надано в судовому засіданні представнику позивача відповідь на заяву ОСОБА_4 від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, що стосується договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 1 ст. 20 цього Закону встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно ст. 24 Закону особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за захистом позивач посилався на те, що бездіяльність ОСОБА_5 «Кей-Колект» з ненадання йому відповіді за його заявою від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, що стосується договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року є умисною та такою, що направлена на обмеження його в діях щодо здійснення своїх прав та інтересів перед ПАТ «Укрсиббанк», тобто є неправомірною.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільного права та інтересів, відповідно до ч. 2 якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З аналізу наведеної норми матеріального права слідує, що визначений статтею 16 ЦК України перелік способів захисту порушеного права є не вичерпним і суд може застосовувати і інші способи захисту, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Судом установлено, що відповідачем 27.03.2017 року, тобто під час розгляду справи судом першої інстанції, надіслано відповідь заявнику ОСОБА_4 на його заяву від 02.10.2015 року, тобто з порушенням терміну, встановленого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», що в свою чергу і створило йому перешкоди для здійснення ним своїх прав і законних інтересів чи свобод.

За наведених обставин та норм матеріального права колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який не передбачений статтею 16 ЦК України, у зв'язку з чим не підлягає задоволенню його позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_5 «Кей-Колект», яка полягає в ненаданні позивачу відповіді на його заяву від 02.10.2015 року.

Більше того, судом не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_5 «Кей-Колект» на його користь 90 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої йому товариством, внаслідок бездіяльності, яка полягає в ненаданні йому відповіді за заявою від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, що стосується договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для задоволення вказаної вимоги відсутні, оскільки ні позивачем, ні його представником не надано суду жодних доказів, які б вказували та підтверджували той факт, що дією чи бездіяльність ОСОБА_5 «Кей-Колект» ОСОБА_4 заподіяно моральних чи фізичних страждань.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживача» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, про її виробника (виконавця, продавця), а також на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 22 цього ж Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Підстави виникнення цивільної відповідальності за заподіяння моральної шкоди встановлюються Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Будь-яке порушення цивільного права чи охоронюваного законом інтересу, як правило, супроводжує моральна шкода.

Позивач в обґрунтування спричинення йому відповідачем моральної шкоди зіслався на те, що неправомірною бездіяльністю ОСОБА_5 «Кей-Колект», яка виразилась в ненаданні відповіді на його заяву від 02.10.2015 року, йому заподіяно моральних страждань, бо впродовж вісімнадцяти місяців він не зміг реалізувати свої наміри по захисту його законних прав, що виникли між ним та ПАТ «Укрсиббанк» з договірних стосунків, що в свою чергу призвело до понесення ним емоційних втрат та нервових зрушень.

Доводів позивача відповідачем не спростовано.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм матеріального права колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 в наведеній частині та вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню з відповідача, як винного у спричиненні такої шкоди позивачу.

Предметом доведення крім наявності самого факту моральної шкоди підлягає доказуванню її глибина, від якої залежить розмір та форма відшкодування. При визначенні розміру грошового відшкодування спричиненої моральної шкоди суд виходить з загальних положень щодо відшкодування моральної шкоди, передбачених ст. 23 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості, та рекомендацій п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема враховуються стан здоровя, тяжкість вимушених змін у його житті і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем в сумі 90 000 грн., є невиправдано завищеним та таким, що не відповідає фактичному обсягу перенесених страждань, у звязку з чим підлягає до зменшення в сумі 500 грн., оскільки позивачем не надано суду доказів як перенесені моральні страждання вплинули на стан його здоровя, на зміни у його житті та понесення затрат часу і зусиль для відновлення попереднього стану.

На час звернення в суд із позовною заявою про захист права споживача на інформацію ОСОБА_4 був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням наведеного, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка діяла на дату подання позовної заяви, розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становив 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року №928-VIII у 2016 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

Тому за одну позовну вимогу немайнового характеру слід було оплатити 551,20 грн.

Враховуючи викладене, з відповідача ОСОБА_5 «Кей-Колект» в дохід держави слід стягнути 1102,40 грн. судового збору.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також судом не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин - ст. ст. 1 ч. 1, 4, 20 ч. 1, 24 Закону України «Про звернення громадян», п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 4, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача», ст. ст. 3, 12-15, 20, 23, 1167 ч. 1 ЦК України та порушено норми процесуального права - ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 212-214 ЦПК України, що є підставою відповідно до положень п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення. По суті встановленого позов ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство «Верес» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправною бездіяльність та відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 8, 9, 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 12-15, 16, 20, 23, 1167 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 1 ч. 1; 4; 20 ч. 1, 24 Закону України «Про звернення громадян», п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 4, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача», ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 57-60, 88 ч. 3, 303 ЦПК України, пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Городенківського районного суду від 30 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_5 «Кей-Колект», яка полягає в несвоєчасному наданні відповіді за його заявою від 02.10.2015 року про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, що стосується договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_4 500 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в дохід держави 1102,40 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_6