Ухвала

іменем україни

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Леванчука А.О.,
Карпенко С.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегіїсуддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 20 травня 2006 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають трьох дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. Останнім часом сімейні стосунки між ними суттєво погіршилися, відповідач фактично створив іншу сім'ю, привівши до будинку нову жінку з дітьми, що змусило її переїхати разом з дітьми до будинку своєї сестри. З цього часу діти проживають разом з нею, а відповідач взагалі не надає будь-якої матеріальної допомоги на дітей.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_6 просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_7, визначити місце проживання дітей разом з матір'ю, стягнути з відповідача, який офіційно не працевлаштований та не є суб'єктом підприємницької діяльності, аліменти на її користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі - по 1 тис. грн на кожну дитину щомісячно.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Розірвано шлюб, зареєстрований 20 травня 2006 року виконавчим комітетом Великовулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області між ОСОБА_7 та ОСОБА_11, актовий запис № 4. Визначено місце проживання дітей: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір'ю ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 - по 765 грн на кожну дитину, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 614 грн щомісячно, починаючи з 13 червня 2016 року і до досягнення ними повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення аліментів змінено, а саме зменшено розмір аліментів, стягнуто на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 по 459,30 грн на кожну дитину, а ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 368,40 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Судом встановлено, що 20 травня 2006 року сторони по справі уклали шлюб, від якого мають трьох дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Діти на теперішній час проживають разом з матір'ю й перебувають на її повному утриманні.

Батько матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_6 не працює, здійснює догляд за дітьми. Відповідач ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований та не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, згідно наданих ним пояснень отримує нестабільний дохід в середньому 1 500 грн щомісячно.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі наявних у справі належних і допустимих доказів, яким відповідно до вимог ст. ст. 60, 212 ЦПК України надав належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обов'язок по утриманню дітей покладається на батьків у рівній мірі, а тому відповідач, який не працює проте є працездатною особою, фізично здоровий, може працювати, інших утриманців не має, а тому може забезпечувати дітям утримання в розмірі, що відповідає половині визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку.

Скасовуючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вдався до переоцінки доказів, які були досліджені місцевим судом, й, не досліджуючи нових доказів, дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, зазначивши лише, що дохід відповідача є мінливим і нерегулярним.

При цьому, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що такий розмір аліментів чинним законодавством передбачено у випадку визначення розміру аліментів у частині від заробітку платника аліментів, а щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, то такий розмір може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і у такому разі дитині призначається державна допомога у розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з огляду на вимоги ст. 184 СК України.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що судом апеляційної інстанції при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі також не враховано положення ст. 184 СК України.

Отже, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

У іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, тому не є предметом касаційного перегляду.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_6 задовольнити.

Рішення колегіїсуддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року скасувати, залишивши в силі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
А.О. Леванчук
О.В. Ступак