АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

28 вересня 2017 року Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва Чобіток А.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи : Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Хрещатик», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 пред'явила вищевказаний позов , в якому просила стягнути з відповідача на її користь 451 203,10 грн., 17 813,49 доларів США та 3 173,41 євро.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу , яка залишена без руху судом апеляційної інстанції, в зв»язку з несплатою судового збору . При цьому судом не взято до уваги посилання позивача про його звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» з тих мотивів, що до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» внесено зміни, які прийняті пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких з 01.09.2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 297, ч. 1 ст. 121 ЦПК України заявнику надано строк - 5 днів з дня отримання копії ухвали для подання оригіналу квитанції про сплату судового збору.

На виконання вимог вищевказаної ухвали апеляційної інстанції представником позивача ОСОБА_3- ОСОБА_6 направлено заяву , в якій вона не погоджується з правовою позицією суду апеляційної інстанції, що викладена в ухвалі від 07.09.2017 року з посиланням на правову позицію Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, відповідно до якої «якщо статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено пільг щодо сплати судового збору деякими категоріями осіб чи за відповідними позовами, то при їх визначенні потрібно керуватися іншим законодавством України, зокрема і ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»».

Проте вказана обставина на увагу не заслуговує , оскільки зазначена правова позиція Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ суперечить правовій позиції Верховного Суду України з вказаного питання, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Так, у постанові № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року Верховний Суд України прийшов до наступного правового висновку.

Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), зокрема й підвищено розмір ставок за подання касаційних скарг, а також одночасно значно скорочено перелік суб'єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

З наведеного вбачається , що положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням ст. 5 Закону України «Про судовий збір» , які прийняті пізніше та які є спеціальними щодо вирішення питання наявності пільг щодо сплати судового збору , внаслідок чого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосована бути не може .

Вказана позиція висловлена Верховним Судом України і в Постанові № 6-185цс17 від 06.09.2017 року.

На даний час позивач недоліки апеляційної скарги не усунула: оригінал квитанції про сплату судового збору не подала.

За таких обставин суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року визнати неподаною та повернути.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 121, 297 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року - визнати неподаною та повернути .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя :