Справа № 357/6195/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу
В С Т А Н О В И В :
02.06.2017 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що ОСОБА_2 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2012 року №194 було прийнято на посаду машиніста крану автомобільного. 02.10.2012 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №195 він був переведений на посаду водія автотранспортних засобів відділу централізованих перевезень військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква, Київської області та за ним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2014 року №225 був закріплений бензовоз марки «МАЗ 5337», реєстраційний номер на темному фоні 53-82-РЗ та відповідно наказу командира частини НОМЕР_1 від 10.03.2015 року - причеп марки «ПЦ-6,7», реєстраційний номер на темному фоні НОМЕР_2 , що належить військовій частині НОМЕР_1 на праві оперативного управління. 11 березня 2015 року ОСОБА_2 , керуючи автопоїздом у складі вантажного бензовоза марки «МАЗ 5337», реєстраційний номер на темному фоні 53-82-РЗ та причеп марки «ПЦ-6,7», реєстраційний номер на темному фоні НОМЕР_2 , що належить військовій частині НОМЕР_1 на праві оперативного управління, на 128 кілометрі траси Київ-Одеса здійснюючи розворот у невстановленому місці допустив зіткнення з автомобілем КІА під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого ОСОБА_4 завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та пошкоджено автомобіль ОСОБА_4 , марки «КІА Соренто», держномер НОМЕР_3 . Відповідно до вироку Ставищенського районного суду Київської області від 06.10.2015 року, який набрав законної сили 15.12.2015 року, відповідача було засуджено за скоєний злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України. Судом стягнуто з військової частини НОМЕР_1 233 421,00 грн. у відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_4 матеріальної шкоди та 50 000 гривень у відшкодування потерпілій моральної шкоди за отриманні фізичні та моральні страждання. Вказане судове рішення було виконане військовою частиною НОМЕР_1 , про що свідчить повідомлення Білоцерківського управління Державної казначейської служби України Київської області від 16 вересня 2016 року №0310/1183. Військова частина НОМЕР_1 вважає, що оскільки вказана шкода була заподіяна неправомірними діями ОСОБА_2 , за що він притягнутий до кримінальної відповідальності, а робітник несе відповідальність за свої дії перед підприємством (військовою частиною НОМЕР_1 ), право регресної вимоги до останнього виникає з часу виплати підприємством (військовою частиною НОМЕР_1 ) сум третім особам, тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 суми відшкодування у розмірі 283 421,00 гривень в порядку регресу та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача, згідно довіреності в справі ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення.

За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 11 березня 2015 року ОСОБА_2 , керуючи автопоїздом у складі вантажного бензовоза марки «МАЗ 5337», реєстраційний номер на темному фоні НОМЕР_4 та причеп марки «ПЦ-6,7», реєстраційний номер на темному фоні НОМЕР_2 , що належить військовій частині НОМЕР_1 на праві оперативного управління, на 128 кілометрі траси Київ-Одеса здійснюючи розворот у невстановленому місці допустив зіткнення з автомобілем КІА під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого ОСОБА_4 завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та пошкоджено автомобіль ОСОБА_4 , марки «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_3 .

06.10.2015 року вироком Ставищенського районного суду Київської області ОСОБА_2 було засуджено за скоєний злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців виправних робіт з відрахуванням із заробітку засудженого в дохід держави 15 відсотків заробітку без позбавлення права керувати транспортними засобами. Цивільний позов задоволено частково та стягнуто із власника транспортного засобу військової частини НОМЕР_1 233 421,00 грн. у відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_4 частини матеріальної шкоди та 50 000 гривень у відшкодування потерпілій моральної шкоди. Стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України 50 000 гривень у відшкодування потерпілій ОСОБА_4 частини матеріальної шкоди та 500 гривень витрат, пов`язаних з її лікуванням. Вирок набрав законної сили 15.12.2015 року (а.с.5-13).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови №4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки роз`яснив, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок Ставищенського районного суду Київської області від 06.10.2015 року, який набрав законної сили 15.12.2015 року, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якого ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, як слідує з вищенаведеного, вказане ДТП мало місце з вини ОСОБА_2 , що в судовому засіданні також підтвердив сам відповідач.

Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1188 ЦК України передбачене відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. В ст. 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, саме ОСОБА_2 з вини якого сталася дана ДТП, є відповідальним за спричинену в результаті ДТП шкоду.

Як вбачається з повідомлення Білоцерківського управління державної казначейської служби України Київської області №0310/1183 (а.с.14), що 16.09.2016 року здійснено безспірне стягнення коштів з Військової частини НОМЕР_1 згідно оригіналу виконавчого листа №1 Ставищенського районного суду Київської області №1-кп/378/67/15 КПКВ-2101020 (з рахунку НОМЕР_5 ) КЕКВ 2800 в сумі 283 421,00 грн. матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_4 .

У відповідності до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

02.10.2012 року між ОСОБА_2 та Військовою частиною НОМЕР_1 , був укладений типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, з метою забезпечення схоронності матеріальних цінностей, які належать Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.18).

Як вбачається з ч.3 даного типового договору (а.с.18), у разі незабезпечення з вини працівника схоронності ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, організації, установі його відшкодування проводиться відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно п.3 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

У відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього

ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами.

Судом встановлено вину відповідача у скоєнні ДТП та факт сплати Військовою частиною НОМЕР_1 суми шкоди завданої внаслідок ДТП, а тому вимоги позивача до відповідача є обгрунтованими.

Суд приймає до уваги визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, тому з ОСОБА_2 , необхідно стягнути на користь військової частини НОМЕР_1 суму коштів в розмірі 283 421,00 грн.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у справі, які складаються із: судового збору сплаченого позивачем при подачі позову до суду в сумі 4252,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №293 від 30.05.2017 року ( а.с. 1).

На підставі ст.ст. 993,1166,1188,1191 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,60,61,88,174,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 ( р/р НОМЕР_6 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172,) суму коштів в розмірі 283 421,00 грн. ( двісті вісімдесят три чотириста двадцять одна гривня 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 судові витрати в розмірі 4252,00 грн. ( чотири тисячі двісті п`ятдесят дві гривні 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя О. В. Бондаренко