ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/480/17
провадження № 2/753/2712/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Горбань С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 р. Київський міський центр зайнятості (далі по тексту - Київський МЦЗ, позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, відповідач) про стягнення допомоги по безробіттю та вартості навчання в загальному розмірі 20 392,02 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. 14.05.2015 р. ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного центру зайнятості в місті Київ (далі по тексту - Дарницький РЦЗ) за сприянням у працевлаштуванні. Відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» згідно з наказом № НТ150514 від 14.05.2015 відповідачу було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. На підставі договору про професійне навчання № 14/251/01/23/02/16 від 23.02.2016, укладеного між Дарницьким РЦЗ та ОСОБА_2, останню було зараховано на навчання до ПАТ «ВНЗ «МАУП». Відповідач успішно завершила навчання та отримала свідоцтво про підвищення кваліфікації. Під час чергового прийому 11.05.2016 у спеціаліста Дарницького РЦЗ з'ясувалося, що у паспорті відповідача зроблено відмітку про зміну місця проживання, а саме: відмітку від 25.12.2014 про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2, та 01.03.2016 зареєстроване нове місце проживання за адресою: АДРЕСА_1. Отже ОСОБА_2 на момент реєстрації у Дарницькому РЦЗ не мала зареєстрованого місця проживання, а відповідно до пункту 3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 198, реєстрація безробітних, які вертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводиться центрами зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. Оскільки відповідачу було надано статус безробітного та призначено виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості, було прийнято рішення про повернення ОСОБА_2 незаконно отриманих коштів в загальній сумі 20 392,02 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав пославшись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала пославшись на те, що на момент звернення до Дарницького РЦЗ 14.05.2015 вона була впевнена, що її місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_2. Однак 24.02.2016 вона випадково дізналася про те, що її було знято з реєстрації за цією адресою ще 25.12.2014 без її відома. 01.03.2016 вона зареєструвалася за новою адресою, а саме: АДРЕСА_1, про що повідомила інспектора Дарницького РЦЗ. Під тиском звинувачень та погрози судом її змусили написати заяву

про повернення коштів і зняли з обліку як безробітну. Проте її поведінка була добросовісною та розумною, а норми, на які посилається позивач, не є підставою для стягнення з неї отриманих коштів.

Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

14.05.2015 ОСОБА_2 звернулась до Дарницького РЦЗ із заявою, в якій просила зареєструвати її як безробітну відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначила, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років вона не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, не є фермером чи членом фермерського господарства, не навчається на денній формі навчання (а.с. 9).

До заяви відповідачем було надано паспорт з відміткою про місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19-20).

Наказами Дарницького РЦЗ від 14.05.2015 № НТ150514 та від 21.05.2015 № № НТ150521 ОСОБА_2 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 21.05.2015 (а.с. 15-17).

11.02.2016 ОСОБА_2 звернулась до Дарницького РЦЗ із заявою про направлення її на навчання до приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (далі - ПАТ «ВНЗ «МАУП») за професією директор з персоналу (а.с. 10).

На підставі договору про професійне навчання від 23.02.2016 № 14/251/01/23/02/16, укладеного між Дарницьким РЦЗ та ОСОБА_2, останню було направлено на навчання до ПАТ «ВНЗ «МАУП» та зараховано до складу навчальної групи ДП-5 на підставі наказу № 908-н від 23.02.2016. Вартість навчання за період з 23.02. по 10.05.2016 складала 3 098,97 грн. (а.с. 11-13, 18).

10.05.2016 ОСОБА_2 отримала свідоцтво про підвищення кваліфікації в ПАТ ВНЗ «МАУП» (а.с. 14).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 21.05.2015 по 10.05.2016 ОСОБА_2 отримала допомогу по безробіттю в сумі 17 293,05 грн., а вартість її навчання становить 3098,97 грн. (а.с. 26-27).

11.05.2016 відповідач прибула на прийом до спеціаліста Дарницького РЦЗ та надала свій паспорт, у якому було зроблено відмітку від 25.12.2014 про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2, та відмітку від 01.03.2016 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-22).

Слід зазначити, що обидві адреси відносяться до Дарницького району м. Києва.

21.06.2016 Дарницький РЦЗ видав наказ № 23, відповідно до якого отримана ОСОБА_2 допомога по безробіттю та вартість її навчання є незаконно отриманими сумами, які вона повинна повернути (а.с. 23).

На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що надання ОСОБА_2 статусу безробітного, призначення допомоги по безробіттю та направлення на навчання було здійснено на підставі паспорта громадянина України, що містив неправдиві відомості, а саме: у паспорті був відсутній запис про зняття її з реєстрації місця проживання, що на думку позивача є підставою для стягнення отриманих сум.

Правовою підставою своїх вимог позивач зазначає, зокрема, положення статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Так, зазначеною нормою передбачено, що застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, а сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Проте доводи позивача ґрунтуються на хибному розумінні положень законодавства, на яке він сам же і посилається як на правову підставу своїх вимог.

Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067-VI) кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: 1) участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; 2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; 3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці; 4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.

Держава гарантує особі право на захист від будь-яких проявів дискримінації у сфері зайнятості населення за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, членства у професійних спілках або інших об'єднаннях громадян, статі, віку, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 11 Закону № 5067-VI).

Частиною 1 статті 43 Закону № 5067-VI визначено, що статусу безробітного може, зокрема, набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;

За приписом частини 2 цієї норми статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 43 Закону № 5067-VI).

20.03.2013 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 198,якою затвердив Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (далі - Порядок), який визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості.

Пункт третій зазначеного Порядку також визначає, що реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводиться центрами зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Аналіз наведених законодавчих норм та підзаконного акту в сукупності з положеннями Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дає підстави для висновку, що зареєстроване місце проживання чи навіть відсутність такого місця проживання не є обставиною, що впливає на умови виплати забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Окрім того судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_2 до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні і аж до лютого 2016 р. у її паспорті громадянина України була відмітка про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Талон про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою не містить жодних відомостей про те, що він заповнювався саме нею, як і її підпису (а.с. 54).

У зазначеному талоні проставлена відмітка про зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою 25.12.2014, водночас за даними довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в. м. Києві станом на 27.03.2015 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 рахувалось житло з вищевказаною адресою (а.с. 53).

Слід зазначити, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця

проживання в Україні» (стаття 7) передбачає низку підстав для зняття з реєстрації місця проживання особи, серед яких, окрім особистої заяви особи або її представника, також зазначені судове рішення та інші документи, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Приймаючи до уваги пояснення ОСОБА_2 про те, що зняття її з реєстрації у житлі, яке належало її колишньому чоловіку, відбулося без її відома, і про вказану обставину вона дізналася лише 24.02.2016, а до того часу була впевнена, що реєстрація за вказаною адресою є дійсною, які узгоджуються із вищенаведеними доказами, та враховуючи, що жодних доказів на спростування доводів відповідача позивачем не надано, суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача умислу на невиконання обов'язків чи ознак зловживання ними.

Отже з огляду на те, що невідповідність даних про реєстрацію місця проживання застрахованої особи не є обставиною, що впливає на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, та враховуючи відсутність недобросовісності з боку відповідача, правових підстав для стягнення з відповідача суми виплаченої допомоги по безробіттю та вартості навчання суд не вбачає і відмовляє у позові у зв'язку з його необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: