Номер справи 623/3022/16-ц
Номер провадження 2/623/189/2017
РІШЕННЯ

іменем України

05 жовтня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Гуренко М.О.

з участю: секретаря - Телешевської В.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Просила визначити порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні, розташованому, в АДРЕСА_1 виділивши їй в користування частину земельної ділянки зі сторони житлового будинку АДРЕСА_2 призначити судово-технічну експертизу, стягнути з відповідача всі витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просилив задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу згідно договору конкретного користування житловим будинком посвідченого 14.12.1989 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий номер 5580, належить 1/5 частина житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.11).

На підставі договору довічного утримання, посвідченого 14.12.2004 року приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Мацокіною Н.О., реєстровий номер 2736, позивачу у власність передано 2/5 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7. (а.с.12).

Таким чином, позивачу належать 3/5 частини зазначеного будинку.

Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 1199 кв.м., розділений на дві квартири, інша квартира належить ОСОБА_3, якій належить 2/5 частини вказаного житлового будинку.

Перша квартира, що належить відповідачу, загальною площею 64,4 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м. складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, коридору, ванни та комори, друга квартира загальною площею 68,5кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., складається з трьох житлових кімнат, кухні, ванни, вбиральні, двох шаф, двох коридорів, тамбура.

Відповідно до ст. 41 Конституції України,ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ч. 1ст. 355 ЦК України, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Як вбачається з вимог ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 1ст. 88 ЗК України передбачено володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників, згідно з договором, а у разі недосягнення згодиу судовому порядку.

Згідно з ч. 4ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання у володіння частини спільної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Тобто, якщо будівля чи споруда перебуває у спільній частковій власності, то і земельна ділянка переходить у спільну часткову власність. При спільній частковій власності на будівлю чи споруду до кожного з її співвласників переходить така сама доля у спільній власності на земельну ділянку, яку співвласник має у спільній власності на будівлю чи споруду.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Згідно з п. 19 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні сторонам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось - до початку розгляду справи по суті.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи по суті, потребують спеціальних знань для розробки варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

В ході розгляду справи для встановлення можливих варіантів поділу земельної ділянки між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 травня 2017 року клопотання позивача про призначення судово-технічної експертизи було задоволено. Призначено по справі судово-технічну експертизу. На розгляд експерта було поставлено питання:1. Які можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, з урахуванням ідеальних часток співвласників житлового будинку?Проведення експертизи було доручено спеціалістам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса. Оплату за проведення експертизи було покладено на ОСОБА_1 (а.с.48).

Експертом було надано клопотання про надання правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці, дані про частки співвласників. Надати матеріали топографо-геодезичної (кадастрової) зйомки фактичних меж земельної ділянки НОМЕР_1 яка знаходяться у користуванні (власності) ОСОБА_1, та ОСОБА_3., за адресою АДРЕСА_3 виконану особою, яка має відповідні повноваження на виконання таких робіт (сертифікати), в паперовому вигляді (в т.ч. координати поворотних точок меж та об'єктів нерухомості), а також результати топографо-геодезичних робіт в електронному вигляді (файли*.dmf, *.dxf,). Провести оплату за виконання експертизи відповідно до ухвали суду обов'язок оплати за експертизу покладено на гр. ОСОБА_1. Якщо які-небудь документи, вказані вище відсутні або не складались, просили повідомити про це письмово до інституту.Дата обстеження визначена була додатково. Деталі обстеження обов'язково повинні були узгодити з експертом напередодні за тел. .В процесі дослідження перелік матеріалів міг бути доповнений. Повідомляли, що обстеження може бути проведено тільки після одержання коштів (оплати) за проведення експертизи на рахунок інституту. В разі незадоволення клопотання протягом сорока п'яти календарних днів, відповідно до ст. 53 Цивільного процесуального кодексу України та п.п. 1.13, 4.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (зі змінами та доповненнями), буде складено повідомлення про неможливість надання висновку. (а.с.56).

Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса надав суду повідомлення про неможливість надати висновку експертизи № 9030 (а.с.61).

Таким чином позивачем жодні вимоги експерта в установлений строк виконані не були (не надані додаткові матеріали, не сплачені кошти за проведення експертизи), позивач до відповідача не направляла повідомлення про присутність її при проведенні топографо-геодезичної (кадастрової) зйомки.

Так, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні заяви позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до статті 88 ЦПК України слід покласти на позивача.

Керуючись статтями10,11,209,212, 213, 214, 215,218 ЦПК України, статтями 1166,1167 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М. О. Гуренко