АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/3769/16-ц Головуючий І інстанції Пашнєв В.Г.
Провадження: 22-ц/790/1820/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря Котлярової М.Ю., Кравченко О.О.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт», про стягнення заборгованості з виплат на відрядження і середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 01 травня 2010 року він був призначений на посаду генерального директора ТОВ «Харківенергоремонт». У звязку зі службовою необхідністю позивач виїжджав за межі України у службові відрядження до Російської Федерації, Німеччини, Кіпру, Бангладеш, у період з 17.05.2012 року по 02.12.2012 року. Зазначив, що у період з 27.07.2012 року до 01.08.20156 року знаходився за кордоном. 03.12.2012 року позивач був звільнений із займаної посади. При звільненні з посади відповідачем не було проведений з ним кінцевий розрахунок - не виплачені кошти за час знаходження у відрядженні.

Просив стягнути з ТОВ «Харківенергоремонт» заборгованість з виплат на відрядження у розмірі 97 840,84 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 384 011,10 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Харківенергоремонт» на користь ОСОБА_3 заборгованість з виплат на відрядження у розмірі 97 840,84 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 384 011,10 грн., а всього разом 481 851,94 грн. без утримання податку й інших обов'язкових платежів, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача №, для зарахування на картковий рахунок №, відкритий у ПАТ «Укрексімбанк», м. Харків, МФО 351618, ЄДРПОУ банку 19362160. Стягнуто з ТОВ «Харківенергоремонт» на користь держави судовий збір в сумі 4818,51 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Харківенергоремонт»подало апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи. В обґрунтування скарги зазначено наступне. Суд першої інстанції не врахував той факт, що позивачем не доведено факт перебування його у відрядженні, а отже не обґрунтовано вимогу щодо нарахування кредиторської заборгованості за службові відрядження у розмірі 97 840,84 грн. Матеріали справи не містять доказів існування у ТОВ «Харківенергоремонт» перед ОСОБА_3 заборгованості на підставі оформлених первісних документів, які в даному випадку є обовязковими для встановлення обставини щодо існування заборгованості на підставі положень Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом міністерства фінансів України від 07.02.2013 року № 73 та ЗУ « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Суд першої інстанції помилково прийняв до уваги документи Головного управління держпраці у Харківській області, оскільки дані документи не містять жодних посилань на первинні документи, які б підтверджували факт відрядження позивача. ТОВ «Харківенергоремонт» не погоджується із висновками зазначеними у вказаному акті та звернулась до прокуратури з відповідним клопотанням про перевірку акту. Суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. 117 КЗпПУ, не врахував вимог ст. 233 КЗпП України і не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 01 травня 2010 року відповідно до наказу №134-К від 03.05.2010 р. позивач був призначений на посаду генерального директора ТОВ «Харківенергоремонт»( а.с. 9).

У період часу з 27.07.2012 року по 01.08.2015 р. позивач знаходився за кордоном, що зазначено позивачем та не спростовується відповідачем.

03 грудня 2012 року, відповідно до наказу № 304 позивач був звільнений з посади генерального директора ТОВ «Харківенергоремонт», з 03.12.2012 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України ( а.с. 9).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з положень ст. 116,117 КЗпП України. Суд зазначив, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У звязку з тим, що відповідач вимогу позивача щодо проведення з ним розрахунку після звільнення та виплати йому сум за службові відрядження та середнього заробітку за час затримки розрахунку у добровільному порядку не виконав, суд прийшов до висновку про існування підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів з такими висновками рішення суду не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 нього Кодексу.

Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року N59 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за N218/2658 зі змінами відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 04.08.2015 року № 694, передбачає, що підприємство, яке відряджає працівника, здійснює реєстрацію особи, яка відбуває у відрядження, у спеціальному журналі, зобов'язане забезпечити його грошовими коштами (авансом) у розмірах, установлених нормативно-правовими актами про службові відрядження.

Наказом генерального директора ТОВ «Харківенергоремонт» «Про встановлення норм добових витрат для відрядження за кордон» від 09.04.2010 року № 41/1 встановлені додаткові вимоги щодо документального оформлення витрат на відрядження працівників. Положеннями вказаного наказу передбачено, що розрахунки з працівниками слід здійснювати виключно на підставі посвідчення на відрядження.

Таким чином, підставою для відображення в обліку ТОВ «Харківенергоремонт» операцій, повязаних з відрядженням працівників повинні бути документи, що підтверджують факт відрядження, до яких відносяться: наказ керівника про направлення у відрядження із зазначенням мети та/або службового завдання; документи, що підтверджують проїзд; документи, що підтверджують витрати; посвідчення на відрядження; авансовий звіт працівників; документи, що підтверджують зв'язок відрядження з діяльністю підприємства до яких відносяться звіт про відрядження, документи щодо фактичних цивільно правових відносин, інші підтверджуючі документи.

З матеріалів справи встановлено, що за період знаходження на посаді генерального директора ТОВ «Харківенергоремонт», у звязку зі службовою необхідністю позивач виїжджав за межі України у службові відрядження до Російської Федерації, Німеччини, Кіпру, Бангладеш, у період з 17.05.2012 року по 02.12.2012 року.

В період часу з 27.02.2012 року по 01.08.2015 р. позивач знаходився за кордоном.

З акту перевірки Головним управлінням Держпраці у Харківській області від 19.01.2016 року про додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 20-02-4301/0057 ТОВ «Харківенергоремонт» вбачається порушення вимог законодавства ТОВ «Харківенергоремонт», в тому числі ст.121 КЗпП України. Працівникам не відшкодовуються витрати у звязку з службовим відрядженнями. Так, згідно наданої оборотно сальдової відомості по рахунку № 3721 за 01.11.2015 р. 21.01.2016 р. встановлено, що має місце заборгованість перед працівниками, в тому числі по витратам у звязку з службовим відрядженням перед ОСОБА_3 у розмірі 97 840, 84 грн.

Однак, судова колегія вважає, що вказаний акт, не може бути підставою для встановлення існування заборгованості ТОВ «Харківенергоремонт» перед ОСОБА_3 саме у звязку з службовими відрядженнями, оскільки вказаний акт не містить в собі посилань на документи на підставі яких ОСОБА_3 був відправлений підприємством у відрядження.

У судовому засіданні представником ТОВ «Харківенергоремонт» було зазначено, що при проведенні вказаної перевірки Головним управлінням держпраці у Харківській області накази щодо відправлення ОСОБА_3 до відряджень, авансові звіти та первинні документи, які є підставою для визнання факту порушення підприємством положень ст.121 КЗпП України були відсутні. На вказані обставини при перевірці не було звернуто уваги.

Крім того, з клопотання № 1 ТОВ «Харківенергоремонт» до начальника Ленінського відділу Харківської міської прокуратури № 1 вбачається, що підприємством надавались частина звітів щодо відряджень ОСОБА_3 до різних країн, де він відпочивав разом з сім»єю , однак вказаному факту при перевірці також оцінки не надано.

З авансових звітів стосовно інших працівників ТОВ «Харківенергоремонт» зазначено номер контракту, відповідно до якого вони були надіслані у відрядження. Однак, у відношенні ОСОБА_3 відсутні номера таких контрактів.

До участі у справі інспекція з питань додержання законодавства про працю Головного управління держпраці у Харківській області не залучалась, у звязку з чим неможливо перевірити які стали підставою для складання акту.

Відповідно до положень ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦПК України, якою передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновок експерта є належним доказом по справі, проте при розгляді справи експертиза не проводилась, клопотання про її проведення сторонами не заявлялось.

Таким чином, позивачем, у розумінні вимог ст. 57,60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, щодо підтвердження факту перебування його у відрядження, яке відбувалось саме у звязку з діяльністю ТОВ «Харківенергоремонт».

На підставі викладено, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин вимоги ст.117 КЗпП України щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримання розрахунку у звязку з невиплатою коштів за відрядження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт»задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді