Справа № 440/1197/14 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/783/473/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Іванова О.О.,

з участю ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, державного виконавця - Матвеюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року у справі за поданням заступника начальника відділу ДВС Золочівського РУЮ Матвеюк О.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні подання відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_5

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не зробив запитів до міграційної служби на підтвердження того, що боржник дійсно має паспорт громадянина України для виїзду за кордон і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України, а також не перевірив шляхом скерування запиту до прикордонної служби твердження представника стягувача про те, що боржник не лише має реальну можливість виїжджати за межі України, а й виїжджає за кордон регулярно. Посилається, що боржник ОСОБА_3 наміру свій борг повертати не має, жодних зусиль для повернення грошових коштів за рішенням суду не докладає, вчиняє дії, які унеможливлюють та ускладнюють виконання рішення суду, достовірні відомості про свої доходи та майно не надає. Стверджує, що ОСОБА_3 живе не на пенсію 1200 грн., а на кошти від концертно-пісенної діяльності, продажу музичних альбомів та іншої не декларованої ним фінансової діяльності, однак від виконання рішення суду ухиляється. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, державного виконавця Матвеюк О.П. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про заперечення вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 12.12.2014 року стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 борг за договором позики в сумі 301537,17 грн. та 2873,00 грн. судового збору. 03.04.2015 року видано виконавчий лист на виконання рішення.

Постановою заступника начальника відділу ДВС Золочівського РУЮ Матвеюк О.П. серії ВП № 47319064 від 21.04.2015 року, відкрито виконавче провадження по виконанню вище згаданого виконавчого листа.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 24.11.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника відділу ДВС Золочівського районного про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.04.2016 року, вище вказану ухвалу Золочівського суду скасовано з тих підстав, що судовий розгляд проводився у відсутності державного виконавця та не оглянуто виконавче провадження.

Статтею 377-1 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, про що повідомлено боржника та надано строк для самостійного виконання рішення до 27.04.2015 р. Однак боржником у визначений строк рішення суду не виконано.

Також виконавцем скеровано запити в реєструючі органи для встановлення майнового стану боржника.

Встановлено, що за боржником не числяться транспортні засоби, відсутня земельна ділянка на території Золочівського району, останній не працює, отримує пенсію, за боржником зареєстрована на праві власності 1/4 частина трикімнатної квартири, проте дане майно було реалізовано на електронних торгах в рамках іншого виконавчого провадження. Згідно відповіді ДФС за боржником наявні відкриті рахунки, однак на таких відсутні кошти. Згідно повідомлення Державної служби інтелектуальної власності України боржник не являється власником жодного із зареєстрованих об"єктів інтелектуальної власності, іншого майна на яке б можна було звернути стягнення не виявлено.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державним виконавцем не надано доказів, які б давали суду підстави вважати, що боржник з метою ухилення від сплати боргу збирався виїхати з України.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст.6 вказаного Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом, та, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" спрямовані на виконання рішення суду, хоча саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Зокрема, державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов'язання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Колегією суддів враховується, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, адже саме лише невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим листом обов'язків.

Передача ОСОБА_3 в 2011 році 150000 доларів США для інвестування не може прийматись до уваги як доказ ухилення від виконання рішення суду, оскільки виконавче провадження відкрито 21.04.2015 року.

Також в поданні державного виконавця не зазначено жодного доказу на підтвердження отримання боржником коштів від концертно-пісенної діяльності, продажу музичних альбомів та іншої не декларованої ним фінансової діяльності. (а.с.1-2)

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування ухвали.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.