У Х В А Л А

22.09.2017 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л. М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінант» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1А, звернувся до суду з цивільним позовом до ТОВ «Страхове товариство «Домінант» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування.

Подана позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119 ЦПК передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина п'ята статті 119 ЦПК), не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 121 ЦПК) або залишення заяви без розгляду (пункт 8 частини першої статті 207 ЦПК).

Подана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ч.5 ст. 119 ЦПК України, а саме: до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позову майнового характеру справляється судовий збір у розмірі одного відсотка ціни позову але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачено. Позивач вважає, що на вказаний спір розповсюджується дія закону про захист прав споживачів.

Суд не може погодитись з такою думку позивача з огляду на наступне.

Щодо поширення норм Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023-ХІІ на правовідносини, що регулюються Законом України "Про обов"язкове стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV, то слід враховувати сферу дії зазначених законів.

У преамбулі № 1023-ХІІ зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Закон № 1961-ІV регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У ст. 1 цього Закону визначено, що страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Тобто цей Закон направлений на захист життя, здоровя та майна третіх осіб.

Відповідно, Закон № 1023-ІV, що регулює відносини, які випливають із договорів купівлі-продажу (виконання робіт, надання послуг) та спрямовані на задоволення виключно особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, не може поширюватися на правовідносини, що випливають із Закону № 1961-ІV.

Таким чином, позивач дійшов хибного висновку про розповсюдження на спірні правовідносини дії Закону України «Про захист прав споживачів», внаслідок чого судовий збір за подану позовну заяву не сплатив, тому її слід залишити без руху з наданням часу для усунення виявлених недоліків.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінант» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки в строк, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали, інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2