26.09.2017 Справа № 363/1001/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-
В С Т А Н О В И В :
В березні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в обґрунтування якого вказала, що з 14.02.2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2Під час шлюбу, 09.09.2003 року у них народився син ОСОБА_3. 10.04.2012 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано. 08.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. 24.10.2014 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі. Під час судових засідань по зазначеній справі щодо поділу майна подружжя, був встановлений факт окремого проживання позивача та її сина ОСОБА_3 з лютого 2011 року. Тобто, позивачка ОСОБА_1, неповнолітній син ОСОБА_3 проживали окремо від відповідача ОСОБА_2 з лютого 2011 року. Починаючи з вересня 2014 року, ОСОБА_2 був обізнаний про місце реєстрації та фактичну адресу проживання ОСОБА_1 та їх сина ОСОБА_3 З метою укладення договору про участь у вихованні та утриманні дитини, 05.09.2012 року був надісланий цінний лист на імя відповідача ОСОБА_2, який містив лист щодо договору про участь у вихованні та утриманні дитини, а також сам текст договору. Даний лист був отриманий відповідачем 13.09.2012 року, однак жодної відповіді позивач від ОСОБА_2 не отримала. Позивач також зазначила, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець та надає послуги у сфері права. Вказує, що відповідач має постійну роботу та дохід з 16.11.2011 року у ТОВ «ГлобалЛоджик Україна». Крім того, позивач зазначає, що як їй відомо, аліменти ОСОБА_2 нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідачем не проводиться, у шлюб після розлучення з нею не вступав, інших неповнолітніх дітей немає. Враховуючи, що відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але добровільно матеріальної допомоги не надає, а тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом та просить суд, встановити аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі ? частки від усіх видів заробітку/ доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з жовтня 2014 року по січень 2017 року протягом трьох календарних місяців рівними частинами із дня предявлення цього позову; стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі ? частки від усіх видів заробітку/доходів відповідача щомісячно, починаючи із дня предявлення цього позову, але не пізніше 15 числа кожного місяця.
Позивач у судовому засіданні позовну заяву повністю підтримала, просила суд її задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідач у судовому засіданні позовну заяву визнав частково, надав письмові заперечення на позов, та пояснив, що позовні вимоги визнає частково, зокрема щодо необхідності винесення рішення та встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, або у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Проти позову заперечує частково, зокрема, щодо мотивації наявності боргу ста розміру аліментів у відсотках, як такий, що ущемляє права дитини на прожитковий мінімум передбачений чинним законодавством України. Пояснив, що родинні стосунки він з позивачем підтримували до кінця січня 2011 року. Особисто займався дитиною, забезпечував в межах можливого розваги дитині, проводили разом час в центрах розваг, кінотеатрах. Забезпечував сина необхідним обсягом відвідування секції з плавання, навіть на сьогоднішній день він додатково оплачує персональному тренеру сина його заняття. З дозволу позивачки, має право та можливість здійснювати свої батьківські завдання. Викладена мотивація категорично не відповідає дійсності та реальним мотивам звернення до суду щодо встановлення розміру аліментів, оскільки весь час позивач отримувала аліменти як у грошовій формі, так і дитина отримувала все необхідне у натуральній формі, в першу чергу піклування та спілкування з батьком. Витрати на утримання дитини, щодо купівлі одягу він приймає безпосередню участь, особисто і на власний розсуд купує та привозить одяг та взуття з за кордону, оскільки там дешевше та якісніше. Купує іграшки, звичайно не в тій кількості як позивач, тому, що вважає, що дитина має цінувати те, що для неї роблять. З питань виховання дитини та її проживання між ним та позивачем не досягнуто. Жодних додаткових занять сина, в яких би він не приймав участі як батько морально та фінансово немає. В утриманні дитини участь приймав, приймає та буде приймати, але не в тих якісних і кількісних вимогах позивача. Вказав, що аліменти він перераховував щомісяця, за останньою відомою адресою проживання дитини, та надавав дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини. Позивач іншої адреси не повідомляла. Додатково повідомив, що постійного заробітку немає. Доходи досить нестабільні, але вистачає на оплату квартири, оплату свого телефону та телефону дитини, їжу, на дозвілля з дитиною. Заперечує в повному обсязі щодо мотивів позовної заяви та розміру аліментів, та боргу за минулі роки.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовну заяву обґрунтованою частково та такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що з 14 лютого 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 маютьнеповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в свідоцтві про народження дитини сторони записані батьками ( а.с. 8).
10 квітня 2012 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2012 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2012 року було змінено, а саме: було виключено із мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що сторони не підтримують шлюбних відносин з жовтня 2010 року; спільне проживання з відповідачем має негативні наслідки та впливає на психологічний стан здоровя позивача та сина; між подружжям виникали постійні конфлікти, що негативно впливає на психоемоційний стан як позивача так і неповнолітньої дитини. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2012 року залишено без змін (а.с. 4-7).
З метою укладення договору про участь у вихованні та утриманні дитини, 05.09.2012 року позивачем був надісланий цінний лист на імя відповідача ОСОБА_2, який містив лист щодо договору про участь у вихованні та утриманні дитини, а також сам текст договору. Даний лист був отриманий відповідачем 13.09.2012 року (а.с. 9-12).
Відповідно до довідки від 14.03.2017 року № 327 виданої Новопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області про склад сімї сабо зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, видно, що за цією адресою проживають позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; чоловік позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5; син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 13).
З копії позовної заяви ОСОБА_1 видно, що в 2011 році остання зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини до ОСОБА_2, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2011 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду, однак ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2012 року вказану позовну заяву було залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою у судове засідання позивача (а.с. 30-36).
З копії нотаріально посвідченої довіреності від 26.05.2015 року видно, що позивач ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_2 вчиняти всі необхідні та передбачені законодавством України дії для оформлення та отримання паспорту для виїзду за кордон її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37).
З копії нотаріально посвідченої заяви від 15.06.2015 року видно, що відповідач ОСОБА_2 дав свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон з України до Обєднаного Королівства Великобританії з туристичною метою та на відпочинок своєму синові ОСОБА_3 у супроводі бабусі ОСОБА_7 (а.с. 38).
Також, з копій нотаріально посвідчених заяв від 11.06.2015 року, 12.05.2014 року, 30.05.2013 року, 15.07.2013 року, видно, що позивач ОСОБА_1 дала свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон з України до Обєднаного Королівства Великобританії, Болгарії та Чорногорії з туристичною метою та на відпочинок своєму синові ОСОБА_3 у супроводі батька відповідача ОСОБА_2 та / або бабусі ОСОБА_7 (а.с. 39-42).
З копії нотаріально посвідченої заяви від 15.05.2013 року видно, що відповідач ОСОБА_2 дав свою згоду на реєстрацію місця проживання свого сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 43).
З квитанцій УДППЗ «УКРПОШТА» видно, що відповідачем ОСОБА_2 неодноразово направлялись грошові перекази на імя позивача ОСОБА_1, у тому числі за період за який позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів з жовтня 2014 року по січень 2017 року, про що позивач у судовому засіданні не заперечувала, однак грошові перекази вона не отримувала, та вони повертались відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 59-65).
Крім того, з матеріалів справи також видно, що неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має закордонний паспорт громадянина України та неодноразово перетинав кордон, зокрема з України до Обєднаного Королівства Великобританії, Болгарії та Чорногорії (а.с. 66-68).
З інформаційної довідки Головного управління ДФС у м. Києві ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.09.2017 року № 1983/9/26-50-08-02-09 видно, що відповідач ОСОБА_2 в період з 01.07.2014 року по 31.03.2017 рік отримував доходи з ТОВ «ГЛОБАЛЛОДЖИК Україна».
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У зв'язку із тим, що відповідач є дієздатним, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків не має, є працездатним та має постійний дохід від підприємницької діяльності, а тому суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання їх сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Стосовно вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів за період з жовтня 2014 року по січень 2017 рік, судом зазначається наступне.
Відповідно до ч. 3ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
Однак, під час судових засідань та матеріалами справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 добровільно надавав весь час його окремого проживання з позивачем та їх сином матеріальну допомогу, але позивач відмовляється від отримання грошових коштів ОСОБА_2 через УДППЗ «УКРПОШТА», також відповідач ОСОБА_2 бере участь у вихованні дитини, у її духовному та психологічному розвитку, оздоровлює дитину, подорожує закордон разом з сином, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів за період з жовтня 2014 року по січень 2017 рік з ОСОБА_8 відсутні.
Також з відповідача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 640 гривень.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
На підставі ст.ст.75, 84, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212-215, 367 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09.09.2021 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах сплати платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.Б. Баличева