У Х В А Л А

судового засідання

28.09.2017 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду скаргу ОСОБА_1 з участю заінтересованих осіб: Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області щодо порядку винесення 05.10.2016 р. постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52426522 неправомірними та зобовязати державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області скасувати постанову від 05.10.2016 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 52426522; визнати дії державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області щодо винесення 03.04.2017 р. постанови про стягнення виконавчого збору неправомірними та зобовязати державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області скасувати постанову від 03.04.2017 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 260 776,72 грн. в межах виконавчого провадження ВП № 52426522 та вжити заходів щодо припинення стягнення такого виконавчого збору із ОСОБА_1

Свою скаргу мотивує тим, що на виконанні у Франківському відділі державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходилося виконавче провадження № 52426522 по виконанню виконавчого листа № 2/465/3210/15, що виданий 12.05.2016 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 2 607 767,23 грн. боргу. 05.10.2016 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2/465/3210/15, однак, не зважаючи на те, що 05.10.2016 р. вступив в силу новий Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р., при прийнятті вказаної постанови державний виконавець керувався нормами попереднього Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р., зокрема, ст. ст. 17, 19, 20, 25, які втратили чинність станом на момент винесення вказаної постанови. Відтак, вказаною постановою, всупереч вимог чинного на той час законодавства, встановлено строк на добровільне виконання рішення суду до 12.10.2016 р. При цьому, вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не отримувала, в матеріалах відповідного виконавчого провадження відсутні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень боржнику. Зазначає, що у вказаній постанові боржником вказано ОСОБА_3, що суперечить виконавчому листу, оскільки, прізвище боржника ОСОБА_1 і подвійного прізвища, що пишеться через дефіс, у неї ніколи не було. Вважає, що виконавче провадження відкрито щодо особи, якої не існує, з порушенням вимог чинного на момент винесення такої постанови Закону України «Про виконавче провадження». Окрім цього, у своїй скарзі скаржник вказує, що при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ВП № 52426522 їй стало відомо про винесення Франківським ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 03.04.2017 р. постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 260 776,72 грн., яка є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.12.2015 р. у справі № 465/3359/14-ц фактично виконано не державним виконавцем Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, а врегульовано сторонами поза межами виконавчого провадження, тобто, примусове стягнення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» фактично не відбувалося, тому правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, з урахуванням положень ст. 27 чинного Закону України «Про виконавче провадження», відсутні.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, просив задоволити з підстав викладених у ній.

Державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 заперечив проти скарги, зазначивши, що ОСОБА_1 пропущено строк на звернення із скаргою на дії державного виконавця, оскільки боржнику надсилалася постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2016 р., однак, на даний час немає можливості надати суду належних доказів відправлення цієї постанови боржнику та отримання ним такої, у задоволенні скарги просив відмовити.

Заінтересована особа - ПАТ «ВТБ Банк» свого представника до суду не направила, хоча про дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник у судове засідання не з'явився.

Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження, судом встановлені наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Положеннями п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких, зокрема, віднесено виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 05.10.2016 р. постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП № 52426522 з примусового виконання виконавчого листа № 2/465/3210/15, виданого 12.05.2016 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 2 607 767,23 грн. боргу.

Згідно листа ПАТ «ВТБ Банк» від 06.03.2017 р. № 53/1700-2, що наданий 20.03.2017 р. Франківському ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, борг по виконавчому провадженню ВП № 52426522 погашений в повному обсязі.

03.04.2017 р. Франківським ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області з врахуванням вищевказаної заяви ПАТ «ВТБ Банк» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 52426522 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із погашення боржником боргу у повному обсязі.

Окрім цього, 03.04.2017 р. Франківським ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області у межах виконавчого провадження ВП № 52426522 також винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 260 776,72 грн.

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2016 р., при прийнятті такої державний виконавець керувався Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р., а саме, ст.ст. 17, 19 , 20, 25, які втратили чинність на момент винесення вказаної постанови. Окрім цього, вказаною постановою, всупереч вимог чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р., встановлено строк на добровільне виконання рішення суду - до 12.10.2016 р.

Між тим, суд вважає помилковою позицію державного виконавця про застосування вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року під час проведення виконавчих дій з 05.10.2016 року з огляду на наступне.

Згідно ст.58 Конституції України визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається, зокрема, з рішення Конституційного суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 [у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)] до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Так, за змістом вимог п.7 Перехідних Положень до Закону України «Про виконавче провадження», від 02.06.2016 року за № 1404-VIII, що набрав чинності з 05.10.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Аналізуючи викладені вимоги нормативно-правових актів слід зробити висновок про те, що під час проведення виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень у виконавчому провадженню державному виконавцю слід було керуватись чинним на час вчинення таких дій нормативно-правовим актом - Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, що набрав чинності з 05.10.2016 року.

Відтак, прийняття державним виконавцем будь-яких процесуальних рішень із застосуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, що втратив свою дію на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, є незаконним та така постанова підлягає скасуванню.

Суд також погоджується із твердженнями заявника та вважає, що у оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження боржником вказано ОСОБА_1 -ОСОБА_4, що суперечить виконавчому листу, який видавався Франківським районним судом м. Львова 12.05.2016 р., оскільки прізвище боржника згідно доказів, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_1 і подвійного прізвища ОСОБА_3, боржник не має. Відтак, постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2016 р. оформлена державним виконавцем з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що оскаржуваною постановою про відкриття виконавчого провадження порушено права боржника ОСОБА_1, зокрема, й щодо можливості вчасного оскарження відповідної постанови у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», так як в порушення ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державним виконавцем не надіслано боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2016 року не пізніше наступного робочого дня, тобто 06.10.2016 року, який був робочим днем.

За ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом про виконавче провадження заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як свідчить скарга заявника та матеріали виконавчого провадження, саме 19.05.2017 року його представник отримав змогу ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження та виявив факт винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2016 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 03.04.2017 р. і зміг ознайомитися із їх змістом.

У даному випадку суд не отримав письмових доказів про своєчасне направлення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 у судовому засіданні сама розяснила, що на даний час немає можливості надати суду належних доказів відправлення такої постанови боржнику та отримання ним такої, тому суд вважає, що право боржника було порушено і боржник звернувся до суд із даною скаргою на дії державного виконавця в межах строків, визначених чинним законодавством України.

Щодо тверджень заявника у скарзі на дії державного виконавця про неправомірність винесення Франківським ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 03.04.2017 р. постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 260 776,72 грн., суд погоджується з такими, оскільки вказані дії державного виконавця Харко М.М. суд не може вважати правомірними, а винесена постанова є такою, що суперечить Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Визначення поняття виконавчого збору, підстави для його стягнення та розмір визначені ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з ч.ч. 1 та 2 якої: виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В наведеній правовій нормі визначено, що підставою для виникнення права на отримання виконавчого збору є фактичне часткове або повне примусове виконання судового рішення, а 10% нараховуються не на суму, яку підлягає стягнути з боржника, а на суму, яка була стягнута з нього в примусовому порядку. Відтак, невиконання боржником виконавчого документа в строк, встановлений державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не є підставою на стягнення виконавчого збору без здійснення заходів виконавчого провадження.

Перелік заходів виконавчого провадження встановлено ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» з ОСОБА_1 може бути стягнуто 10% виконавчого збору лише з тієї суми, яка в результаті застосування до неї заходів виконавчого провадження була примусово стягнута на користь стягувача.

Проте, як вбачається із наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження, за виконавчим провадженням до ОСОБА_1 не було застосовано відповідних заходів виконавчого провадження, кошти на користь ПАТ «ВТБ Банк» не були стягнуті, рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.12.2015 р. у справі № 465/3359/14-ц виконано не державним виконавцем Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, а врегульовано сторонами поза межами виконавчого провадження, тобто, примусове стягнення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» не відбувалося, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП № 52426522, а тому у державного виконавця були відсутні підстави на стягнення виконавчого збору з боржника.

З цього питання Верховний Суд України у своїй постанові №3-217гс14 від 28.01.2015 року дійшов наступних висновків

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом 3 робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій указує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до 7 днів з моменту винесення постанови та зазначає, що в разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом. Сплив строку наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Разом із тим ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Проте така правова норма не є підставою для виникнення права на стягнення виконавчого збору, а лише встановлює порядок його стягнення за умови, що державним виконавцем стягнуто кошти чи повернуто майно хоча б частково на користь стягувача. Але у даному випадку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» жодних коштів не стягнуто.

Суд зауважує, що згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. При цьому, конкретний розмір такого виконавчого збору не зазначається, його подальше стягнення врегульовано ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи фактичне застосування державним виконавцем при винесені постанови про стягнення виконавчого збору Закону України «Про виконавче провадження», що втратив чинність ще в 2016 році, така постанова від 03.04.2017 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52426522 є незаконною та підлягає скасуванню.

Як визначено ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що вимоги за скаргою є обґрунтованими, тому суд визнає оскаржувані дії неправомірними і зобов'язує державного виконавця державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення задля поновлення порушених прав заявника.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_1 з участю заінтересованих осіб: Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на дії державного виконавця задоволити.

Визнати дії державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області щодо порядку винесення 05.10.2016 р. постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52426522 неправомірними та зобовязати державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області скасувати постанову від 05.10.2016 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 52426522.

Визнати дії державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області щодо винесення 03.04.2017 р. постанови про стягнення виконавчого збору неправомірними та зобовязати державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області скасувати постанову від 03.04.2017 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 260 776,72 грн. в межах виконавчого провадження ВП № 52426522 та вжити заходів щодо припинення стягнення такого виконавчого збору із ОСОБА_1

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ванівський Ю.М.