АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/587/17 Номер провадження 22-ц/786/2389/17Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Литвин Майї Іванівни, третя особа ОСОБА_4, про зобов'язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 23.07.2002 року її батько, ОСОБА_5, склав на її ім'я заповіт, відповідно до якого заповів земельну частку (пай) розміром 3,17 га., розташовану у с. Заріг Оржицького району Полтавської області, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Вважає, що вона має право на прийняття спадщини за заповітом на земельну ділянку розміром 3,05 га., розташовану на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну спадкодавцеві на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, виданого 05.01.2005 року Оржицькою районною державною адміністрацією. Проте, коли вона (ОСОБА_2) звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, приватний нотаріус Литин М.І. відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заповіт було складно відносно земельної частки (паю) розміром 3,17 га, а спадковим майном є земельна ділянка розміром 3,05 га. згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 05.01.2005 року Оржицькою районною державною адміністрацією.

Вважає таку відмову незаконною, та прохала зобов'язати приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадзину за заповітом від 23.07.2002 року на земельну ділянку (пай) площею 3,05 га, що розташована на території Зарізької сільської ради Оржицькеого району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцеві ОСОБА_5 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 05.01.2005 року Оржицькою райдержадміністрацією.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Литвин Майї Іванівни про зобов'язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відмовлено.

З цим рішенням не погодилась позивач, яка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що приватний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину - земельну частку (пай), на яке спадкодавець склав заповіт, мотивуючи тим, що заповіті вказаний розмір паю - 3,17 га, а Державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 05.01.2005 року виданий на земельну ділянку площею 3,05 га. При цьому, зауважує, що судом безпідставно не взято до уваги, що листом Держгеокадастру в Оржицькому районі Полтавської області № 24-1606-9/3971/82-16 від 08.09.2016 року, встановлено, що розмір частки (паю) площею 3,17 га, вказаний у сертифікаті в умовних кадастрових гектарах, згідно уточненого розрахунку відповідає площі 3,05 га, вказаній в державному акті серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю і виділеній в натурі (на місцевості).

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала та прохала її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення позивача, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що, відповідно до актового запису №1 в Книзі записів актів громадянського стану села Преображенка Дуванського району Луганської області, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками її записані - ОСОБА_5 (батько) та ОСОБА_7 (мати) (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 08.01.1953 року, а.с.13).

Згідно з актовим записом №2197 в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Полтавського міського Палацу шлюбів, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 одружились 09.09.1978 року, після укладення шлюбу прізвище чоловіка - «ОСОБА_8», дружини - «ОСОБА_2» (Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4, а.с.14).

Відповідно до актового запису №07, складеного Виконавчим комітетом Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 21.04.2015 року, а.с.8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що земельна частка (пай) і земельна ділянка є різними об'єктами спадкування, а тому дії нотаріуса щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно належної батькові позивача земельної ділянки, є правомірними.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Частиною 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як убачається зі змісту заповіту від 23.07.2002 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Горошинської сільської ради, ОСОБА_5 зробив розпорядження, яким на випадок своєї смерті, належну йому земельну частку (пай) розміром 3,17 га, розташовану в с. Заріг Оржицького району Полтавської області, заповів дочці ОСОБА_2 (а.с.9).

При цьому, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 05 січня 2005 року, ОСОБА_5, на підставі розпорядження голови Оржицької районної державної адміністрації №335 від 21.07.2004 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,05 га у межах згідно з планом, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області. Кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2 (а.с.10).

Акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №427.

Як зазначено вище, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.8).

14.05.2015 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про намір прийняти спадщину після померлого ОСОБА_5 (а.с.7).

Постановою приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. від 11 грудня 2015 року було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,05 га, що розташована на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», належну спадкодавцю на підставі Державного акту НОМЕР_1, виданого 05.01.2005 року Оржицькою районною державною адміністрацією (а.с.5).

Як підставу для винесення даного рішення нотаріусом було зазначено те, що зазначеного в заповіті майна не існує, а земельна ділянка, що належала спадкодавцю на підставі державного акта, заповітом не охоплена.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 23.05.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційною суду Полтавської області від 14.07.2016 року, по справі №543/152/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Литвин Майя Іванівна, про тлумачення заповіту, відмовлено в повному обсязі (а.с.33-36, 70-71).

Даними судовими рішеннями встановлено, що за своїм змістовим значенням та юридичною природою земельна частка (пай) і земельна ділянка є різними об'єктами прав, а тому відсутні підстави вважати, що зазначена в заповіті ОСОБА_5 земельна частка (пай) і земельна ділянка, на яку він одержав право згідно державного акту на право власності, є одним і тим же об'єктом. Після одержання державного акта на право власності на землю право ОСОБА_5 на земельну частку (пай) припинено, а отже такого об'єкта спадкування на час відкриття спадщини не існувало.

За нормами ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі наведеного, зважаючи на те, що положеннями ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, після одержання державного акта на право власності на землю право ОСОБА_5 на земельну частку (пай) припинено, а отже такого об'єкта спадкування на час відкриття спадщини не існувало, при цьому позивачем на підставі належних та допустимих наявних у матеріалах справи доказів не доведено протилежне, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність в діях приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. при відмові у вчиненні нотаріальної дії, порушення норм закону, а тому в задоволенні даного позову було правомірно відмовлено та підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом безпідставно не взято до уваги лист Держгеокадастру в Оржицькому районі Полтавської області №24-1606-9/3971/82-16 від 08.09.2016 року, яким встановлено, що розмір частки (паю) площею 3,17 га, вказаний у сертифікаті в умовних кадастрових гектарах, згідно уточненого розрахунку відповідає площі 3,05 га, вказаній в державному акті серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю і виділеній в натурі (на місцевості), є безпідставними, з урахуванням наступного.

Відповідно до п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З рахуванням наведеного, оскільки об'єктом спадкування була земельна частка (пай) розміром 3,17 га, а на момент смерті спадкодавець був власником земельної ділянки площею 3,05 га, які є різними об'єктами прав, то, не зважаючи на роз'яснення, надані в листі Держгеокадастру в Оржицькому районі Полтавської області №24-1606-9/3971/82-16 від 08.09.2016 року правомірності вимог ОСОБА_2 вони не встановлюють за відсутності на те відповідної норми закону, та не можуть стати підставою для визнання дій нотаріуса неправомірними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 15-16, 205, 303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2017 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун