Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/718/17 Головуючий у 1 інстанції:Наумов О.О.
№ провадження 22-ц/778/2985/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що 15.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачеві кредитний рахунок та надав платіжну картку з встановленням ліміту кредитування в 8720,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем були виконано умови договору та надано відповідачу кредит.

Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав.

Просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 22232,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2423,57 грн., з заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15560,54 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2800,00 грн., штрафи відповідно до п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., (процентна складова) у розмірі 1039,21 грн. та судові витрати в межах заявлених вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15.03.2011 року у розмірі 8092,31 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 2203,20 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4066,48 грн.; пені 961,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) 361,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Встановлено, що 15 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір без номеру на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк. Відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанк, що підтверджується його підписом у заяві - анкеті.

Згідно договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок та надав платіжну картку із встановленням ліміту кредитної лінії у 8720,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Ліміт зменшувався банком у жовтні 2014 року до 2430,00 грн.

Фактично між сторонами виникли кредитні зобов'язання і між сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобов'язання, строки дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, а також визначено строк позовної давності.

Строк дії платіжної картки було визначено до останнього дня 11.2017 року.

Відповідач не подавав заяви до банку про закриття карткового рахунку.

Свої зобов'язання за Кредитним договором ОСОБА_3 виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

Копією анкетної-заявки про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 15.03.2011 р. уклали картковий кредитний договір.

Випискою з карткового рахунку ОСОБА_4 за період з 15.03.2011 року по 30.11.2016 року.

Умовами і правилами надання банківських послуг затверджених Наказом від 06.03.2010 р. № СП 2010 256, в якому зазначені умови та правила надання банківських послуг та наслідки невиконання вказаних умов та правил, зокрема п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_4 добровільно взяв на себе зобов'язання сплачувати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених договором.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3. до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за Договором на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн., + 5% від суми боргу.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконує, допустив порушення умов зобов'язання та графіку внесення і поповнення карткового кредитного рахунку, внаслідок чого у відповідачки перед банком виникла заборгованість.

З розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_4, станом на 30.11.2016 року має борг по картковому кредитному договору в сумі 22323,32 грн. (тіло кредиту 2423,57 грн., заборгованості за відсотками 15560,54 грн., заборгованості за пенею та комісією 2800,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) 1039,21 грн.), також вбачається зміна річної відсоткової ставки у період з вересня 2014 року по квітень 2015 року складала 34,80%, у період з квітня 2015 року по листопад 2016 року складала 43,20%.

Однак з зазначеного розрахунку не вбачається на яку саме суму боргу нараховувалась заборгованість за відсотками, яка становить 15560,54 грн.

Оскільки з письмових пояснень наданих представником позивача ОСОБА_5 вбачається, що нарахування процентів на поточну заборгованість проводиться за формулою: N*M/365*Y=Z (N - поточне тіло кредиту; M процентна ставка; 365 кількість днів у році; Y- кількість днів за які здійснюється нарахування; Z сума нарахованих процентів ), та нарахування процентів на прострочену заборгованість проводиться за формулою: N*M/365*Y=Z (N - прострочене тіло кредиту; M процентна ставка; 365 кількість днів у році; Y- кількість днів за які здійснюється нарахування; Z сума нарахованих процентів ), тому суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з розміром заборгованості за відсотками вказаними в розрахунку.

Платіж за користування кредиту відповідачем здійснено у липні 2014 року з серпня 2014 року жодного платежу відповідачем не здійснювалось.

Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 08.02.2017 року.

Так відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вірно дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст.264 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з серпня 2014 року, у звязку із чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 08.02.2017 року.

Відповідач надав суду заяву в якій просив застосувати строк позовної давності, тому на підставі п.1 ч.2 ст.258 ЦК України застосовується позовна давність в один рік до вимог про стягнення пені.

З розрахунку відповідача наданого в письмових запереченнях вбачається, що ОСОБА_4 станом на 30.11.2016 року має борг по картковому кредитному договору в сумі 5770,01 грн. (тіло кредиту -2203,28 грн., заборгованість за процентами 1854,78 грн., пені 961 грн., штрафів -750,95 грн.).

Суд обґрунтовано не погодився з розрахунком відповідача в частині заборгованості за процентами в сумі 1854,78 грн.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 станом на 30.11.2016 року становить 8092,31 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 2203,20 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 4066,48 грн.; пені 961,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) 361,53 грн.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості з у розмірі 8092,31 грн.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: