Справа № 310/4828/17
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позову вказує на те, що вона є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, який був укладений між нею та відповідачем 07.03.2014року. Після укладання договору дарування та оформлення права власності на квартиру, між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено усну домовленість щодо проживання відповідача у цій квартирі до березня 2016 року. З реєстрації у вказаній квартирі відповідач знялася і на даний час в ній не зареєстрована. У визначений час відповідач добровільно звільнити квартиру відмовилася, створює для позивача перешкоди в користуванні і розпорядженні своїм майном. Посилаючись на ст. 391 ЦК України позивач просить суд виселити відповідача з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав, просить їх задовольнити. Суду додатково пояснив, що відповідач є колишнім власником цієї квартири. Після укладання договору дарування, відповідач знялася з реєстрації місця проживання в цій квартири. Але між позивачем і відповідачем був укладений усний договір найму квартири, за яким позивач і відповідач домовилися про те, що відповідач буде проживати у цій квартирі до березня 2016 року на певних умовах. Після закінчення цього строку відповідач відмовляється виселятися з квартири, продовжує нею користуватися. Оскільки відповідач чинить позивачу, як власнику квартири, перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, просить виселити її з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.25). Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі не подавала. В попередньому судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. В обґрунтування заперечень вказувала на те, що вона не укладала договору дарування з позивачем, нічого не підписувала. Позивач не виплатила їй гроші за квартиру і їй не має де жити. Відповідачу судом були роз'яснені її права, передбачені ст.ст. 27,31 ЦПК України, у тому числі право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, розглядає справу за відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі наявних у ній даних та доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Судом встановлено, що 07.03.2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В., право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.03.2014 року. На час розгляду справи вказаний договір не скасований і не визнаний судом недійсним.

Місце проживання (перебування) відповідача у вказаній квартирі не зареєстровано. З пояснень представника позивача вбачається, що між позивачем і відповідачем був укладений усний договір найму квартири, за яким сторони домовилися про те, що відповідач на певних умовах залишиться проживати у спірній квартирі до березня 2016 року.

Відповідач на підтвердження своїх заперечень, які вона висловила в попередньому судовому засіданні жодних доказів суду не надала.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 статті передбачає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За статтею 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення- підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3, яка на вимогу власника квартири відмовилася звільнити займане нею жиле приміщення, має бути виселена з цього приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст.319, 391 ЦК України, ст. 169 ЖК України, ст.ст. 4, 10, 11, 15, 57-62, 64, 88, 169, 208, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з однокімнатної квартири, що находиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати у розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або письмової заяви відповідача про перегляд заочного рішення, якщо їх не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. П. Прінь