АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5546/17 Головуючий 1 інст. - Полєхін А.Ю.
Справа № 635/631/17-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» вересня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 58,8 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок літ. «А-1» - загальною площею 52,3 м2, прибудову літ. «А-1» - загальною площею 4,9 м2, сіні літ. «а» - загальною площею 1,6 м2 з надвірними будівлями літ. «Б» - сарай, літ. «Д» - сарай, літ. «С» - сарай, літ. «Р» - сарай, літ. «З» - сарай, літ. «П» - сарай, літ. «Ж» - сарай, літ. «Г» - гараж, літ. «В» - літня кухня, літ. «п» - погріб, літ. «б» - погріб, літ. «Л» - вбиральня, літ. «М» - душ, що розташовані за вищезазначеною адресою.

В обґрунтування позову посилався на те, що він з червня 2006 року відкрито, безперервно володіє домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 19 січня 2017 року право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 червня 2010 року №1-858.

Позивач зазначав, що він добросовісно заволодів спірним житловим будинком, оскільки уклав з відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку і сплатив за даним договором повну вартість будинку.

Договір купівлі-продажу оформлено розпискою від 15 червня 2006 року, у відповідності до якої позивач передав відповідачу в оплату вартості наведеного домоволодіння кошти у розмірі 3000,00 доларів США та 2000,00 грн.

Позивач зазначав, що добросовісність заволодіння ним чужим майном встановлена судовим рішенням по кримінальній справі №1-927/11 від 17 листопада 2011 року.

На виконання умов договору купівлі-продажу відповідач фактично передала будинок та ключі від нього позивачу. Позивач вселився у спірний будинок у 2006 році. На протязі більше ніж 10 років він відкрито та безперервно володіє даним домоволодінням, не приховує факт знаходження майна в його володінні. Дана обставина підтверджується тим, що з 2006 року та по теперішній час (майже 11 років поспіль) позивач мешкає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Яковлівської сільської ради №25 від 24 січня 2017 року. За весь час проживання позивач здійснює оплату за електроенергію, що підтверджується довідкою АК «Харківобленерго» від 09 березня 2016 року. Також відповідач не вчинила жодних дій, які б перешкоджали позивачу користуватись домоволодінням і не вимагала позивача звільнити будинок.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що ОСОБА_2 втратила право власності на вказаний будинок, а він набув, оскільки вона отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 3 тисяч дол. США та 2 000 грн. та написала розписку про передачу будинку.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що підстав для застосування статті 344 ЦК України для виниклих між сторонами правовідносин не має.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на ефективне відновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення його основних прав, наданих їй конституцією або законом.

В силу статті 17 Загальної декларації прав людини кожна людина має право володіти майном як одноосібно, так і спільно з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина 2 статті 15 ЦК України встановлює, що одним із засобів захисту цивільного права є його визнання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разу порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

При цьому необхідно встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з 31 грудня 2012 року належить на праві власності ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що в цьому будинку проживає тільки він, ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає.

Відповідно до ч. ч. 1. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

При цьому необхідно врахувати таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Проте, виходячи з обставин справи та враховуючи положення статті 344 ЦК України слід зазначити, що до правовідносин, які склалися між сторонами, не може бути застосовано статтю 344 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 з чисельних судових рішень відомо, що власником є ОСОБА_2, що він користується чужим майном, тому одна із чотирьох умов (добросовісність, відкритість, безперервність, безтитульність володіння) набуття права власності за набувальною давністю, зокрема - добросовісність володіння - відсутня. За відсутністю хоча б однієї із вказаних умов право власності за набувальною давністю на майно не може бути визнано.

Оскільки доводи апеляційної скарги не грунтуються на матеріалах справи, і висновків суду не спростовують, а оскаржене судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, судова колегія вважає, що передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії