Провадження № 4-с/761/226/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Лукіних Антона Вікторовича, про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 (далі - Заявник, ОСОБА_1) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Лукіних Антона Вікторовича (далі - Державний виконавець), в якій просила визнати незаконною бездіяльністю Державного виконавця у виконавчому провадженні № 22260169, зокрема, ненадання у відповідності до норм законодавства ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2010 року; визнати незаконною бездіяльність Державного виконавця у виконавчому провадженні 22260169 через відсутність постанови про зняття арешту зі всього майна ОСОБА_1; зобов'язати Державного виконавця відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 22260169; зобов'язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві направити відомості про зняття арешту з майна ОСОБА_1 за виконавчим провадженням 22260169 до належних державних органів в порядку проведення дій, необхідних у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Скаржник посилається в скарзі на те, що Державним виконавцем не було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження листом із повідомленням, не було ознайомлено із текстом Постанови, не було ознайомлено із номером виконавчого провадження та ідентифікатором доступу, отже, Державним виконавцем допущено незаконну бездіяльність, яка порушує права ОСОБА_1

Представник Заявника в судовому засіданні підтримав скаргу, просив її задовольнити.

У судове засідання Державний виконавець не з'явився, повідомлений про розгляд справи належним чином.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.386 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Виходячи з цього та належного повідомлення сторін про час розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності Державного виконавця.

Заслухавши пояснення представника Заявника, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, у вересні 2016 року ОСОБА_1, оформляючи спадкові права дізналася, що існує арешт на все її майно винесене в рамках виконавчого провадження. Так, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою обтяження є постанова старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Лукіних А. В. Від 20.10.2010 року в рамках виконавчого провадження 22260169.

Як зазначила Заявник, із постановою про відкриття виконавчого провадження вона не було ознайомлена, копію постанови їй не надано, жодних звернень до неї від Державного виконавця не було, що на її думку, є порушенням ст.ст. 6, 11, 31 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, ОСОБА_1 дізналася, що 30.06.2011 року Державним виконавцем було винесено постанову від 30.06.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, крім того даною постановою було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду.

Проте, як зазначає Заявник, в порушення ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», арешт державним виконавцем не було скасовано і він є чинним на даний час. Наявний арешт порушує права ОСОБА_1, при цьому, прав інших осіб не порушено, адже стягувач не має жодних фінансових претензій до ОСОБА_1 через досягнуті домовленості, підписання договору погашення заборгованості.

Таким чином, на думку Заявника, Державним виконавцем не були виконані свої ж вимоги, зазначені у постанові від 30.06.2011 року, отже, відбувається незаконна бездіяльність державного виконавця, яка проявляється у відсутності дій, спрямованих на скасування арешту.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Щодо вимоги про визнання незаконної бездіяльності державного виконавця Лукіних А.В. у виконавчому провадженні 22260169 через ненадання у відповідності до норм законодавства ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2010 року, суд вважає за необхідне зазначити про те, що скаржником не надано суду жодних належних та допустимих доказів які б могли би підтвердити дану обставину.

Отже, враховуючи на те, що дана вимога не обґрунтована у її задоволенні слід відмовити.

Щодо вимог про визнання незаконною бездіяльність державного виконавця Лукіних А. В. у виконавчому провадженні 22260169 через відсутність постанови про зняття арешту з всього майна ОСОБА_1 та зобов'язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 за виконавчим провадженням 22260169, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV(чинний на момент спірних правовідносин), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як вбачається із Постанови від 30.06.2011 ВП 22260169, Державним виконавцем постановлено припинити арешт майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, отже фактично Державний виконавець зняв арешт із майна Заявника, а повторне винесення постанови не передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Приймаючи до уваги вищевикладене, вищезазначені вимоги Заявника є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо вимоги про зобов'язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві направити відомості про зняття арешту з майна ОСОБА_1 за виконавчим провадженням 22260169 до належних державних органів в порядку проведення дій, необхідних у зв'язку із завершенням виконавчого провадження, суд вважає за необхідне зазначити про те, що постановою Державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачеві, тим самим, Державний виконавець позбавлений можливості здійснювати будь-які виконавчі дії по виконанню виконавчого провадження № 22260169.

Оцінюючи в сукупності оглянуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні скарги ОСОБА_1, у зв'язку з чим, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 383, 385 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Лукіних Антона Вікторовича, про зобов'язання вчинити дії - в і д м о в и т и.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :