Головуючий суду 1 інстанції - Ткач О.В.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 431/1168/17
Провадження № 22ц/782/461/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Назарова М.В.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 від імені якої діє представник ОСОБА_3

на рішення

Старобільського районного суду Луганської області від 17 травня 2017 року

за позовом

Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» (далі КС «Імперіал ЛТД») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування зазначала, що 26.06.2013 року КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_4 уклали договір кредитної лінії № 3386, згідно до якого ОСОБА_4 було надано за весь час користування кредитні кошти в сумі 126000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового використання. Ліміт кредитної лінії складав 41 100 грн. Плата за користування кредитом становила 70% річних загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяця від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов'язань.

Між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений 26.06.2013 року договір поруки № 3386/1, відповідно до якого ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, що випливають з умов кредитного договору.

Між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений 26.06.2013 року договір поруки № 3386/2, відповідно до якого ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, що випливають з умов кредитного договору.

Між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був укладений 26.06.2013 року договір поруки № 3386/3, відповідно до якого ОСОБА_7 взяв на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, що випливають з умов кредитного договору.

Між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був укладений 26.06.2013 року договір поруки № 3386/4, відповідно до якого ОСОБА_8 взяла на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, що випливають з умов кредитного договору.

Між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений 26.06.2013 року договір поруки № 3386/5, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, що випливають з умов кредитного договору.

При укладанні договорів поруки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 були попереджені про солідарну відповідальність з ОСОБА_4, яку вони несуть в разі неналежного виконання умов Кредитного Договору, та повідомлено про істотні умови Кредитного Договору.

Відповідач ОСОБА_4 за п. 3.3 Кредитного Договору та Додатку до нього № 1, за графіком погашення кредиту, зобов'язалась до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит.

В порушення цих зобов'язань, відповідач порушує їх, через що станом на 10.03.2017 року загальна сума заборгованості по сплаті кредиту становить 118497, 12 грн.

Сума позовних вимог складає 90008, 62 грн., позивач просить стягнути суму заборгованості й відсотків з боржника та поручителів.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 травня 2017 року вирішено позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути на користь КС «Імперіал ЛТД» з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 солідарно суму заборгованості в розмірі 90008, 62 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

Стягнути на користь КС «Імперіал ЛТД» з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно суму заборгованості в розмірі 90008, 62 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

Стягнути на користь КС «Імперіал ЛТД» з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 солідарно суму заборгованості в розмірі 90008, 62 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

Стягнути на користь КС «Імперіал ЛТД» з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 солідарно суму заборгованості в розмірі 90008, 62 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

Стягнути на користь КС «Імперіал ЛТД» з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно суму заборгованості в розмірі 90008, 62 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 від імені якої діє представник ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення Сватівського районного суду Луганської області від 28 лютого 2017 року та залишення позовної заяви без розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник КС «Імперіал ЛТД» ОСОБА_9, доводи апеляційної скарги не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині позовних вимог КС «Імперіал ЛТД» про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від імені якої діє представник ОСОБА_3

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, колегія суддів приходить до висновку про наявність між сторонами кредитних відносин, що підтверджено матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.06.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_4 було надано за весь час користування кредитні кошти в сумі 126000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового використання. Ліміт кредитної лінії складав 41 100 грн. Плата за користування кредитом становила 70% річних загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяця від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов'язань.

26.06.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 3386/5, відповідно до умов якого остання взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, що випливають з умов кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Разом із тим статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Оскільки право кредитора і обов'язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року за № 6-2239цс15, постанові від 14 вересня 2016 року № 1451цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Згідно п. 1.1. договору поруки № 3386/5 поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання а кредитним договором № 3386 від 26.06.2013 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно п. 2.1. договору поруки № 3386/5 у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому договором.

Пунктами 3.1., 3.2. договору поруки № 3386/5 передбачено, що поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка складається із заборгованості з основної суми боргу - 15000 грн. та заборгованості зі сплати відсотків - 75008 грн. 62 коп., а всього - 90008 грн. 62 коп.

Таким чином, колегія суддів, з урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентам за користування кредитом, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За змістом доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 предметом оскарження по даній справі є стягнення з неї, як поручителя, солідарно з ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами від 26.06.2013 року № 3386.

Так, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував те, що внаслідок укладання позичальником з позикодавцем додаткової угоди, без згоди поручителя ОСОБА_2, збільшився обсяг відповідальності поручителя, що зазначена додаткова угода була укладена після сплину строку дії самого договору, що КС «Імперіал ЛТД» не додержано положень п. 3.8 договору щодо встановлення 140 % річних, що суд не дав оцінки розрахунку заборгованості щодо стягнення 15000 грн. основного боргу, КС «Імперіал ЛТД» не враховано сплачену боржником суму 7204 грн., що судом порушено норми процесуального права.

За рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2015 року (справа № 431/3584/15-ц, провадження № 2/431/2008/2015 року) з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 стягнута заборгованість за договором № 3386 від 26.06.2013 року та відповідними договорами поруки заборгованість, що виникла до 03.08.2015 року в сумі 24362 грн.

Згідно п. 2.1. кредитного договору № 3386 від 26.06.2013 року, кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту або першого траншу за кредитом.

Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору № 3386 від 26.06.2013 року, укладеному між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_4, п. 2.1. викладено у наступній редакції - кредит надається строком на 52 фактичних місяця від дати отримання позичальником кредиту або першого траншу за кредитом.

При цьому, п. 3.1.1. договору поруки № 3386/5 передбачено, що поручитель, тобто ОСОБА_2, дає згоду на зміну розміру процентної ставки за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення та укладання окремої угоди. Дана умова договору є результатом домовленості Кредитора з поручителем, а отже поручитель розуміє договору поруки № 3386/5 виконання за зобов'язаннями Боржника.

Пунктом 4.2. договору поруки № 3386/5 визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку позовної давності, визначених у п. 5.2 цього Договору, не пред'явить вимоги до поручителя.

У пункті 5.2. зазначеного вище договору поруки, сторони погодили, що строк позовної давності для всіх вимог становить три роки з моменту настання права вимоги за зобов'язанням.

Із системного аналізу вказаних пунктів договору поруки № 3386/5, вбачається, що сторони під час укладення зазначених договорів встановили строк припинення поруки, який становить три роки.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів того, що пункти 1.1., 3.1.1., 4.2., 5.2. договору поруки визнано недійсними.

Оскільки договором поруки передбачено припинення поруки у разі, якщо кредитор протягом трьох років з моменту настання права вимоги за зобов'язанням не пред'явить вимоги до поручителя, то у такому випадку трирічний строк обчислюється з з моменту настання права вимоги за зобов'язанням.

Вказаний висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року в № 6-18цс16, від 08 червня 2016 року № 6-1006цс16.

В пункті 2.3. кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього договору.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3386 від 26.06.2013 року останнє повернення суми кредиту позичальником ОСОБА_4 було здійснено - 30.09.2015 року.

Кредитні кошти були надані ОСОБА_4 строком на 52 місяці, останній строк повернення 10.03.2017 року.

Вказана практика викладена у постанова Верховного Суду України № 6-18цс16 від 03 лютого 2016 року, згідно якої, коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, момент настання права вимоги за зобов'язанням - 30.09.2015 року (постанова Верховного Суду України № 6-1009цс17 від 14.06.2017 року).

До суду з позовом КС «Імпераіл ЛТД» звернулася - 15.03.2017 року.

Отже, суд дійшов до правильного висновку, що додаткова угода укладена у період дії кредитного договору № 3386 від 26.06.2013 року, не потребує згоди ОСОБА_2, та встановлена договором № 3386/5 від 26.06.2013 року порука не є такою, що припинена.

Крім того, згідно витягу з протоколу засідання Кредитного комітету КС «Імпераіл ЛТД» № 171 від 01.12.2015 року, кредиту, виданому згідно договору № 3386 від 26.06.2013 року, було надано статус кредиту з підвищеним ризиком та з цього приводу було змінено процентну ставку на 140% річних.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3386 від 26.06.2013 року, заборгованість зі сплати основного боргу складає - 40826,36 грн., рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2015 року стягнута сума основного боргу - 21700 грн.

Таким чином, позивачем пред'явлено позов про стягнення суми основного боргу - 15000 грн., в межах розміру суми основного боргу - 40826,36 грн.

До того ж, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3386 від 26.06.2013 року, за період з 03.08.2015 року ОСОБА_4 сплачено 30.09.2015 року сума - 7204 грн., що була врахована позивачем при складанні розрахунку, а саме, - нараховано процентів 82212,05 грн., сплачено 7203,43 грн., заборгованість - 75008,62 грн. та 0,57 грн. погашення основної суми боргу.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Не постановлення судом першої інстанції ухвали про відстрочку сплати судового збору КС «Імперіал ЛТД» не ставить під сумнів законність ухваленого рішення.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог КС «Імперіал ЛТД».

Однак, суд першої інстанції допустив помилку при вирішенні питання щодо сплати судового збору, тому, рішення суду в ці частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в частині сплати судового збору.

Судові витрати необхідно стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 на користь держави в розмірі - 267 грн. з кожного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, - підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якої діє представник ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 травня 2017 року - змінити, скасувавши в частині стягнення судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Сягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі - 267 грн. з кожного.

В іншій оскарженій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: