Справа №463/5350/16-ц
Провадження №2/463/613/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Личаківський районний відділ у м. Львові Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, з подальшими уточненнями, просить ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 4 в будинку № 22 на вул. Личаківська у м. Львові.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.06.2016р. придбала у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру № 4 в будинку № 22 на вул. Личаківська у м. Львові, є співвласником вказаної вище квартири. Після укладення договору купівлі-продажу попередні власники зобовязали знятись з реєстраційного обліку, однак відповідач цього не зробив, у звязку з чим просить визнати його таким, що втратив право на користування житлом.

В судове засідання позивач не зявилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача скерував до суду заяву, в якій справу просить слухати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через засоби масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач, на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2016р. (а.с.5) набула у власність квартиру № 4 в будинку № 22 на вул. Личаківська у м. Львові, продавцем якої в тому чисті виступав відповідач. Згідно відповіді органу реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с.18), останній числиться зареєстрованим у вказаній квартирі.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 відчужив належну йому квартиру, слід вважати встановленим, що право користування нею у нього припинилось.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що вимога про усунення перешкод у здійсненні права власності ґрунтується на законі та підлягає до задоволення, оскільки з припиненням права власності у колишнього власника, у нього припинилось право користування житловим приміщенням, відповідно новий власник, за правилами ч. 2 ст. 386 ЦК України, якщо має підстави передбачати можливість порушення свого права власності, може звернутись до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Тому така вимога підлягає захисту в судовому порядку.

При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 317, 319, 321, 346, 383, 386, 391, 396, 405 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 4 в будинку № 22 на вул. Личаківська у м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Личаківським районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Леньо С. І.