ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3634/17
Провадження № 2/210/1902/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" вересня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

при секретарі Семко Н. А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої ушкодженням здоровя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої ушкодженням здоровя.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що пропрацював 22 роки 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, з яких 19 років 4 місяці у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та 1 рік у ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг», внаслідок чого отримав професійне захворювання з діагнозом радикулопатія та ХОЗЛ.

Первинним оглядом МСЕК 21.03.2012 року, встановлена третя група інвалідності та 55% втрати професійної працездатності, 5% - ХОЗЛ, 50% - радикулопатія. При переогляді залишена третя група інвалідності та збільшений відсоток втрати працездатності, а саме 50% радикулопатія, 15% - ХОЗЛ, безстроково. Внаслідок вказаних обставин позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У звязку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у звязку з загальною слабістю, втомою, болями. На даний час самопочуття не покращується, порушена функція ходьби, внаслідок чого позивач змушений пересуватись за допомогою спеціальних засобів. У звязку з викладеним, позивач просить суд стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та з ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі по 192000 з кожного відповідача без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В судовому засіданні, під час розгляду справи, представник позивача ОСОБА_2, діюча в інтересах ОСОБА_5 на підставі Договору про надання правової допомоги від 18.07.2017 року, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4, діюча в інтересах ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на підставі довіреності №003363 від 03.01.2017 року, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, пояснюючи свою позицію недоведеністю з боку позивача факту спричинення моральної шкоди, що повинно підтверджуватись відповідними медичними висновками установ, проте такі висновки позивачем не надані; відсутністю доказів того, що ОСОБА_5 почав хворіти на професійне захворювання під час роботи на підприємстві відповідача. Крім того, представник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» звернула увагу суду на той факт, що ОСОБА_5 працював на інших підприємствах в період з 1981 року по 1994 рік, та не може нести відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу іншими підприємствами. Поміж тим, було зауважено на необґрунтованість оцінки моральної шкоди у розмірі 192000,00 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_3, діюча в інтересах ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» на підставі довіреності від 12.10.2016 року за №14-407юр., проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, у звязку з недоведеністю факту порушення відповідачем законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному звязку з настанням професійного захворювання, а також недоведеністю вчинення відповідачем будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у позивача захворювання.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги за №073466, дата огляду 21.03.2012 року встановлено третю групу інвалідності, та 55% втрати професійної працездатності, 5% - ХОЗЛ, 50% - радикулопатія. При переогляді від 01.03.2013 року залишена третя група інвалідності (а.с. 8).

Також, згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №3, складеного 02.02.2012 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_6, встановлено, що 31.01.2012 року надійшло повідомлення про наявність професійного захворювання до закладу державної санітарно-епідеміологічної служби. 24.01.2012 року було остаточно встановлено діагноз Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини. Професійне захворювання було виявлено під час медогляду у КЗ «Міська лікарня №9» м. Кривого Рогу. Актом також зазначається, що ОСОБА_5 працював в умовах впливу шкідливих факторів 22 роки 5 місяців. Професійне захворювання виникло за таких обставин: ОСОБА_5 виконував роботи в підземних умовах шахти, які з причин несистематичного використання комплексу знесилення та засобів малої механізації характеризувалися запиленістю повітря робочої зони та важкою фізичною працею, в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Пунктом 15 ОСОБА_3 встановлені причини виникнення професійного захворювання, а саме робота на протязі 22 років 5 місяців в умовах важкої фізичної праці та пилу, параметри яких перевищували гранично допустимі. Пунктом 19 ОСОБА_3 були встановлені особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво комбінату «Кривбасшахтопроходка», шахти «Родіна», ВО «Кривбасруда», ДП, ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком» під час роботи ОСОБА_5 було порушено ст. 153 КЗпПУ та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 9-11).

Дослідивши акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, суд доходить до висновку, що вказаним ОСОБА_3 спростовується аргументація відповідачів стосовно відсутності доказів виникнення професійного захворювання у позивача саме через роботу на підприємствах відповідачів, з огляду на наступне.

Як зазначено у акті від 02.02.2012 року, ОСОБА_5 працював в умовах впливу шкідливих факторів 22 роки 5 місяців, тобто (виходячи з дати його складання), з 1990 року. Даний проміжок часу перетинається з періодами трудової діяльності на ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» (комбінат Криворіжсталь), а саме з 04.05.1993 року по 31.05.1994 рік, а також з 11.03.1991 року по 30.10.1992 року, з 06.06.1994 року по 13.05.2012 рік на шахті «Родіна» ВО «Крисбасруда», ДП, ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком». Даними обставинами, що встановлені актом розслідування, підтверджується причинно-наслідковий звязок трудової діяльності позивача на вказаних підприємствах та отриманим захворюванням.

Крім того, ОСОБА_3 підтверджено факт порушення норм трудового законодавства, які призвели до хронічного професійного захворювання позивача (пункт 19 ОСОБА_3), через що суд не приймає до уваги доводи представників відповідачів з приводу недоведеності фактів порушень норм законодавства про працю з боку підприємств.

Так, відповідно до ч. ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Отже, надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоровя та отримання професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обовязків на підприємствах відповідачів.

Поміж тим, суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що у звязку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у звязку з загальною слабістю, втомою, болями.

Факт постійного відчуття болю та проблем зі здоровям знаходить своє відображення у виписках-епікризах із медичної карти стаціонарного хворого: №138/29 знаходився у КЗ «Криворізька міська поліклініка Довгинцеве» в період з 24.01.2014-12.02.2014 року, №3891 в КУ «ЦПМСД№5» в період з 06.10.2014-20.10.2014 року, №267/120 ЦПМСД №5, в період з 20.01.2015-02.02.2015 року, №4056 в КУ «ЦПМСД№5» в період з 28.10.2015-11.11.2015 року, №212/112 ЦПМСД №5, в період з 18.01.2016-29.01.2016 року, №3815 в КУ «ЦПМСД№5» в період з 03.10.2016-18.10.2016 року, №324/141 ЦПМСД №5, в період з 26.1.2017-09.02.2017 року (а.с. 12-24).

Зазначеними виписками-епікризами встановлено, що ОСОБА_5 скаржиться на стійкий біль, обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових, колінних та лівому тазостегновому суглобах, обмеження рухів і хрускіт в них, заніміння кінцівок, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий та з мокротинням, головний біль, сухість у роті, підвищення артеріального тиску.

При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного звязку. Оскільки в судовому засіданні всі перелічені умови стороною позивача були обґрунтовані та доведені, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, повязаного зі спричиненням моральної шкоди.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного хронічного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідачів щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків.

Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз'яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання щодо розміру грошової компенсації з відповідача-2, беручи до уваги обставини характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 60000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Зважаючи на ту обставину, що з 22 років 5 місяців трудової діяльності ОСОБА_5 пропрацював на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» лише в період з 04.05.1993 року по 31.05.1994 рік, тобто, приблизно у 20 разів менше, аніж у відповідача-2, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди за вказаних обставин є відшкодування шкоди в сумі, пропорційно меншій за суму, стягнуту з відповідача-2, що складає 3 000,00 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої ушкодженням здоровя задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_5 суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 60000,00 /шістдесят тисяч/ гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал» ОСОБА_1 Ріг на користь ОСОБА_5 суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 3000,00 /три тисячі/ гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 320,00 /триста двадцять/ гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал» ОСОБА_1 Ріг на користь держави судовий збір в розмірі 320,00 /триста двадцять/ гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко