РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків та моральної шкоди-

ВСТАНОВИВ:

28.10.2016 року до суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу, що відповідає його частці у спадщині в розмірі 28 285,12 грн. та судові витрати. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, яка є матір`ю позивача. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі лише проживала ОСОБА_5, після її смерті виявилось, що станом на 01.09.2015 року вона мала заборгованість за користування житлово-комунальними послугами в розмірі 43 498,66 грн. Нарахування за вказані послуги здійснювалось згідно з діючими тарифами із розрахунку зареєстрованих осіб у квартирі, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що позивач не знав про вказану заборгованість, працівником поліції було тимчасово затримано транспортний засіб позивача та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик. У зв'язку з наведений позивач сплатив заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 41 583,78 грн. та 2 873,57 грн., також змушений був сплатити за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику в розмірі 1056,00 грн. та 720,00 грн. за доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик за допомогою евакуатора. З 2008 року позивач у вищезазначеній квартирі не проживав, житлово-комунальні послуги не отримував, оскільки вони разом з батьком переїхали до його батьків, у вказаній квартирі проживала лише ОСОБА_5, яка повинна була сплачувати за комунальні послуги, оскільки відповідно до домовленості ОСОБА_4 у 2007 році зробив ремонт у вказаній квартирі. Однак, ОСОБА_5 свої зобов'язання не виконувала, що призвело до утворення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, та її спадкоємцями першої черги є позивач та відповідач. Тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28 285,12 грн., що відповідає його частці у спадщині. Позивачем було направлено відповідачу претензію та на адресу 4 ХДНК з вимогою щодо сплати коштів. Станом звернення до суду, відповідач своє зобов'язання щодо сплати належної йому частки боргу за житлово-комунальні послуги не виконав, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

18.04.2017 року до суду звернулась представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 із зустрічним позовом, в якому з подальшим уточненням просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдані реальні збитки в розмірі 8843,03 грн., моральну шкоду в розмірі 8843,03 грн., судові витрати, та постановити окрему ухвалу в порядку ст.. 211 ЦПК України. В обґрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Батько позивача ОСОБА_4 та померла ОСОБА_5 мали рівний обов'язок утримувати свою власність, оскільки квартира була їхньою спільною сумісною власністю, а борги виникли за період з 29.08.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, в квартирі зареєстровані ще позивач за первісним позовом та брат померлої ОСОБА_3, які повинні сплачувати були за комунальні послуги в рівних частках. Позивач за зустрічним позовом сплатив 6400 грн. ОСОБА_4 та 2500 грн. особисто позивачу для сплати вказаної заборгованості за житлово-комунальні послуги, але вказана заборгованість сплачена не була.

Тому, позивач повинен повернути відповідачу за первісним позовом 4843,03 грн. та сплатити ще 4000,00 грн. витрат, які були витрачені позивачем за зустрічним позовом на правову допомогу. Також позивач за зустрічним позовом просить відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 8843,03 грн.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 первісний позов підтримали в повному обсязі, та просили його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на його недоведеність, оскільки позивач ніяких коштів від відповідача не отримував.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що заборгованість за житлово-комунальні послуги повинна стягуватись з усіх зареєстрованих осіб у квартирі, та відповідач давав кошти на житлово-комунальні послуги, але вони були використані не за призначенням, а зустрічний позов підтримали в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов підтримав в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного просив відмовити, та вказав, що він не отримував ніяких коштів на сплату житлово-комунальних послуг.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання з`явився, та зазначив, що він особисто привозив ОСОБА_4 кошти в сумі 6400 грн. в рахунок погашення заборгованості за комунальні платежі його померлої сестри ОСОБА_5, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов просив задовольнити.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та ОСОБА_5 під час перебування у фактичних шлюбних відносинах народився син ОСОБА_1

07.06.1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.08.2008 року.

Позивач є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, по ? частині кожному. У вказаній квартирі були зареєстровані: позивач, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та її брат ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті у 4 ХДНК була заведена справа на спадкове майно, яке складається у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями після її смерті стали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири кожний.

Судом встановлено, що у вказаній квартирі проживала лише ОСОБА_5, яка не сплачувала за користування житлово-комунальними послугами.

У зв'язку з тим, що транспортний засіб позивача було затримано та передано на спеціальний майданчик для зберігання, позивач самостійно сплатив заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 2873,57 грн. та 41 583,78 грн., також ним були понесені витрати в розмірі 1056,00 грн. за зберігання власного транспортного засобу на спеціальному майданчику, та 720,00 грн. за доставлення вказаного транспортного засобу на вказаний майданчик.

Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

13.07.2016 року позивачем було направлено вимогу кредитора до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори. Та в подальшому вказана вимога також була надіслана відповідачу.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦК України (зобов'язання, які припиняються смертю боржника, якщо вони є нерозривно пов'язаними з його особою і у зв'язку з цим не можуть бути виконані іншою особою). Разом з тим, суд враховує,

що в даному випадку спір виник не про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а про стягнення зі спадкоємця боргів спадкодавця, тобто заборгованості за користування житлово-комунальними послугами, нарахованих до дня смерті спадкодавця.

Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами надання населенню послуг з газопостачання.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (з наступними змінами та доповненнями), учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

За положеннями вищевказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Ст.20 зазначеного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачений обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

При цьому, маються на увазі витрати, об'єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Позивач в своєму розрахунку вказує, що відповідач повинен йому сплатити 28 285,12 грн., виходячи з наступних розрахунків: 50214,78 грн. (борг за житлово-комунальні послуги станом на 01.09.2015 року) +300 грн. (послуги електроенергії) +2500,00 грн. (послуги каналізації) +1779,46 грн. (послуги включення та відключення води) + 1056,00 грн. (витрати за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику) + 720,00 грн. (витрати за доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик), що в загальному розмірі становить 56 570,24 грн. Однак, з вказаним розрахунком погодитись не можна, оскільки позивачем фактично було сплачено 41 583,78 грн. та 2 873,57 грн., а також витрати понесені позивачем пов'язані з його транспортним засобом.

В судовому засіданні позивач та його батько ОСОБА_4 (третя особа) вказали, що вони не проживали у спірній квартирі, та житлово-комунальні послуги не отримували, та ОСОБА_4 зробив ремонт у квартирі, тому за житлово-комунальні послуги сплачувати не повинен, але, таке твердження, суд вважає необгрунтованим та таким, що суперечить приписам ст. 322 ЦК України, та належних доказів цьому твердженню до суду не надано, оскільки на зміст права власності не впливають місце проживання власника . Надані до суду квитанції про сплату будівельних матеріалів не є належним доказами, що дані будівельні матеріали купувались на ремонт квартири, та що дані витрати були понесені саме позивачем чи його батьком.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засідання вказали, що зі слів ОСОБА_4 їм відомо про заборгованість за житлово-комунальні послуги в квартирі, де проживала померла ОСОБА_5, та ОСОБА_4 звертався за позикою з метою сплати вказаної заборгованості.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказала, що вона є матір'ю ОСОБА_4 та бабусею позивача, та автомобіль її онука було арештовано, та відповідач ОСОБА_2 ніяких коштів ніколи не надавав.

Згідно частини 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.(ч.1 ст.1278 ЦК України).

Тому, враховуючи, що відповідач отримав у власність ? вказаної квартири, та те, що у вказаній квартирі ще зареєстровані позивач, його батько є власником іншої ? частини квартири, та третя особа ОСОБА_3, тому вважає задовольнити первісний позов частково, та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 11 114 грн. 34 коп., що є ? частиною від понесених витрат позивачем за житлово-комунальні послуги в розмірі 2873,57 грн. та 41 583,78 грн., а в іншій частині суд вважає за доцільне відмовити, оскільки витрати понесені позивачем в розмірі 1056,00 грн. та 720,00 грн. не відносяться до комунальних послуг, а інших доказів щодо сплати позивачем інших коштів до суду не надано. Також слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості звернутись до свого батька та третьої особи ОСОБА_3 з вимогами в порядку регресу щодо стягнення вказаних коштів.

Відповідач в особі свого представника звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами, а саме просить стягнути з позивача за первісним позовом завдані реальні збитки в розмірі 8 843 грн., які складаються з наступного: 8900 грн. позивач за первісним позовом надав ОСОБА_4 (6400 грн.) та позивачу особисто за первісним позовом (2500,00 грн.) для погашення зобов'язання ОСОБА_5, а його частина складає лише 4056,97 грн., тому позивач ОСОБА_1 повинен повернути йому 4843,03 грн., та 4000,00 грн. позивачем було сплачено за правову допомогу.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_13, та ОСОБА_14 в судовому засіданні вказали, що борг за житлово-комунальні послуги за квартиру за 10 років складав близько 40 000 грн., та ОСОБА_4 передавались кошти в розмірі 6400 грн. та особисто позивачу 2500,00 грн. за комунальні послуги, але вони сплачені не були та витрачені на особисті цілі.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаної Постанови, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Тому, в задоволенні вимоги про стягнення 4000,00 грн. у вигляді збитків суд відмовляє.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 22 ЦК України практично визнає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків настає за наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Проте, в порушення наведених норм, позивач за зустрічним позовом не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження встановлення того, що відповідачем були вчинені протиправні дії, як і не надано докази наявності вини у діях відповідача та причинного звязку між діями відповідача та негативними для позивачами наслідками. До суду, крім показань свідків, не надано, що позивачем були передані кошти на сплату комунальних послуг, та йому було завдано реальних збитків в розумінні статей 22, 1166 ЦК України.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України.

Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Але, з врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 8 843,03 грн. є таким, що не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні даної вимоги також необхідно відмовити..

З огляду на вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача також стягується сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 82; 88; 212-215, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, суму боргу в розмірі 11 114 гривень 34 коп. та судові витрати в розмірі 551 гривень 20 коп., а всього

11 665 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят п'ять) гривень 53 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий -