Провадження № 2-др/790/46/17 Головуючий 1-ї інстанції - Бондаренко В.В.
Справа № 642/2181/14-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року в частині нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних у розмірі 5951 грн. Рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат залишити без змін.

До Апеляційного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Зазначає, що при ухваленні рішення суду судом апеляційної інстанції не вирішені питання щодо судових витрат ОСОБА_1 під час судового розгляду справи та не вирішення питання щодо розподілу судових витрат за подання касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши заяви про ухвалення додаткового рішення, судова колегія вважає, що заява задоволенню не підлягає.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Із матеріалів справи вбачається, що у серпні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а. с. 4-5, т. 2), просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в загальному розмірі 75409 грн., а саме:

- 35200 грн. основного боргу за договором позики, укладеним 19 грудня 2008 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_4

- 16188 грн. в рахунок відшкодування передбачених договором позики 22 % річних від суми основного боргу за період позики, починаючи з 19 грудня 2008 року (момент укладення договору) по ІНФОРМАЦІЯ_1 року (день смерті позичальника ОСОБА_4.);

- 5951 грн. 3 % річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 року (день смерті позичальника ОСОБА_4.) по 14 листопада 2014 року (день подачі уточненої позовної заяви);

- 12333 грн. в рахунок відшкодування інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період, починаючи з лютого 2011 року і до жовтня 2014 року (включно);

- 5737 грн. в рахунок відшкодування понесених у справі судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 19 грудня 2008 року між нею як позикодавцем та позичальником ОСОБА_4 було укладено договір позики, оформлений у вигляді письмової розписки, за умовами якого позивач надала ОСОБА_4 в позику 35200 грн. під 22 % річних з кінцевим терміном повернення коштів до 19 грудня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є відповідач у справі ОСОБА_5, яка прийняла спадщину померлого фактичним її користуванням.

За життя ОСОБА_4 боргових зобов'язань за вказаним вище договором позики не виконав, борг не повернув. Після смерті останнього ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 як правонаступника померлого боржника з вимогою повернути борг, однак відповідач в добровільному порядку боргу не повернула, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом, який ОСОБА_1 просила суд задовольнити у обраний нею спосіб.

Справа слухалася судами неодноразово.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором у розмірі 63721 грн., яка складається із суми простроченої заборгованості в розмірі 35200 грн., процентів за користування позиченими коштами в розмірі 16188 грн. (22 % річних), інфляційних втрат у розмірі 12333 грн. (за період починаючи з лютого 2011 року і до жовтня 2014 року (включно).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3768 грн. 32 коп. в рахунок відшкодування понесених у справі судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року змінено в частині розміру суми боргу та судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 57557 грн. 30 коп. та судові витрати у розмірі 695 грн.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 51388 грн. 14 коп., яка складається з 35200 грн. суми основного боргу та 16188 грн. 14 коп. процентів за користування позикою (22 % річних за період, починаючи з 19 грудня 2008 року (момент укладення договору) по ІНФОРМАЦІЯ_1 року (день смерті позичальника ОСОБА_4.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3614 грн. 09 коп. судових витрат, які складаються з 893 грн. витрат по сплаті судового збору, 2721 грн. 09 коп. витрат на правову допомогу, 1126 грн. 35 коп. витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відмовлено в позові у іншій частині.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1393 грн. 91 коп. судових витрат у справі, які складаються з 257 грн. 92 коп. витрат по сплаті судового збору, 1135 грн. 99 коп. витрат по сплаті судової експертизи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року рішення апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року скасовано в частині нарахування 3% річних та інфляційних витрат, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року залишено без змін.

ОСОБА_1 зазначає, що судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не вирішено питання щодо судових витрат за розгляд справи.

Разом з тим, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року рішення апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року скасовано в частині нарахування 3% річних та інфляційних витрат, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині. З мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду касаційної інстанції вбачається, що в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції від 02 березня 2016 року ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2015 року залишено без змін. Вимоги щодо стягнення судових витрат при новому розгляді судом апеляційної інстанції не переглядались.

Крім того, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 345 ЦПК України, в ухвалі суду касаційної інстанції зазначаються наслідки розгляду касаційної скарги, які формулюються у резолютивній частині із зазначенням висновку суду касаційної інстанції, розподілу судових витрат, строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження, у зв'язку з чим ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до суду касаційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення.

З урахуванням вищевказаного, судова колегія вважає, що підстав для ухвалення додаткового рішення суду немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 220 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відхилити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: