Справа № 336/1422/17
Провадження № 2/336/1177/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, Шевченківського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод в користуванні жилим будинком та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, яку в процесі розгляду справи уточнювала та в якій просить суд усунути їй перешкоди в користуванні власністю - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом примусового виселення наступних фізичних осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з зазначеного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та визнати їх такими, що втратили право на житлове приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що рішенням Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 11.12.2013 року їй було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

13.03.2014 року Апеляційним судом Запорізької області було винесено рішення відповідно до якого, зокрема, було витребувано від ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами; зобов'язано здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.02.2015 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2014 року було скасовано, а рішення Шевченківського районного суду від 11.12.2013 року було залишено в силі.

Постановою судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 01.07.2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.02.2015 року було скасовано, а рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2014 року залишено без змін.

Рішенням Запорізької міської ради від 19.02.2016 року було перейменовано АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1, таким чином адреса належного позивачу житлового будинку на даний час є: АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що вищевказаний жилий будинок вибув з її власності внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, які в свою чергу уклали відповідний договір купівлі-продажу жилого будинку з відповідачем ОСОБА_2

Як зазначає позивач, до моменту набуття рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2014 року законної сили ОСОБА_2 вселився в належний позивачу будинок разом зі своєю сім'єю та зареєструвався в ньому разом з членами сім'ї. Однак, після відновлення її порушеного права власності на житловий будинок ОСОБА_2 не виселився з житлового будинку та не знявся з реєстраційного обліку за адресою належного їй житлового будинку, ключів від вхідних дверей будинку не передав. Взагалі відмовляється спілкуватися з позивачем. Такі дії створюють перешкоди у володінні та розпорядженні належним позивачу будинком, позивач позбавлена вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, оскільки в ньому безпідставно зареєстровані сторонні особи.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.

Представник третьої особи - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, в судовому засіданні надала пояснення за змістом яких зазначила, що спірний будинок знаходиться в аварійному стані, не приданий для проживання, відключено водопостачання та електропостачання, в ньому ніхто не мешкає, неповнолітня дитина ОСОБА_4 не проживає, її речей немає, правових підстав для надання висновку щодо захисту майнових прав неповнолітньої дитини немає. Проти позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право на житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5. та представник відповідача Шевченківського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій областів судове засідання повторно не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяв щодо розгляду справи без їх участі до суду не надходили, а тому на підставі статей 224 - 226 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідачів за згодою позивача.

За таких обставин, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 15.07.1988 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30486295 виданого Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції, копією рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2014 року, яке залишено в силі постановою судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 01.07.2015 року.

Відповідно до довідки від 12.04.2017 року № 01-16/04/0859 наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради у житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як вбачається з акту від 01.08.2017 року комісійного обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, наданого представником районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Онищенко Л.А. вказаний житловий будинок є аварійним, не придатним для проживання неповнолітньої дитини; вікна вибиті, покрівля пошкоджена та протікає. В житловому будинку відключено водопостачання та електропостачання. Земельна ділянка за цільовим призначенням не використовується, має місце наявність сміття, прилегла територія захаращена бур'янами, на період роботи комісії фізичні особи не мешкають, речей немає. Відповідно до пояснень голови органу самоорганізації населення № 91 ОСОБА_6. зареєстровані особи виїхали за межі м. Запоріжжя в 2014 році, наразі тут скупчення фізичних осіб без визначеного місця проживання.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецендентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Особа має право користуватись відповідним житлом лише за наявності у неї права власності на дане житло. Відтак, припинення права власності особи на будинок припиняє її право та право членів її сім"ї на користування цим будинком.

У зв'язку з припиненням права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідач та члени його родини втратили право користування ним, оскільки його право є похідним від права приватної власності на дану нерухомість.

На підставі вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача в частині визнання відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, правомірними, оскільки останні у зазначеному будинку не мешкають, точне місце перебування їх невідоме, а право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нерухоме майно.

Щодо позовних вимог в частині примусового виселення наступних фізичних осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з зазначеного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, суд зазначає наступне.

Стаття 16 Цивільного кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 13 Конституції України закріплено обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Згідно зі статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до частини 1 статті 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, шляхом звернення до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті.

Таким чином, в даній справі, визначений позивачем спосіб захисту в повній мірі має забезпечувати захист його порушеного права та відповідати змісту порушеного права, а також характеру правовідносин, що існують між сторонами спору.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги той факт, що у спірному будинку відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. не мешкають, будинок знаходиться в аварійному стані, не придатний для проживання, суд, встановивши, що вказані особи є такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині усунення позивачу перешкоди в користуванні власністю, шляхом примусового виселення відповідачів з зазначеного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на вищевикладену норму чинного законодавства, зняття з реєстрації особи проводиться уповноваженими та компетентними на те органами, на підставі рішення суду, відтак, суд вважає вимоги позивача в цій частині передчасними, та такими що не підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, Шевченківського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод в користуванні жилим будинком та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1280 грн. 00 коп. в рівних частках з кожного по 426,67 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.Р.Марко