_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/9212/17
УХВАЛА

04.10.2017 року

Cуддя Київського районного суду м. Одеси Калашнікова О.І., розглянув матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Приморський -27» про захист прав споживачів, надання відповіді та інформації, визнання рішення загальних зборів незаконним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 жовтня 2017 року звернувся до суду з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Приморський -27» про захист прав споживачів, надання відповіді та інформації, визнання рішення загальних зборів незаконним.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки надана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: до заяви не надано доказів про сплату судового збору, відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» передбачені розміри ставок судового збору, так, за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 гривень), які позивач має сплатити на розрахунковий рахунок Київського районного суду м. Одеси за кожну вимогу немайнового характеру та надати до суду оригінали платіжних документів.

Позивачкою зазначені вимоги законів не виконано і судовий збір не сплачено з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином, ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням с.5 Закону України «Про судовий збір», яка не звільняє осіб, які звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів від сплати судового збору.

Вирішуючи питання колізії норм наведених вище законів, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з того, що в цій ситуації пріоритет повинен мати той закон, який ухвалено пізніше, а також той закон, який є спеціальним у регулюванні відносин, повязаних з оплатою судового збору.

Так, норма ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», що звільняє споживачів від сплати судового збору, діє в редакції Закону від 08.07.2011 р. № 3674-VI; у той же час, ст.5 Закону України «Про судовий збір», яка не надає особам, що звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів, пільги щодо сплати судового збору, діє в редакції Закону від 06.10.2011 № 3828-VI.

Таким чином, за першим (часовим) критерієм перевагу в застосуванні має стаття 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки її остання редакція ухвалена пізніше останньої редакції статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Сформульована правова позиція узгоджується і з практикою Верховного Суду України в питаннях сплати судового збору в справах про захист прав споживачів (ухвала від 01.03.2016 року, справа № 6-484ц16).

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119-121 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Приморський -27» про захист прав споживачів, надання відповіді та інформації, визнання рішення загальних зборів незаконним - залишити без руху і надати позивачці строк пять днів для усунення недоліків.

У разі не виконання вимог ухвали судді позовну заяву вважати не поданою і повернути позивачці.

Суддя Калашнікова О. І.