Справа № 454/2343/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/5691/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановила:

У вересні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Вимогу обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 31.03.2010р. відповідач отримав кредит у розмірі 5900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р. та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, що стверджується підписом в заяві.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, при цьому відповідач станом на 30.06.2016р. має заборгованість перед банком в сумі 34 293,64 грн., яка складається з: 5886,40 грн. заборгованість за кредитом; 22564,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3733,52 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1609,22 грн. штраф (процентна складова), яку просив стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» та судові витрати в розмірі 1378 грн.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 червня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його незаконним ухваленим з порушенням норм процессуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що на підтвердження своїх вимог позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав належні та допустимі докази в розумінні ЦПК України, а саме: кредитний договір підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості станом на 30.06.2016 року, виписку по кредиту з якої вбачається отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, однак такі судом не прийняті до уваги.

Покликається на процесуальні порушення, на його думку, при розгляді справи, які полягають у порушенні принципу рівності сторін, диспозитивності, звертає увагу на те, що суд не викликав представника позивача для надання особистих пояснень та не пропонував банку надати інші докази на підтвердження своїх вимог.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідач ОСОБА_3 будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 72), в судове засідання апеляційної інстанції не прибула, не повідомила суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Бак» суд першої інстанції виходив з того, що за умовами договору повернення боргу повинно відбутись до 31.03.2013 р., тому початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 звернулась в суд ззаявою у якій покликалась на пропуск позивачем строку позовної давності, суд відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за кредитним договором.

При цьому, суд констатував факт укладення кредитного договору, обовязок позичальника за ним та те, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг.

Виходячи з наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, тому підстави для скасування рішення відсутні.

Судом встановлено, що 31.03.2010р. між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, оформлений на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач погодила, що ця заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі Умови), а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПРИВАТБАНКУ. Зобов»язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПРИВАТБАНКУ (а.с. 7).

У довідці про умови кредитування кредитка зазначена, як «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 8).

В силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами був укладений договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах.

За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки зазначеної в заяві.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи встановлено, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов, відповідач користувалася кредитним лімітом, отже погодилася з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов.

Звертаючись з позовними вимогами представник позивача ПАТ КБ «Приват Банк» покликався на те, що у відповідача продовжують діяти невиконані зобовязання, подав розрахунок заборгованості за договором станом на 30.06.2016 року, яку просив стягнути.

З долученого розрахунку заборгованості станом на 30.06.2016 року у відповідача є заборгованість перед банком в сумі 34 293,64 грн., яка складається з: 5886,40 грн. заборгованість за кредитом; 22564,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3733,52 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1609,22 грн. штраф (процентна складова).

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв»язку із пропуском позовної давності виходячи із наступного.

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14 та від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, який зводиться до наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умовкартка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов).

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

З розрахунку заборгованості за договором від 31.03.2010 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_3 встановлено, що з часу отримання кредиту 31.03.2010 року відповідач погашення заборгованості по тілу кредиту не здійснювала, а на погашення процентів за користування кредитом лише одного разу 10.11.2010 року внесла 200 грн., при цьому термін кредитної картки, а відтак строк дії кредитного ліміту закінчився 31.03.2013 року, а з позовом про стягнення з ОСОБА_3 вказаної вище заборгованості позивач звернувся лише у вересні 2016 року.

Доказів щодо переривання позовної давності внаслідок часткової сплати заборгованості відповідачем, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не подав.

Про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_3 зробила заяву 11.01.2017 року.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність з часу настання строку та обовязку погашення кредиту спливла, оскільки відповідач після 10.11.2010 року не здійснювала жодних платежів, відтак позивач звернувся захистом свого права з пропуском позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Разом з тим, не може бути застосована до спірних правовідносин правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 29 червня 2016 року по справі № 6-1188цс16, а саме, що у випадку, коли кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, оскільки Умовами та Правилами надання банківських послуг, які відповідно до Анкети-заяви яке складовою частиною укладеного між банком та відповідачем договору, не передбачено розмір процентів після спливу дії договору.

Щодо доводів апелянта в частині того, що суд не викликав позивача для дачі пояснень по справі та не вимагав подання інших доказів на підтвердження своїх вимог, такі спростовуються матеріалами справи, а саме заявою про розгляд справи у відсутності позивача та обовязком останнього довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, який передбачений статтями 10, 60 ЦПК України.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтами не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 307, ч. 1. ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_4