АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/26/17 Справа № 199/6096/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сенчишин Ф. М. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону на рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року по справі за позовом Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_10 і ОСОБА_11, ОСОБА_12, Дніпропетровське міське управління юстиції, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Січеслав», Приватне підприємство «Приватна фірма «Віктор-13» та Орган опіки і піклування - Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення без надання іншого жилого приміщення та визнання права на вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України з урахуванням зміни предмету позову, в якому просив: витребувати з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 та передати її державі в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головному управлінню Національної гвардії України; виселити ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначеної квартири без надання іншого приміщення та визнати право ОСОБА_8 та його родини: дружини - ОСОБА_9, дітей: ОСОБА_12, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру на жиле приміщення № НОМЕР_1 виданого 25 грудня 2014 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

В позовній заяві послався на те, що 16 вересня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Державної реєстраційної служби України на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 22 квітня 2005 року в справі № 34/324 (18/141), Постанови Київського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2005 року в справі № 34/324(18/141), Рішення Вищого господарського суду України від 01 лютого 2006 року в справі № 34/324-18/141 та Ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2006 року в справі № 34/324-18/141 було проведено Державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України (правонаступником якого згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року є Головне управління Національної гвардії України) та яка внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На виконання частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» центральною житлово-побутовою комісією Головного управління внутрішніх військ МВС України квартиру АДРЕСА_1 було розподілено прапорщику ОСОБА_8 та його родин в кількості 4 чоловік, а 25 грудня 2014 року відповідно до рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України та на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17 грудня 2014 № 760, військовослужбовцю Національної гвардії України прапорщику ОСОБА_8 та його родині було видано ордер на жиле приміщення № НОМЕР_1 в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до інформації Амур - Нижньодніпровського РВ Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області за адресою: АДРЕСА_1, ніхто не зареєстрований та на теперішній час у квартирі № 25 за вказаною адресою проживають відповідповідачі. Ордер на вселення у вказану квартиру виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради відповідачам не видавався. Незважаючи на наявність ордеру на жиле приміщення № НОМЕР_1 виданого ОСОБА_8 на вселення у спірну квартиру не може використати своє право, а відповідачі самоправно зайняли жиле приміщення за вказаною адресою, яке їм не належить, а тому відсутні будь-які правові підстави для проживання відповідачів у займаному жилому приміщені. Оскільки відповідачі не є військовослужбовцями Національної гвардії України, ордер на вселення до зазначеного житлового приміщення не отримували, за відсутності будь-яких правових підстав для подальшого проживання відповідачів у займаній квартирі АДРЕСА_1, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Незаконне утримання відповідачами житлового приміщення призводить до порушення прав на житло військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) Національної гвардії України, які проходять (проходили) військову службу та не забезпечені житлом. Таким чином, відповідачі своїми діями перешкоджають Державі Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головному управлінню Національної гвардії України в реалізації повноважень щодо управління об'єктом державної власності - жилим приміщенням, чим порушують їхні законні інтереси та права військовослужбовця Національної гвардії України прапорщика ОСОБА_8 і членів його родини на житлове приміщення.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року в пзадоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22 квітня 2005 року (т. 1 а.с. 83-87), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 серпня 2005 року (т. 1 а.с. 88-90) та постановою Вищого господарського суду України від 01 лютого 2006 року (т. 1 а.с. 91-94) за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України визнано право власності на сім квартир у будинку АДРЕСА_1.

22 жовтня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийняте рішення № 707312 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 2 а.с. 121) за яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: державна, на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1, за суб'єктом: Головним управлінням внутрішніх військ МВС України з відкриттям розділу Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна.

Судом першої інстанції досліджено Реєстраційну справу на вказану квартиру, яка окрім зазначеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень містить також і Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за яким відомості про вказане право власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 а.с. 122).

При цьому, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 03 листопада 2012 року (т. 1 а.с. 191-192), за ОСОБА_5 було визнане право власності на квартиру АДРЕСА_1.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 136, 193) вбачається, що 19 жовтня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийняте рішення № 6985544 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташована в АДРЕСА_2, за суб'єктом: ОСОБА_5.

ОСОБА_5 надані копії свідоцтв про народження (т. 1 а.с. 189, т. 2 а.с. 72) та копія картки реєстрації особи (т. 2 а.с. 73), за яким остання на час розгляду справи в суді зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, разом з дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т. 2 а.с. 5-6), в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за параметром запиту: АДРЕСА_1, наявна актуальна інформація про державну реєстрацію права власності:

- на квартиру АДРЕСА_1 за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України;

- на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5.

Як вбчається з матеріалів справи житловий будинок АДРЕСА_1 літ. А-10 складається з трьох секцій, які вводилися в експлуатацію в різний час. Квартира № 25 розташована на десятому поверсі в першій секції. При цьому, номери квартир в секціях не дублюються і в зазначеному житловому будинку наявна лише одна квартира під № 25.

Відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради (т. 1 а.с. 151-152) повідомлено, що згідно з п. 1.6 Положення щодо адресації об'єктів нерухомого майна у м. Дніпропетровську, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 29 травня 2013 року № 42/35, адреса об'єкта нерухомого майна є єдиною та унікальною (тобто не може дублюватися на території міста) і складається з типу (бульвар, вулиця, площа (майдан), провулок, проспект, тупик, узвіз, шосе тощо), найменування проїзду та номера будівлі (об'єкта) у системі проїздів на території міста. Приміщення та квартири у будинках (будівлях) не можуть мати окремої адреси. Зважаючи на викладене, «секція» не може бути належним реквізитом адреси.

Також позивачем надана копія розпорядження Дніпропетровського міського голови № 213р від 29 березня 2004 року (т. 1 а.с. 153, 154), яким житловому будинку в цілому Приватної фірми «Віктор» по АДРЕСА_1 надана адреса - АДРЕСА_1.

Сторонами не надавалися суду докази, на підтвердження того, що після цього першій секції вказаного житлового будинку надавалася інша окрема поштова адреса.

При дослідженні технічних паспортів на квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 194-195) та на квартиру АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 96-99) встановлено, що їх технічний опис є ідентичним.

У зв'язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що квартира АДРЕСА_1, право власності на яку за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України було визнане рішенням суду, та квартира АДРЕСА_2, право власності на яку за ОСОБА_5 було визнане рішенням суду, є одним і тим самим об'єктом нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

При цьому, згідно роз'ясненнь, викладенихі у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», за якими застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Виходячи з того, що відповідачка ОСОБА_5 є власником спірної квартири, право власності якої у встановленому законом порядку не оспорене, така квартира не може бути у неї витребувано з підстав, зазначених позивачем у позові, і ОСОБА_5 не може бути з неї виселена, оскільки як власник квартири згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися житлом на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право відповідачки згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена або обмежена у його здійсненні

Разом з цим, прокурор пред'являючи вказаний позов не поставив вимог щодо припинення чи скасування права власності ОСОБА_5, та позовні вимоги із цих питань в порушення вимог ст. 31 ЦПК України не уточнив, незважаючи на те, що ці обставини були встановлені під час розгляду справи суду першої інстанції.

Крім того, без вирішення цих питань неможливо вирішити інші вимоги, які поставлені прокурором по цій справі, а саме: витребування з чужого незаконного володіння спірної квартири, передачу її державі в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головному управлінню Національної гвардії України; виселення відповідачів та визнання права ОСОБА_8 та його родини на вселення у цю квартиру на підставі ордеру, а суд за своєю ініціативою не може вирішити ці питання.

За таких обставин суд першої обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність судового рішення колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи є безпідставними та відповідно зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону - відхилити.

РішенняАмур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова