Справа № 369/8680/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4654/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 05.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Коцюрби О.П., Сушко Л.П.,

та секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання незаконними і скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом та, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила визнати незаконним і скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 вересня 2008 року про затвердження протокол земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 15 липня 2008 року та рішення від 28 травня 2009 року про передачу у приватну власність відповідачки спірної земельної ділянки, а також просила визнати недійсним державний акт на право власності на цю ділянку, що виданий 30 вересня 2010 року на ім'я відповідачки.

Обґрунтовує позов тим, що їй на праві власності належить 1/3 частина садиби по вул. Папулова, 15, у с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, право власності на яку вона набула після смерті 05 січня 1993 року батька ОСОБА_4

Відповідно до договору дарування від 29 жовтня 2005 року ОСОБА_3 прийняла в дар від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 2/3 частини жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Папулова, 15 у с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області.

18 вересня 2008 року Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було ухвалено рішення, яким затверджено протокол земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 15 липня 2008 року, а саме передано ОСОБА_3 у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,08 га в с. Горенка по вул. Папулова, 15, та видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку.

Вважає, що оскаржуваними рішеннями Горенської сільської ради порушуються її права щодо володіння та користування частиною земельної ділянки разом з розташованими на ній житловим будинком і господарсько-побутовими будівлями, оскільки питання про виділ у натурі їх з відповідачкою часток у спільній частковій власності садиби (житлового будинку і господарсько-побутових будівель та земельної ділянки) між нею і ОСОБА_3 не вирішувалось, тому вважає ці рішення сільської ради незаконними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що між співвласниками садиби не вирішувалося питання щодо поділу між ними будинку та спірної присадибної земельної ділянки у натурі, відповідно до їх часток у праві власності на них, через що вважає оскаржуване рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема щодо порушення її прав прийнятими Горенською сільською радою рішеннями щодо передачі у власність частини земельної ділянки ОСОБА_3

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 1995 року спадкоємцями будинку по вул. Папулова, 15, у с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, який належав померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 13 грудня 1995 року за № 594 в рівних частинах були ОСОБА_2,ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 15, 17).

Позивачці ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.12.1995 р. на праві власності належить 1/3 частина будинку по вул. Папулова, 15, у с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, яку вона набула як спадщину після смерті батька ОСОБА_4, який помер 05 січня 1993 року.

Відповідно до договору дарування від 29 жовтня 2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували, а ОСОБА_3 прийняла в дар 2/3 частини жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Папулова, 15 у с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області(а.с.34).

Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24 грудня 2005 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку та складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,04 га за вказаною адресою(а.с. 35).

18 вересня 2008 року рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було затверджено протокол земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 15 липня 2008 року та передано ОСОБА_3 у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,08 га в с. Горенка по вул. Папулова, 15 без підпису сусіда ОСОБА_2 та видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку(а.с.28, 29).

Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28 травня 2009 року ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність приземельну ділянку площею 0,06 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибну) у с. Горенка по вул. Папулова, 15(а.с.102).

30 вересня 2010 року ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку (а. с. 29).

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно вимог ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до вимог ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди-у судовому порядку.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року вказано, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно із ст. 377 ЦК України, і згідно зі статтею 120 ЗК України переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, у розмірах, встановлених договором, а якщо договором цей розмір не було визначено, то до набувача переходить право власності лише на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їхнього обслуговування.

Відповідно до п. 21 зазначеної Постанови, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення сільської ради були прийняті з порушенням вищенаведених вимог Закону, оскільки питання про виділ у натурі часток садиби між сторонами не вирішувалося та порядок користування цієї землею не визначався, тому передача ОСОБА_3 спірної частини присадибної земельної ділянки площею 0,0788 га відбулося з порушенням вимог Закону, через що оскаржувані рішення Горенської сільської ради від 18 вересня 2008 року та від 28 травня 2009 підлягають скасуванню, як і державний акт, що виданий ОСОБА_3 на підставі цих рішень .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати незаконним і скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 вересня 2008 року, яким затверджено протокол земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 15 липня 2008 року про передачу ОСОБА_3 у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,08 га, що розташована по вул. Папулова, 15 у с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області.

Визнати незаконним і скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 25 від 28 травня 2009 року про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,788 га для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Папулова, 15, у с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0788 га, кадастровий номер :01:007:0079, що розташована за вищевказаною адресою, цільове призначення для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, який виданий на ім'я ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: