УхвалА

іменем україни

18 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Гримич М.К., Євграфової Є.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_5 на його користь суму боргу у розмірі 1 398 197 грн 50 коп., яке відповідачем до цього часу не виконане, борг не повернуто, чим порушено його права на володіння своїм майном.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 на підставі ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь інфляційні втрати у розмірі 1 111 567 грн 01 коп. та три проценти річних у розмірі 85 960 грн 42 коп., а всього 1 197 527 грн 43 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 1 197 527 грн 43 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 598, 599, 625 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що ОСОБА_5, отримавши від позивача позику у доларах США, борг не повернув. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року, що набрало законної сили, про стягнення з нього на користь позивача суму боргу у національній валюті - гривні, не виконав, а, отже, допустив прострочення грошового зобов'язання. У зв'язку із чим позивачем обґрунтовано здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, що є особливою мірою відповідальності боржника, яка полягає у відшкодуванні майнових втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про стягнення боргу в національній валюті не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача коштів, визначених ст. 625 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-2311 цс 16 від 22 березня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

М.К. Гримич

Є.П. Євграфова