Справа № 132/980/17
Провадження № 2/132/564/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12.09.2017 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Уточнений позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Пиків, Калинівського району Вінницької області померла його мати ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1, яка належала його матері як члену колгоспного двору, оскільки вона станом на 15 квітня 1991 року, мала право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Тому звернувся до суду з даним позовом в якому просить: визначити, що розмір часток ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, який розташований в АДРЕСА_1, становить по 1/4 частки за кожним; визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/4 частку будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_1, загальною площею 101,2 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м., та складається з житлового будинку літ.А, прибудови літ.а, ґанку, гаража з літньою кухнею літ.Б, тамбура літ.б, погріба літ.П/Б, сараю літ.В, гаражу літ.В1, убиральні літ.Г, сараю літ.Д, криниці №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №3, воріт №4, інвентаризаційною вартістю 229 855 грн. в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Пиків, Калинівського району Вінницької області.

Від відповідачки за первісним та позивачки за зустрічним позовом надійшла заява про визнання права власності на частину будинку, оскільки вищевказаний будинок являється їх з позивачем за первісним та відповідачем за зустрічним позовом спільним майном, оскільки побудований за їх спільні кошти в період шлюбу. Тому звернулася до суду з даним позовом в якому просить визнати за нею, ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Представник позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом, який діє на підставі довіреності від 15.05.2017 року - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. Уточнені позовні вимоги підтримує напросить їх задовільнити. В задоволені зустрічного позову просить відмовити в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просить справу розглянути в її відсутність в порядку письмового провадження. Позовні вимоги позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом не визнає в повному обсязі. Заявлений зустрічний позов підтримує та просить задовільнити.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що з 1986 року ОСОБА_2 з ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 30).

Під час спільного проживання в 1992 році сторонами було побудовано спірний житловий будинок з господарськими будівлями, замість старого аварійного будинку, що належав матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується Актом від 12.09.1992 року, складеним представниками Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області (а.с 7, 31).

За заявою ОСОБА_1 виконкомом Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області було прийнято Рішення від 08.09.1992 року «Про дозвіл на забудову та узаконення індивідуального жилого будинку та господарських споруд в с. Пиків громадянину ОСОБА_1» за адресою по АДРЕСА_1, що підтверджується копією виписки із даного рішення (а.с 34). Рішенням Пиківської сільської ради від 02.09.1992 року «Про виділення земельної ділянки» ОСОБА_1 під будівництво було виділено земельну ділянку розміром 0,50 га. (а.с.33, 35).

Законом України «Про власність» (з 15 квітня 1991 року) в імперативній формі встановлюється режим спільної сумісної власності щодо майна, нажитого подружжям за час шлюбу (стаття 16).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України ч. 3 ст. 368 та ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України , є майно, набуте подружжям за час шлюбу, та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вказане майно являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю обох сторін.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 07 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ ,якщо на земельній ділянці знаходиться будинок ,що є спільною сумісною власністю подружжя ,та у разі поділу будинку між подружжям та виділу конкретної частини будинку до особи , яка не мала права власності земельною ділянкою переходить це право у розмірі частини права власності у спільному майні будинку у відповідності до ст.120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку задоволити.

В задоволені уточнених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом слід відмовити з наступних підстав.

Так позивач в уточненій позовній заяві посилається на те, що згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як вбачається з копії погосподарської книги станом на 15.04.1991 року склад двору був наступним:

- голова двору - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5;

- син - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- невістка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- вчучка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Тому ОСОБА_1 вважає, що розмір частки члена двору слід визначати виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, тобто за кожним по 1/4 частки майна колгоспного двору. Оскільки його мати ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто після 30.06.1990 року, тому ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги фактично прийняв належну матері 1/4 частку члена колгоспного двору, як такої, що не втратила права на частку в його майні.

Наведені доводи в позовній заяві ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються наступним. Так, дозвіл на забудову та узаконення індивідуального житлового будинку та господарських споруд (спірного будинку) ОСОБА_1 було надано 08.09.1992 року, що підтверджується копією виписки із рішення Пиківської сільської ради. (а.с 34). Тому спірний житловий будинок з господарськими будівлями не є власністю колгоспного двору, оскільки 15.04.1991 року набув чинності Закону України «Про власність», а сам будинок був збудований у 1992 році.

За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та виходячи із засад рівності часток подружжя, суд прийшов до висновку про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності, за кожним з них, по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 325, 365, 368, 370, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 62, 69-71 СК України, ст.ст. 10, 60, 158, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені уточненого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку - задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в с. Пиків, Калинівського району Вінницької області та в цілому складається з з житлового будинку літ.А, прибудови літ.а, ґанку, загальною площею 101,2 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м., гаража з літньою кухнею літ.Б, тамбура літ.б, погріба літ.П/Б, сараю літ.В, гаража літ.В1, убиральні літ.Г, сараю літ.Д, криниці №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №3, воріт №4, інвентаризаційною вартістю 229 855 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в с. Пиків, Калинівського району Вінницької області та в цілому складається з з житлового будинку літ.А, прибудови літ.а, ґанку, загальною площею 101,2 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м., гаража з літньою кухнею літ.Б, тамбура літ.б, погріба літ.П/Б, сараю літ.В, гаража літ.В1, убиральні літ.Г, сараю літ.Д, криниці №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №3, воріт №4, інвентаризаційною вартістю 229 855 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: