АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/79/17 Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження № 22-ц/774/1303/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 59 (І) Доповідач: Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представникавідповідача Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 45)» ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Софіївської виправної колонії № 45 Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (у теперішній час Державна установа «Софіївська виправна колонія (№ 45)»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання довіреності недійсною,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Софіївської виправної колонії № 45 Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області про визнання довіреності недійсною.

В обґрунтування позову зазначив, що 05 грудня 2016 року під час розгляду справи в Довгинцівському районному суді м. Кривого Рогу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до нього та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, він дізнався про існування довіреності від 08.09.2011 року, посвідченої начальником Софіївської виправної колонії № 45 Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області ОСОБА_5, де він відбував покарання.

На підставі цієї довіреності, якою він уповноважив ОСОБА_6 на представництво його інтересів в усіх організаціях, установах, підприємствах, органах влади, органах внутрішніх справ, прокуратурі, державній виконавчій службі, судах з правом підпису від його імені та укладення кредитних договорів, а також представництва його інтересів в банках, нею було укладено додаткову угоду до кредитного договору, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду справи Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу.

Посилаючись на те, що за час відбуття покарання він не вчиняв жодних правочинів, довіреності не підписував, просив суд поновити строк на подання позовної заяви й визнати зазначену довіреність недійсною.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року до участі у розгляді справи залучено ПАТ КБ «ПриватБанк» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року поновлено строк на подання позовної заяви. Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Софіївської виправної колонії № 45 Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання довіреності недійсною.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду встановленим обставинам. Вважає, що суд не врахував доведеність факту відсутності його звернення з заявами до адміністрації відповідача з проханням видачі довіреності ОСОБА_6, а також, що її зміст суперечить вимогам ст. 238 ЦК України та свідчить про наявність підстав для визнання її недійсною за приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, зауважив, що він мав намір звернутися до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи, однак через її значну коштовність, відмовився від цього.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.09.2011 року ОСОБА_3 видав на ім'я своєї дружини ОСОБА_6 довіреність, посвідчену начальником Софіївської випраної колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (№ 45) ОСОБА_5, якою уповноважив ОСОБА_6 бути його представником в усіх організаціях, установах, підприємствах, органах влади, органах внутрішніх справ, прокуратурі, виконавчій службі, судах, в тому числі з правом підпису від його імені кредитних договорів та представництва його інтересів в банках, виконання інших дій, що пов`язані з виконанням даної довіреності в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством, без порушення його прав та інтересів. Довіреність видана строком на один рік - до 08 вересня 2012 року(а.с. 41).

13.09.2011 року ОСОБА_6, діючи на підставі виданої довіреності, уклала додаткову угоду до кредитного договору № KRK0GA00150911 від 13.08.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 (а.с. 19-20).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст.ст. 203, 215 ЦК України й виходив з відсутності підстав для визнання довіреності недійсною, оскільки оспорювана довіреність відповідає вимогам чинного законодавства та належним чином посвідчена, цивільна дієздатність засудженого на той час ОСОБА_3 перевірена, встановлено вільність його волевиявлення, тоді як доказів на підтвердження його відсутності, суду не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, отже у разі подання позову про визнання правочину у вигляді доручення недійсним з підстав відсутності волевиявлення на його укладення такими обставинами є саме встановлення доведеності або відсутності вільного волевиявлення

Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_3 є визнання недійсною довіреності, виданої 08.09.2011 року ним на ім'я ОСОБА_6 з підстави відсутності вільного волевиявлення.

За змістом ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_3 свідомо, шляхом подачі відповідних, особисто написаних та власноруч підписаних заяв 14.04.2011 року та 07.09.2011 року звертався до адміністрації відповідача, де він відбував покарання, з проханням видачі довіреності на імя його дружини ОСОБА_6 з питання представництва його прав та інтересів (а.с. 38, 40).

При цьому, в заяві від 07.09.2011 року ОСОБА_3 власноручно зазначено перелік дій, які може вчиняти його представник ОСОБА_6 за довіреністю, в тому числі підписувати від його імені кредитні договори та бути представником в банках, що свідчить про вільність його волевиявлення, як учасника правочину, та відповідність його зовнішнього виразу внутрішній волі (а.с. 40).

Крім того, під час вчинення оспорюваного правочину, дотримано вимог й щодо його форми, передбачених положеннями ст. 245 ЦК України, зокрема довіреність від 08.09.2011 року вчинено у письмовій формі та посвідчено начальником Софіївської випраної колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (№ 45) ОСОБА_5 й зареєстровано в реєстрі за № 45/2-25 від 08.09.2011 року (а.с. 41).

Змістом довіреності підтверджується, що ОСОБА_3 особисто підписано довіреність, особу його встановлено, дієздатність перевірено.

В порушення, ст.ст. 10, 60 ЦПК України доказів на спростування встановлених під час розгляду справи фактів ані позивачем, ані його представником суду не надано, як і не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у ОСОБА_3 волевиявлення на видачу довіреності.

Отже, встановивши, що волевиявлення позивача ОСОБА_3 на видачу довіреності від 08.09.2011 року було вільним й остання підписана особисто ним, колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав для визнання довіреності недійсною є вірним.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 про відсутність доказів на підтвердження факту його звернення з заявами до адміністрації відповідача з проханням видачі довіреності ОСОБА_6, оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи власноруч написаними ОСОБА_3 заявами від 14.04.2011 року та 07.09.2011 року про видачу довіреності на імя його дружини ОСОБА_6 з питання представництва його прав та інтересів (а.с. 38, 40).

Не встановлено колегією суддів не відповідності змісту довіреності від 08.09.2011 року положенням ст. 238 ЦК України, згідно з частиною першою якої, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, оскільки в заяві ОСОБА_3 від 07.09.2011 року, чітко визначено перелік дій, на вчинення яких він мав намір уповноважити свою дружину ОСОБА_6

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про його намір заявити суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки доказів в підтвердження реалізації цього наміру позивачем не надано, тоді як, відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України, суд призначає експертизу тільки на підставі заяви особи, яка бере учать у справі. Однак, будь-яких інших клопотань позивачем не заявлено і до суду апеляційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_7