Справа № 308/1541/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

07 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

за участі секретаря - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2017 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі: Банк) звернулося в суд із указаним позовом, посилаючись на те, що згідно договору б/н від 02.03.2007 ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Банк) надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 19 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Згідно п. 3.2, п. 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг» Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач вказував, що позичальник не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого в неї перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 31.12.2015 склала 32 769,30 грн., з яких: 18 353,61 грн. - заборгованість за кредитом; 11 679,06 грн. - заборгованість за відсотками; 700,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 1536,63 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2017 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 02.03.2007 станом на 31.12.2015 у сумі 30 732,67 грн., яка складається з наступного: 18 353,61 грн. - заборгованості за кредитом; 11 679,06 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 700,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Банк таке рішення не оскаржив.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Банку відмовити.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

У даній справі апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги ОСОБА_1 у частині задоволення позовних вимог про стягнення з неї заборгованості за кредитом, відсотками, пенею та комісією.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно договору б/н від 02.03.2007 ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Банк) надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 19 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 79).

Банк оформив та видав відповідачу платіжну картку і ПІН-код до неї і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій відповідача із використанням платіжної картки.

Згідно довідки Банку, ОСОБА_1 було видано почергово наступні картки: НОМЕР_1 із терміном дії - до 01.09; НОМЕР_2 із терміном дії до 03.10; НОМЕР_3 - із терміном дії до 02.13 та НОМЕР_4 із терміном дії до 11/16 (а.с. 46).

На обґрунтування своїх вимог Банк посилався на те, що ОСОБА_1 користувалася картками, здійснювала зняття коштів та їх погашення, а починаючи з березня 2015 року позичальниця не виконувала належним чином своїх зобов'язань за договором, унаслідок чого Банком нарахував їй заборгованість станом на 31.12.2015 у розмірі 32 769,30грн., з яких 18 353,61 грн. грн. - за кредитом; 11 679,06 грн. - за відсотками; 700,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 1536,63 грн. - штраф (процентна складова).

На обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_1 зазначала, що 03.03.2015 їй зателефонувала невідома особа, назвавшись працівником Банку, попросила продиктувати останні чотири цифри із кредитної картки, що і зробила ОСОБА_1, а ввечері їй надійшло СМС-повідомлення, в якому було зазначено, що з її рахунку зняті грошові кошти в сумі 18 370,00 грн. За цим фактом до ЄРДР внесено дані про кримінальне провадження № 0000520 від 09.04.2015.

Указана обставина підтверджена відповіддю Ужгородського РВП УВП ГУНП в Закарпатській області від 13.07.2016, при цьому у рамках кримінального провадження проводиться досудове розслідування, встановити особу, яка здійснила даний злочин не вдалось можливим (а.с. 65).

Згідно квитанцій від 03.03.2015 із картки відповідача було здійснене перерахуванням коштів о 12:23:28 в сумі 14145 грн. та о 12:17:00 - в сумі 3035 грн. (а.с. 75-76).

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року N 223 (далі - Положення N 223), банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно п. 6.3, 6.4 Положення N 223 користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 6.5. Положення N 223 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов'язаний ідентифікувати держателя і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу.

Згідно п. 6.9 Положення N 223 користувач, як виняток, до часу подання повідомлення та/або заяви емітенту несе збитки, обумовлені незаконними діями/сумнівними операціями зі спеціальними платіжними засобами, які відбулися в результаті використання втраченого спеціального платіжного засобу, до максимальної суми, яка не може перевищувати 1500 гривень, крім випадків, коли користувач діяв з порушенням правил використання спеціального платіжного засобу або умисно, у разі чого така максимальна сума не застосовується.

Емітент після подання користувачем повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором, несе відповідальність за платіжні операції, які здійснено з використанням цього спеціального платіжного засобу.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Згідно «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено наступні обов'язки клієнта: не передавати Карти, ПІНи третім особам, не використовувати карти чи нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором чи усупереч законодавству; вживати заходів по запобіганню втрати (викрадення) Карт, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) чи інформації, нанесеної на карту і магнітну полосу, чи їх незаконного використання; інформувати Банк та правоохоронні органи по факту втрати карти ПІНа або отримання відомостей про їх незаконне використання; при настанні таких випадків необхідно звернутись до відділення Банку, в якому обслуговується Карта або за відповідними телефонами; в трьохденний строк після такої усної заяви надати письмову заяву в Банк; письмово доручити банку зупинку Карти в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи. (п.п. 6.1, 6.10). Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмового звернення Держателя про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Полатіжної системи (п. 8.4).

Встановивши, що користувач ОСОБА_1 надала третім особам інформацію, нанесену на карту, усупереч зобов'язань за договором про надання банківських послуг від 02.03.2007, відтак своїми діями сприяла незаконному використанню іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та не звернулась до Банку про постановку Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за такі операції несе відповідальність ОСОБА_1, та максимальна сума збитків не застосовується.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: