У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

31 серпня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельтабанк" заборгованість за укладеним між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" кредитним договором №1701/0608/88-066 у розмірі 1 084 492 грн. 38 коп., яка складається з 1 029 779 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 52 309 грн. 25 коп.- заборгованість за відсотками; 2 403 грн. 36 коп. пеня.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельтабанк" заборгованість за укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ "Сведбанк" кредитним договором №1701/0608/88-066, у розмірі 1 084 492 грн. 38 коп., яка складається з 1 029 779 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 52 309 грн. 25 коп.- заборгованість за відсотками; 2 403 грн. 36 коп. пеня.

Стягнуто з ОСОБА_1 в прибуток Рівненського районного суду Рівненської області судовий збір в розмірі 16 267 грн. 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток Рівненського районного суду Рівненської області судовий збір в розмірі 16 267 грн. 38 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» подали апеляційні скарги в яких доводять про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі вказує, що останній платіж здійснений позичальником, датований 18 листопада 2014 року в сумі 710 дол. США, що також підтверджується розрахунком банку, датою предявлення позову є 31 серпня 2015 року тобто, порука згідно положень договору поруки, ч.4 ст. 559 ЦК України є такою, що припинилась і банк позбавлений права реалізувати право вимоги у судовому порядку.

Також зазначає, що судом першої інстанції неправильно визначений та стягнутий судовий збір.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

ПАТ «Дельта Банк» в своїй апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволенні вимог про стягнення пені за порушення порядку погашення кредиту та трьох відсотків річних, що є порушенням п.8.1. кредитного договору та ст. 625 ЦК України.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1701/0608/88-066, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 65 000 доларів США з кінцевим строком погашення до 03 червня 2024 року зі сплатою 11.8 % річних, які були збільшені договором від 07 жовтня 2008 року.

07 жовтня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору, між банком, боржником та поручителями (кожним окремо) укладені договори поруки 1701/0608/88-066-Р-1/ОСОБА_1 та 1701/0608/88-066-Р-2 ОСОБА_3

25 травня 2012 року між первинним кредитором та позивачем укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами.

Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва, при цьому відбувається заміна кредитора. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.

18 листопада 2014 року позичальником здійснено на рахунок позивача останній платіж у сумі 710 доларів США.

07 серпня 2015 року позивачем надіслано письмові вимоги відповідачам про дострокове виконання боргових зобовязань та усунення порушень кредитного договору, однак на сьогоднішній день заборгованість за кредитом не погашена.

ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання належним чином не виконував у звязку з чим станом на 07 серпня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 1 140 273 грн. 74 коп., яка складається з 1 029 779 грн. 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 92 684 грн. 75 коп.- заборгованість за відсотками; 16 917 грн. 64 коп. пеня, 891 грн. 59 коп. - 3 % річних від простроченої заборгованоісті по процентах.

Згідно змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст. 1505 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.1 договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязань за кредитним договором (п.2 договору поруки). Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання (п.3 договору поруки).

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов»язань до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань. Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

За таких умов порука припинилися лише щодо платежів, що нараховані поза шестимісячним строком, що передує зверненняю до суду, у звязку з чим окремо визначаються платежі.

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж, здійснений позичальником, датований 18 листопада 2014 року за жовтень 2014 року у сумі 710,00 дол. США.

Врахувавши вищезазначене, суд першої інстанції підставно відмовив у стягненні щомісячних платежів по нарахованих процентах за періоди - листопад, грудень 2014 року, січень, лютий 2015 року та врахувавши безпідставність стягнення зазначених вище чергових платежів по нарахованих відсотках, не задовольнив також вимоги про стягнення штрафних санкцій - пені на ці суми та періоди, що їм передували. Крім того, врахувавши пропущене право вимоги за лютий місяць 2015 року, відмовив у задоволенні позову щодо нарахованих за період з 01.03.2015 р. по 31.03.2015 р. за прострочення зобов'язань по сплаті відсотків у лютому місяці 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції здійснив правильні розрахунки та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційні скарги не спростовують правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :