Справа № 523/5906/16-ц
Провадження №2/523/1851/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2017 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Виноградової Н.В.,

при секретарі судового засідання Одарія В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання незаконними рішень та їх скасування,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року № 727 «Про самовільну будову гаражу по вулиці Кінноармійській, 51, ОСОБА_3О.» та визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0, 0540 га, котра знаходилася в користуванні ОСОБА_3 за адресою: м. Одеса, Кінноармійська, 52, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та земельної ділянки, площею 0, 0035 га, що знаходиться в користуванні ОСОБА_3, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51, для гаражного будівництва» в частині передання безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0, 0035 га, за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51, для гаражного будівництва ОСОБА_3.

ОСОБА_4 та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Представник ОСОБА_3 заперечував проти їх задоволення.

Інші сторони у судове засідання не явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Жодних заяв, клопотань чи заперечень на адресу суду не надавали.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси № 727 від 22 листопада 1991 року ОСОБА_3 залишено в користуванні на праві власності камяний гараж, збудований ним на вільній ділянці по вул. Кінноармійській, 51 в м. Одеса.

Вказане рішення прийнято відповідно до ст. 42 «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», діючого на той час, в межах компетенції райвиконкому з врахуванням порядку користування землею, що склався, і є законним.

Вказана споруда була зареєстрована ОСОБА_3 в КП «ОМБТІ та РОН», реєстровий запис за № 6 у реєстровій книгзі 12 на стор. 1 та отримано відповідне реєстраційне посвідчення. Вказані обставини підтверджуються Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.12.2009 року та на даний час не оскаржено.

Рішенням Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року земельна ділянка, загальною площею 0, 0035 га за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51, на якій розташовано гараж, передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3, на яку ним був одержаний державний акт від 18.05.2007 року серія ЯГ № 954681, кадастровий номер :16:001:0006.

Отже, вказане рішення Одеської міської ради від 29.02.2000 року в частині, яка оскаржена ОСОБА_2 була прийнята радою на підставі того, що вказаний камяний гараж по вул. Кінноармійській, 51 в м. Одеса, ОСОБА_3 був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» та є його власністю (на підтвердження чого йому було видане Реєстраційне посвідчення від 17.06.1993 року), а не на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси № 727 від 22 листопада 1991 року.

Таким чином, в разі визнання незаконним та скасування судом рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси № 727 від 22 листопада 1991 року не може бути визнане незаконним та скасоване рішення Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року в частині передання безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0, 0035 га, за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51, для гаражного будівництва ОСОБА_3, так як право власності на вказану споруду та її реєстрація ніким не оскаржена і на даний час не скасована.

Так, 15 березня 1991 року виконавчий комітет Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса прийняв рішення № 169/2 про відвід ОСОБА_2 вільної земельної ділянки площею 0, 05 га по вул. Кінноармійській, 51 в м. Одесі для будівництва житлового будинку. В рішенні вказано, що надається вільна земельна ділянка і не зазначено її правовий режим (право власності, чи право користування). Межи земельної ділянки у натурі (на місцевості) встановлені не були, документи, що посвідчують право на земельну ділянку не видавалися.

Площа земельної ділянки фактично складала 722 кв.м. і по фасаду вул. Кінноармійська, 51 до неї прилягали (але не входили до неї) існуючі гаражі, в тому числі і гараж ОСОБА_3, який на той час вже належав йому на праві власності, що підтверджується проектом житлового будинку ОСОБА_2 за 1992 рік.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 227 від 18 березня 1993 року було встановлено, що виконавчий комітет Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса прийняв рішення № 169/2 від 15 березня 1991 року про відвід земельної ділянки з перевищенням повноважень в галузі земельних відносин; при обстеженні на місцевості встановлено, що реальні розміри земельної ділянки складають 722 кв.м. і на ній розпочато будівництво житлового будинку. Тому вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_2 лише в постійне користування для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. При цьому межи земельної ділянки у натурі (на місцевості) встановлені не були, документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою не видавалися.

В подальшому рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 226 від 2 червня 1995 року вказана земельна ділянка, площею 722, 0 кв.м. за згодою ОСОБА_2 була передана її матері ОСОБА_5 також без встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та видачі правовстановлюючих документів.

З технічного паспорту будинку ОСОБА_5 від 17 листопада 1995 року вбачається, що розмір земельної ділянки збільшився до 783 кв.м. за рахунок самозахвату землі площею 61 кв.м., а земельна ділянка площею 0, 0035 га, на який розташований гараж ОСОБА_3 знаходилася за її межами.

Так, при прийнятті до експлуатації будинку ОСОБА_5 31 жовтня 1997 року, на який вона отримала свідоцтво о праве власності на домоволодіння від 17.11.1997 року, розміри та конфігурація земельної ділянки залишилась колишніми.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 07.07.1998 року розмір земельної ділянки був збільшений до 780, 0 кв.м. та передано безкоштовно в приватну власність ОСОБА_5 Вказана площа встановлена по обмірах в натурі, без врахування площі, займаної гаражем ОСОБА_3, що підтверджується даними КП «ОМБТІ» в інвентарній справі.

Однак, відповідно до ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1991 року) ОСОБА_5 державного акту на право власності на вказану земельну ділянку в встановленому законом порядку не отримувала.

Станом на 22.02.2002 року площа земельної ділянки ОСОБА_5 складала 740, 0 кв.м., без врахування площі, займаної гаражем ОСОБА_3, його кордони з суміжними землекористувачами змінювалися, в той час, як кордони земельної ділянки, займаного гаражем ОСОБА_3, залишалися без змін.

Таким чином, з вищезазначених документів вбачається, що земельна ділянка площею 0, 0035 га, на якій розташовано гараж ОСОБА_3 ніколи не була частиною земельної ділянки ОСОБА_2 ОСОБА_5

Вказані факти та обставини були встановлені рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 23.03.2005 року по справі № 2-18/2005 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в приватизації земельної ділянки та по зустрічному позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеської міської ради про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року № 727 «Про самовільну будову гаражу по вулиці Кінноармійській, 51 гр. ОСОБА_3О.», визнання частково недійсним рішення Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0, 0540 га, котра знаходилася в користуванні ОСОБА_3 за адресою : м. Одеса, Кінноармійська, 52 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та земельної ділянки, площею 0, 0035 га, що знаходиться в користуванні ОСОБА_3, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51, для гаражного будівництва» та зобовязання ОСОБА_3 здійснити знос гаражу та звільнити земельну ділянку площею 0, 0035 га по вул. Кінноармійської, 51 в м. Одеса.

Отже, задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи ОСОБА_5 у зустрічному позові Суворовський районний суд м. Одеси прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених законом, для визнання недійсними вказаних рішень Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року № 727 та Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року.

Крім того, судом першої інстанції були встановлені обставини, які спростовували ствердження ОСОБА_5, що спірна ділянка була передана її дочці ОСОБА_2. у відповідності з рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса № 169/2 від 15.03.1991 рік, а саме: що дане рішення прийняте райвиконкомом з перевищенням своїх повноважень, на що вказав виконавчий комітет Одеської міської ради в своєму рішенні № 227 від 18.03.1993 року. ОСОБА_6 обставина підтверджується також і рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 650 від 17.07.1998 року, в якому вказується що первинне відведення землі вироблялося не виконавчим комітетом Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса, а рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 226 від 02.06.1995 року.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси набрало законної сили 30.06.2006 року на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області по справі № 1153/2006 р., якою апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 було відхилено.

При винесенні ухвали від 30.06.2006 року апеляційним судом Одеської області було враховано висновки судової експертизи № 11706/195 від 16.01.2006 року та додаткової судової експертизи № 3225/5612 від 22.05.2006 року, які були призначені ухвалами суду від 06.08.2005 року та 14.03.2006 року за клопотаннями саме представника ОСОБА_5 ОСОБА_2

Вказаними висновками судових експертиз Одеського науково дослідного інституту судових експертиз було встановлено, що на період прийняття рішень виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса № 169/2 від 15.03.1991 року та виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів № 227 від 18.03.1993 року земельна ділянка, на якій розташований гараж ОСОБА_3, частиною земельної ділянки ОСОБА_5 не була, по інвентаризації 1995 - 1998 р.р. площа під гаражами з боку вул. Кінноармійської, у тому числі під гаражем ОСОБА_3 в площу ділянки при житловому будинку по вул. Кінноармійській, 51 (ОСОБА_5, ОСОБА_2П.) - не входила, загальна площа земельної ділянки при житловому будинку № 51 по вул. Кінноармійській в м. Одеса кордонів, що існують на день обстеження, складає 760 кв.м., гараж ОСОБА_3 на даній ділянці не знаходиться, а також, що дані плану технічного звіту від 15.02.2005 року, складеного ОСОБА_7 з включенням частини гаражу ОСОБА_3 в площу ділянки № 51 та вказівкою загальній площі ділянки у розмірі 783, 56 кв.м. - не відповідають фактичній площі, лінійним розмірам і конфігурації земельної ділянки при житловому будинку № 51 по вул. Кінноармійській в м. Одеса.

З врахуванням вищевказаних обставин та встановлених фактів, ухвалою апеляційного суду Харківської області з касаційного розгляду цивільних справ від 06.03.2007 року, касаційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 було відхилено, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2006 року залишено без змін, як рішення які були ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Також, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 12 серпня 2009 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 від 06.05.2009 року про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.03.2005 року у звязку з нововиявленими обставинами, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 листопада 2009 року залишена без змін.

Отже, ОСОБА_5, як на підставу перегляду рішення за нововиявленими обставинами, посилалася на підробку документів, а саме на наявність двох різних копій рішень виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса № 727 від 22.11.1991 року та зазначала, що одна з них, яка покладена в основу рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.03.2005 року, виконана на фірмовому бланку Суворовської районної ради, містить підписи голови виконавчого комітету ОСОБА_8, управляючої справами ОСОБА_9А та свідчить про залишення в користуванні з правом приватної власності гаражу, збудованого ОСОБА_3 по вул. Кінноармійській, 51, розміром «6,5 х 4,5», а інша копія, яка виготовлена на фірмовому бланку Суворовської районної ради з висновком про залишення в користуванні з правом приватної власності гаражу, збудованого ОСОБА_3 по вул. Кінноармійській, 51, розміром «6,9 х 5,1», немає підписів посадових осіб.

Судами першої та апеляційної інстанції при розгляді вказаної справи (перегляд рішення у звязку з нововиявленними обставинами) було встановлено, що підробка наданих ОСОБА_3 документів, повинна бути встановлена вироком суду, який на час перегляду рішення був відсутній (такий вирок відсутній також і на час розгляду даної цивільної справи № 523/5906/16-ц за позовом ОСОБА_2П.).

Також, судами двох інстанції було встановлено, що обидві копії рішення: копія рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси № 727 від 22.11.1991 року з підписами посадових осіб, а також копія цього ж рішення без їх підписів, але зі штампом «ВЕРНО: Заведующий общим отделом» не можуть вважатись ново виявленими, оскільки наявні в матеріалах справи та досліджувались судами (том І, а.с. 7, 71, 79, 163, 233; том ІІ, а.с. 25, 267, справа № 2-18/2005).

Також, судами першої та другої інстанції було встановлено, що обидві копії рішень, засвідчують той факт, що рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси № 727 від 22.11.1991 року, залишений в користуванні з правом особистої власності гараж, який збудований ОСОБА_3 по вул. Кінноармійській, 51. Рішень щодо відмови йому у цьому праві не приймалось.

Крім того, судами двох інстанції не було прийнято до уваги посилення ОСОБА_5 на той факт, що гараж який належить ОСОБА_3, у в звязку з перевищенням його розмірів, знаходиться на виділеній їй земельній ділянці і порушує її права, як користувача земельної ділянки, оскільки той факт, що земельна ділянка на якій розташований гараж ОСОБА_3 була частиною земельної ділянки ОСОБА_5 не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду судами першої та другої інстанції та перегляду у касаційному порядку.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вказаними рішеннями в цивільній справі № 2-18/2005, що набрали законної сили були встановлені обставини, які підтверджують, що рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси від 22.11.1991 року № 727 та рішення Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року були прийняти відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», ст. 26 Закону України «Про місцево самоврядування в України, ст. ст. 3, 6, 10, 17, 22, 23, 30,40, 67 Земельного кодексу Україна та в межах компетенції з врахуванням порядку користування землею, що склався, і є законними.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, позивачка необґрунтовано посилається, як на доказ та підставу подачі позову до Суворовського районного суду м. Одеса на лист відповідь від 13.04.2016 року № 20-0602-13 першого заступника керівника Одеської міської прокуратури № 4 ОСОБА_10, яким її повідомили, що у кримінальному проваджені № 0000602 від 05.02.2013 року за фактом підробки рішення № 727 від 22.11.1991 року виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса була проведена техніко криміналістична експертиза, яка встановила певні факти, тому що вказана експертиза відноситься до матеріалів досудового розслідування та відповідно до норм ЦПК України не є належним доказом, так як належним доказом може бути в даному випадку лише обвинувачений вирок у кримінальному проваджені, який набрав законної сили та у якому є посилання на вказані обставини.

Крім того, як вказувалось вище, ОСОБА_5 вже подавалася до Суворовського районного суду м. Одеси заява від 06.05.2009 року про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.03.2005 року у звязку з нововиявленими обставинами, а саме: підробки документів (рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року № 727), в задоволені якої ухвалою суду першої інстанції було відмовлено, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 листопада 2009 року апеляційна скарга ОСОБА_5 була відхилена з вказівкою, що вказані обставини повинні бути встановлені вироком суду.

Таким чином, ствердження позивачки ОСОБА_2 що рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року № 727 та рішення Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року прийняти усупереч законодавству, а саме: Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), Закону України «Про власність», Закону України «Про місцеві Ради, місцеве самоврядування», що діяли на момент прийняття рішень, та що у порушення права власності ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 22.11.1991 року № 727 ОСОБА_3 залишена у користуванні з визнанням права власності господарча споруда: гараж, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51 необґрунтовані, суперечать встановленими судовими рішеннями, що набрали законної сили обставинам та фактам.

Також, ОСОБА_2 необґрунтовано вказує, що рішеннями виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року № 727 та Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року грубо порушується її право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм земельного законодавства України вона не є землевласником, тому що згідно зі ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а вказане право оформлюється відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». (Постанова Пленуму Верховного Суду України, від 16.04.2004, № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2000 р. № 14-рп/ 2000 по справі № 1-16/2000, правовий режим власності, порядок і умови придбання і припинення права власності, а також права володіння, користування і розпорядження майном встановлюються законами.

Однак, позивачка відповідно до ст. 57 ЦПК України не надала до суду доказів, які б підтверджували її ствердження, а саме: свідоцтво про право власності на земельну ділянку та/або витяг з Державного реєстру прав власності.

Між тим, відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При оформленні проекту відведення земельної ділянки необхідною умовою є узгодження її меж із власниками та користувачами сусідніх земельних ділянок. Відповідно до вимог ч.2 ст. 118 ЗК України для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження розмірів такої.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст. 198 ЗК України, відповідно до якої при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок та Інструкцією «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками Державного комітету із земельних ресурсів України» затвердженою Наказом від 18.05.2010 р. № 376.

ОСОБА_11 погодження меж земельної ділянки та ОСОБА_11 прийомки-передачі межових знаків на зберігання, які повинні бути підписані суміжними власниками та землекористувачами є необхідною частиною проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Одним із суміжних землевласників є ОСОБА_3, земельна ділянка якого межує з земельною ділянкою позивачки, однак, ніяких актів погодження меж земельної ділянки та прийомки - передачі межових знаків на зберігання на вимогу ОСОБА_2 він не підписував (не погоджував).

Таким чином, з огляду на зазначене вбачається, що ОСОБА_2 користується своєю земельною ділянкою не на праві власності, а крім того встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також внесення координат в Державний земельний кадастр нею проведено не було. Між тим, відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій України» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками Державного комітету із земельних ресурсів України (наказ від 18.05.2010 р. N 376), при проведенні зазначених робіт межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Отже, виходячи з позовної заяви, ОСОБА_2 є лише власником житлового будинку № 51, розташованого по вул. Кінноармійській в м. Одеса на підставі свідоцтва про право власності за заповітом, яке вона отримала звернувшись 09.04.2010 року до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщині, який складається в цілому з камяної будівлі житловою площею 71, 8 кв.м. та надвірних господарських споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 740 кв.м. за фактичним користуванням.

Таким чином, ОСОБА_2 є лише власником домоволодіння з 2010 року, а ні земельної ділянки та тому вказані рішення, які були прийняти у 1991 році та 2000 році не порушують її право власності на землю, так як таке право у неї на даний час відсутнє.

Посилання ОСОБА_2, що вона як власниця земельної ділянки, площею 783 кв.м. по вул. Кінноармійській, 51 у м. Одеса не може повноцінно користуватися своїм майном через прийняті рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року № 727 та Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року є необґрунтованими та суперечать нормам права та матеріалам справи.

Крім того, виконавчий комітет Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса приймав рішення від 22.11.1991 року № 727 коли мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 не була власником домоволодіння та земельної ділянки, відповідно ОСОБА_2, а таму і не міг своїми діями порушити її право власності, як власника домоволодіння, а також, начебто як власниці земельної ділянки, якою вона на даний час не є.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України звернутися до суду має право в порядку, встановленому цим Кодексом кожна особа, за захистом лише своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивач повинен обґрунтувати та доказати, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси саме його.

Отже, відповідно до вимог статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а позивачка не обґрунтувала, чи дійсно та як саме порушуються її права у звязку з тим, що земельна ділянка, на якій розташований гараж ОСОБА_3, частиною земельної ділянки ОСОБА_5 (на даний час її) не була, що площа під гаражами з боку вул. Кінноармійської, у тому числі під гаражем ОСОБА_3 в площу ділянки при житловому будинку по вул. Кінноармійської, 51 - не входила (висновки судових експертиз Одеського науково дослідного інституту судових експертиз № 11706/195 від 16.01.2006 року та додаткової судової експертизи № 3225/5612 від 22.05.2006 ), а також не вказала, в чому саме полягає порушення її законних прав.

Проте, позивачка в позові вказує, що змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, як власниця домоволодіння та земельної ділянки площею 783 кв.м. по вул. Кінноармійській, 51 у м. Одеса, так як не може повноцінно користуватися своїм майном через прийняті рішення виконавчим комітетом Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року та рішення Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року внаслідок яких у ОСОБА_3 фактично виникло право власності на земельну ділянку у розмірі 0, 0035 га, що є частиною її земельної ділянки.

З зазначеного випливає, що в даному випадку виник спір щодо меж земельних ділянок ОСОБА_2, яка знаходиться у її користуванні та земельною ділянкою ОСОБА_3 переданою йому по рішенню міської ради у власність.

Однак, для зясування обставин, що мають значення для справи, у тому числі чи дійсно земельна ділянка 0, 0035 га по вул. Кінноармійській, 51 у м. Одеса, яка належить на праві власності ОСОБА_3 є частиною земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2, відповідно до ст.ст. 143, 144 позивачкою заява по призначення експертизи, яка повинна бути проведена з врахування чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо до суду подана не була.

Посилення ОСОБА_2, що вона є власницею земельної ділянки по вул. Кінноармійській, 51 у м. Одеса, на якій розташований її будинок, а також, що гараж ОСОБА_3 знаходиться саме на ній не обґрунтовані.

ОСОБА_2 оспорила рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року № 727 та рішення Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року, якими ОСОБА_3 залишено в користуванні на праві власності камяний гараж, збудований ним на вільній ділянці по вул. Кінноармійської, 51 в м. Одеса та передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0, 0035 га, що знаходилася в його користуванні за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51, для гаражного будівництва.

Таким чином, відсутність у позивачки ОСОБА_2, прав чи обовязків у звязку із прийняттям оскаржуваних рішень № 727 від 22.11.1991 року та № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року не породжує для останньої і права на захист, тобто права на звернення із цим позовом.

Крім того, в провадженні Суворовського районного суду м. Одеса (с. Гудіна Н.І) з 17.06.2009 року знаходилась цивільна справа № 1527/2/103/11 (2-103/11) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Одеської міської ради, управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання Державного акту про право на земельну ділянку частково недійсним, зобовязання звільнення частини земельної смуги для проведення капітальних та поточних профілактичних ремонтів належної йому будівлі гаражу, в рамках якої, в звязку зі смертю ОСОБА_5 судом була проведена заміна відповідача на правонаступницю по вказаним правовідносинам ОСОБА_2

14.02.2012 року провадження по вищевказаної цивільної справі було закрито відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеса, якою було визнано ОСОБА_7 угоду укладену між ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_2 з другого.

Відповідно до вказаної ОСОБА_7 угоди від 06.02.2012 року ОСОБА_2 зобовязалася надавати за проханням ОСОБА_3 у разі виникнення необхідності вільний доступ для нього на частину земельної ділянки, яка знаходиться в її користуванні за адресою м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51 для облаштування земельної смуги вздовж стін належного ОСОБА_3 на праві приватної власності гаражу та тім самим визнала законність розміщення вказаного гаражу на відповідній земельній ділянці, а також сторони по справі зобовязалися в подальшому не вчиняти будь яких дій, які б порушували права сторін, обумовлені вказаною мировою угодою.

Отже, погодившись з умовами вказаної мирової угоди ОСОБА_12 фактично визнала, що набуття права власності ОСОБА_3 на будівлю гараж та земельну ділянку розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійска, 51 було здійснено законним шляхом.

Крім того, в ході розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_2 21.07.2011 року зверталася до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи копії висновку експерта № 171 від 15.02.2011 року, який був зроблений на підставі Постанови про призначення експертизи, винесеної 17.01.2011 року дізнавачем СД Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеської області лейтенантом міліції ОСОБА_6, по матеріалам кримінальної справи № 0602010 00140, де предметом дослідження було рішення № 727 від 22.11.1991 року та обставини його підробки.

Таким чином, вищевикладені обставини підтверджують, що про факт існування рішень виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси № 727 від 22.11.1991 року та Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року та підстави їх прийняття ОСОБА_2 були відомі набагато раніше ніж вона вказала в позові.

Крім того, статтею 4 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) було встановлено, що субєктами права держаної власності на землю є, зокрема, міські Ради народних депутатів в межах їх територій.

За змістом статей 1, 3 та 10 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) Міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним субєктом земельних відносин.

Так, у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі був вільний у виборі субєкта щодо надання йому права власності на земельну ділянку в порядку, встановленому законом.

Прийняте Одеською міською радою рішення № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0, 0540 га, котра знаходилася в користуванні ОСОБА_3 за адресою : м. Одеса, Кінноармійська, 52 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та земельної ділянки, площею 0, 0035 га, що знаходиться в користуванні ОСОБА_3, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51, для гаражного будівництва» є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника земельної ділянки.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання.

ОСОБА_3 був одержаний на підставі оскарженого рішення Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року державний акт від 18.05.2007 року серія ЯГ № 954681 на право власності на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Кінноармійська, 51, загальною площею 0, 0035 га для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер :16:001:0006, а згідно з рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 22.11.1991 року № 727 ОСОБА_3 був залишений в користуванні з правом особистої власності збудований ним гараж, розташований по вул. Кінноармійській, 51 у місти ОСОБА_1. В подальшому вказана споруда була зареєстрована ОСОБА_3 в КП «ОМБТІ та РОН», реєстровий запис за № 6 у реєстрової книги 12 на стор. 1 та отримано відповідне реєстраційне посвідчення. Вказані обставини підтверджуються Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.12.2009 року.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Отже, скасування рішення Одеської міської ради № 924 ХХІІІ від 29.02.2000 року та рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеса від 22.11.1991 року № 727 не породжує наслідків для власника земельної ділянки та споруди, оскільки у ОСОБА_3 виникло право власності на земельну ділянку та споруду і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, які не були оскаржені та є чинними.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (а не визнання незаконними, як вимагає позивачка ОСОБА_2П.); відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Враховуючи вище названі обставини та норми закону, суд вважає, що ОСОБА_3 на законних підставах здобув право власності на земельну ділянку розміром 0, 0035 га, яка розташована по вул. Кінноармійській, 51 у місті Одеса

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень та їх скасування відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання незаконними рішень та їх скасування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: