АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/414/16ц Головуючий суддя 1-ї інстанції - Шрамко Л.Л.
Провадження № 22-ц/790/5679/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

28 січня 2016 року представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 04 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останньою отримано кредит в розмірі 9 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних ОСОБА_1 заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифів Банку», відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному веб-сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік (далі - кредитний договір).

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, своєчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 30 листопада 2015 року виникла заборгованість в розмірі 18 746,86 грн., де: заборгованість за кредитом - 9 104,05 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7 374,20 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 899,71 грн.; штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 868,90 грн. (процентна складова).

Зважаючи на що, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вищевказану заборгованість в розмірі 18 746,86 грн. та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

02 серпня 2017 року ОСОБА_1 надано до суду заперечення на позов, в якому зазначила, що не погоджується з розрахованою позивачем сумою боргу. Зазначила, що строк позовної давності визначений нормами ЦК України та становить три роки та його перебіг не залежить від строку дії кредитної карти.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 377,96 грн., судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи. Не надано належної оцінки тому факту, що з 02 лютого 2015 року вона просила позивача заблокувати кредитну картку. Позивачем не доведено, що нею було знято грошові кошти з кредитної картки. З розрахунком заборгованості не погоджується.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 162, 163).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримано кредитні кошти, тривалий час вона виконувала покладені на неї обов'язки, що свідчить про освідомлення про Умови та Правила надання банківських послуг. ОСОБА_1 до суду з позовом щодо визнання кредитного договору недійсним не зверталася. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору, не спростований відповідачем шляхом надання до суду належних та допустимих доказів. Складений відповідачем розрахунок суд не приймає як належний доказ, оскільки нарахування не відповідають умовам договору, документального підтвердження сплати сум з метою погашення заборгованості за кредитом не надано. Правові підстави для стягнення штрафів відсутні, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань свідчить про недотримання заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Строк позовної давності не сплинув.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 жовтняня 2011 року ОСОБА_1 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк».

З тексту даної анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також ОСОБА_1 повідомлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені на офіційному сайті банку та вона зобов'язалася виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг» та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с. та зворотний бік а.с. 6).

З довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту (а.с. 7,8).

Також позивачем до суду першої інстанції було надано розрахунок заборгованості за договором від 04 жовтня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, з якого вбачається рух коштів за рахунком останньої (а.с. 4, 5).

ПАТ КБ «ПриватБанк» було випущено на ім'я ОСОБА_1 кредитної картки на умовах, викладених у договорі, укладеному 04 жовтня 2011 року. Кредитна картка надавалася ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 та строк її дії становив до березня 2016 року (а.с. 74-81).

З виписки по рахунку, що міститься в матеріалах справи за кредитною карткою, виданою на ім'я ОСОБА_1, вбачається факт користування нею. За період з 01 червня 2012 року по 16 травня 2015 року регулярно проводилися транзакції з зняття готівкових грошових коштів, розрахунку карткою, переказу грошових коштів між рахунками, списання відсотків за використання кредитної картки, погашення заборгованості, нарахування відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов'язання тощо (а.с. 75-81).

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено в письмовій формі кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання.

Таким чином, факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами. Висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на фактичних обставинах та відповідають вимогам закону.

Посилання відповідача стосовно недоведення факту отримання та користування кредитними грошовими коштами є необґрунтованими та такими, що спростовуються письмовими даними, що містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_1 в день підписання анкети-заяви про приєднання, а саме 04 жовтня 2011 року, ознайомлено з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», в якій зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту. Також в довідці прямо зазначені фінансові умови надання платіжної карти, приклади розрахунку суми плати за користування кредитними коштами (а.с. 7,8).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта (картрахунок № НОМЕР_1) вбачається, що неодноразову було змінено кредитний ліміт, який станом на 31 жовтня 2013 року становил 9 300,00 грн. (а.с. 101).

З наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 04 жовтня 2011 року 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, вбачається, що станом на 30 листопада 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 18 746,86 грн., де: заборгованість за кредитом - 9 104,05 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7 374,20 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 899,71 грн.; штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 868,90 грн. (процентна складова) (а.с. 3).

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи до суду апеляційної інстанції не з'явилася, належних та допустимих доказів в спростування розміру заборгованості не надала, зважаючи на що, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відповідності розрахунку заборгованості, наданого позивачем, умовам договору.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги стосовно необґрунтованого нарахування штрафних санкцій, то колегія суддів вважає, що вони також не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому їх одночасне застосування за одне порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Зважаючи на те, що позивач щоденно нараховує пеню, а стягнення штрафу передбачає разовий характер, правові підстави для стягнення штрафу 500,00 грн. (фіксована частина), 868,90 грн. (процентна складова) відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано зменшив суму штрафних санкцій і позивачем рішення суду в даній частині не оспорюється.

Нарахування пені по зазначеному кредитному договору проведено відповідно до умов договору.

Що ж стосується доводів відповідача про сплив строку позовної давності, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк позовної давності по даним правовідносинам не сплинув.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зважаючи на зазначене, в результаті неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16 та від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, вбачається, що остання починаючи з 2011 року регулярно користувалася кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, погашення кредитної заборгованості та відсотків. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом шляхом поповнення карти в терміналі самообслуговування ОСОБА_1 було здійснено 21 січня 2015 року (а.с. 106).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Зважаючи на той факт, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором був внесений відповідачем 21 січня 2015 року, то саме з цієї дати у позивача виникло право звернення до суду з позовом та розпочатий перебіг строку позовної давності.

Судом першої інстанції правильно надано оцінку обставинам по справі, а саме тому, що строк дії кредитної картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначений щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, зазначеного на картці.

Зважаючи на те, що останній платіж по кредитній картці здійснено ОСОБА_1 21 січня 2015 року, дія картки закінчилася 31 березня 2016 року, а з позовом до суду банк звернувся 28 січня 2016 року, то позивачем не пропущено строк позовної давності навіть в тому випадку якщо виходити з розрахунку строку позовної давності з дати закінчення строку дії картки (березень 2016 року).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було належним чином встановлено та досліджено всі обставини по справі. Правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук