Провадження № 2о/712/172/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

26 вересня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі - ТИМОШЕНКО А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Центральний відділ реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема щодо належності його батька, ОСОБА_2 до польської національності. Заява обґрунтована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Полтава. Його батько, ОСОБА_2, його дід ОСОБА_3 і його баба ОСОБА_4 (уроджена ОСОБА_5), є нащадком родини, члени якої були поляками та розмовляли польською мовою. Зокрема, його баба ОСОБА_4 (уроджена ОСОБА_5), була полькою та належала до парафіян Київського римо-католицького костьолу. Про належність баби заявника, ОСОБА_4, уродженої ОСОБА_5, до парафіян Київського римо-католицького костьолу свідчить запис за 1911 рік у метричній книзі цього ж костьолу. Йдеться про актовий запис про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, дружини ОСОБА_6, яка залишила синів ОСОБА_7, ОСОБА_8 і дочку ОСОБА_9 та яка похована 31 січня 1911 року на київському римо-католицькому кладовищі (цей запис міститься у такій архівній справі на таких аркушах: Центральний державний історичний архів України, м. Київ, фонд № 1268, опис № 2, справа № 8, аркуш 120, зворот, запис № 26). Таким чином, на думку заявника, виявлений архівний документ підтверджує, що його родина, зокрема його бабуся ОСОБА_4, уродженої ОСОБА_6, була римо-католицького обряду, належала до парафіян Київського римо-католицького костьолу та була носієм польської мови і культури, адже в ті часи богослужіння в костьолах на теренах Правобережної України відбувалося на польській мові і цією ж мовою були укладені молитовники, якими парафіяни користувалися у щоденному житті.

Крім того, в родині заявника завжди мало місце виховування відповідно до польських традицій, він сповідає католицьке віросповідання, знає польську мову, культурні звичаї польського народу, відзначає польські свята, відвідує костьол. В свідоцтві про народження заявника серії НОМЕР_1 виданого 05 серпня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, національність його батька взагалі не зазначена. На даний час в жодному документі не вказано дійсної національності батька як «поляк».

Заявник бажає відновити свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини». На його думку в позасудовому порядку він не має можливості реалізувати своє право на вибір національності, передбачене Рамковою конвенцією Ради Європи про захист національних меншин та Законом України «Про національні меншини в Україні». Просив суд встановити юридичний факт належності його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до польської національності та зобов'язати Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області внести відповідні зміни до актового запису про його народження, вказавши в графі національність батька - «поляк».

Заявник у судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, заяву підтримав, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність.

Дослідивши, матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Як вбачається із матеріалів справи, заявник, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Полтава. Батьком заявника є ОСОБА_2, дід заявника ОСОБА_3, баба заявника - ОСОБА_4, уроджена ОСОБА_6.

ОСОБА_1 є нащадком родини, члени якої були поляками та розмовляли польською мовою. Зокрема, баба заявника ОСОБА_4 (уроджена ОСОБА_6), була полькою та належала до парафіян Київського римо-католицького костьолу.

Відповідно до збереженої частини метричних книг Київського римо-католицького костьолу, що містять засвідчені актові записи про народження і хрещення, вінчання, смерть і поховання парафіян цього костьолу та зберігаються у Центральному державному історичному архів України, виявило засвідчений актовий запис, який підтверджує спогади про походження ОСОБА_4 (уроджена ОСОБА_6) від предків-католиків. Зокрема, про належність баби заявника ОСОБА_4, уродженої ОСОБА_6, до парафіян Київського римо-католицького костьолу свідчить запис за 1911 рік у метричній книзі цього ж костьолу. Йдеться про актовий запис про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, дружини ОСОБА_6 та яка залишила синів ОСОБА_7, ОСОБА_8 і дочку ОСОБА_9, та яка похована 31 січня 1911 року на київському римо-католицькому кладовищі (цей запис міститься у такій архівній справі на таких аркушах: Центральний державний історичний архів України, м. Київ, фонд № 1268, опис № 2, справа № 8, аркуш 120, зворот, запис № 26).

Таким чином, виявлений архівний документ підтверджує, що родина заявника, зокрема його бабуся ОСОБА_4, уроджена ОСОБА_6, була римо-католицького обряду, належала до парафіян Київського римо-католицького костьолу та була носієм польської мови і культури, адже в ті часи богослужіння в костьолах на теренах Правобережної України відбувалося на польській мові і цією ж мовою були укладені молитовники, якими парафіяни користувалися у щоденному житті.

Вищевказані обставини підтверджуються довідкою від 15 лютого 2017 року, яку уклав кандидат історичних наук України, доктором гуманітарних наук в області історії Польща, завідувачем відділу інформаційно-краєзнавчої роботи Білоцерківської міської централізованої бібліотечної системи, старшим науковим співробітником Білоцерківського краєзнавчого музею та Меморіального музею-садиби І.С. Козловського в Мар'янівці - ОСОБА_11.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 234, 256 ЦПК України передбачено встановлення судом, в порядку окремого провадження, фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян.

Згідно зі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання.

Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом.

Згідно зі ст.271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Стаття 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать вільним засадам суспільства.

Ст.1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин" від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Відповідно до ст.3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається, про що зазначено у ст. 11 вказаного закону.

Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що батько заявника, відноситься до польської національності, а в свою чергу заявник має право на відновлення своєї національності, як це передбачено Законом України «Про національні меншини».

Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження його роду.

В позасудовому порядку встановити факт приналежності до певної національності є неможливим.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що встановлення факту належності батька заявника до польської національності не порушує права та інтереси третіх осіб, останній виріс у родині, яка сповідувала польські традиції та звички польського народу, а тому суд вирішує задовольнити заяву про встановлення юридичного факту та зобов'язати відповідний Відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про його народження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213-215, 256, 259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву задоволити.

Встановити юридичний факт приналежності батька заявника - ОСОБА_2 до національності «поляк».

Зобов'язати Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 за № 4085 складеного 09 грудня 1977 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, вказавши національність батька ОСОБА_1 - «поляк».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ