печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5003/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2017 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Захарчишиній В.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просила зобов,язати відповідачів не чинити їй перешкод у здійсненні /володінні, користуванні та розпорядженні/ права власності на 1/3 частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, виселивши їх з вказаної квартири без надання іншої житлової площі. Позивач посилалась на таке: на підставі свідоцтва про право власності від 10 серпня 2006 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району міста Києва їй на праві власності належить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Співвласником квартири є третя особа ОСОБА_5. Відповідачка є її матір,ю, яка без її згоди зареєструвала в кватирі свого співмешканця ОСОБА_6 та разом з ним довготривалий період порушують правила співжиття в одному помешканні, порушують її право. Відповідачі не дають їй можливості володіти та користуватися об,єктом ї власності. Міри реагування, які застосовуються судами та Печерською поліцією, не виправляють поведінки зазначених осіб. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2012 року у справі номер 2-1071-12 ОСОБА_3 позбавлена відносно неї материнства. В жовтні 2015 року відповідачі не пустили її в квартиру для проживання. Вона є інвалідом 2 групи та вимушена була мешкати у знайомих в Будинку соціального піклування АДРЕСА_4 та лікарнях міста Києва. Висновком дільничого інспектора поліції Печерського УП ГУНП в місті Києві від 05 листопада 2015 року встановлено, що відповідачі ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями, вчиняють щодо неї конфлікти, що погіршує стан її здоров,я. Більш того, двері квартири не відкривають не тільки для неї, а і дільничого інспектора. У жовтні 2015 року відповідачі викрали з її квартири належні їй речі /одяг, рушники, предмети туалету та продукти харчування/, про що вона повідомила Печерське УП ГУНП в місті Києві. Неодноразово вона намагалася увійти в квартиру, але її в квартиру відповідачі не впускали. Рішенням печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2016 року вона була вселена в квартиру, а на ОСОБА_3 та ОСОБА_5 покладено обов,язок не чинити їй перешкод у користуванні квартирою. Лише 01 грудня 2016 року вона була вселена в квартиру. 22 грудня 2016 року ОСОБА_3 побила її , у зв,язку з чим настав розлад її здоров,я, вона потрапила в лікарню. 06 січня 2017 року при виписці з лікарні вона повернула в квартиру, але виявила, що замки замінені. За допомогою поліцейських вона була вселена в квартиру, але відповідачі вчинили щодо неї насильницькі дії та виштовхали з квартири. До цього часу вона не має можливості потрапити до квартири. Її заява про повторне вселення її квартиру. подана до ВДВС не виконана. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позову.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти позову, показала, що дійсно між нею та позивачем неприязні відносини, оскільки вона в квартиру приводить ОСОБА_2, яка привела якогось чоловіка, який побив її. В квартирі мешкає ОСОБА_4, оскільки він є її чоловіком, дійсно позивачка не надавала згоди на його вселення в квартиру.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що він є законним чоловіком відповідача ОСОБА_3 і вважає, що має проживати в цій квартирі. Він не перешкоджає позивачці користуватися вказаною квартирою.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачці не чиняться перешкоди у користуванні квартирою, нехай живе в квартирі, але здійснює оплату комунальних послуг. 2/3 частини вказаної квартири належить саме їй на праві власності, з її дозволу в квартирі проживають відповідачі. Вона не перешкоджає проживати в квартирі позивачці.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав: спірна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1. Квартира складається з двох житлових кімнат

Загальною площею 45,1 кв. метрів, житловою площею 29,5 кв. метрів, кімнати ізольовані. ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина вказаної квартири на підставі с свідоцтва про право власності від 10 серпня 2006 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району міста Києва на підставі розпорядження номер 254. 2/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу належить ОСОБА_5, яка є тіткою позивачки. Квартира не розділена та не визначався порядок користування квартирою. В квартирі зареєстровані позивач та відповідач ОСОБА_3, яка є матір,ю позивачки та рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2012 року у справі номер 2-1071-12 позбавлена батьківських прав стосовно позивачки. Позивачка є інвалідом другої групи з дитинства. В 23 лютого 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, актовий запис номер 205, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану печерського районного управління юстиції в місті Києві. До реєстрації шлюбу відповідач ОСОБА_4 вселився у вказану квартиру. У судовому засіданні встановлено, що згода позивачки на його вселення, як співвласника квартири, відсутня. Між позивачкою та відповідача та третьою особою існують неприязні відносини. Рішенням печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2016 року позивачка вселена в квартиру, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зобов,язані не чинити перешкоди позивачці у користуванні їй належною 1/3 частиною вказаної квартири. 06 січня 2017 року рішення печерського районного суду від 26 липня 2016 року було виконано та позивачка була вселена у вказану квартиру. Але відповідачі продовжують чинити їй перешкоди у користуванні квартирою та на час розгляду справи встановлено, що в квартирі встановлений один замок, ключів від якої позивачці не вручено. Користуючись цим, відповідачі перешкоджають позивачці у користуванні квартирою. На підставі ст. 16 ЦК України позивачка обрала саме такий спосіб захисту своїх порушених прав. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. У відповідності до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім,ї або інші особи, які проживають разом з ним систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимоги наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 вселився у вказану квартиру без згоди на те позивача, яка є співвласником 1/3 частини квартири. У відповідності до ст. 157 ЖК України членів сім,ї власника житлового будинку /квартири/ може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні встановлено, що відповідачеві ОСОБА_4 на праві власності належить частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, де він і зареєстрований. У зв,язку з вищезазначеним відповідач підлягає виселенню зі спірної квартири в квартиру , що належить йому на праві власності за місцем його реєстрації. Щодо виселення відповідача ОСОБА_3 Вона зареєстрована в квартирі з 04 березня 1986 року. Взагалі будь-якого житла на праві власності не має. Позивач, у відповідності до ст. 60 ЦПК України, не надала суду доказів про наявність застосування до відповідача ОСОБА_3 заходів запобігання ї громадського впливу, що є складовою для прийняття рішення про виселення з жилого приміщення без надання іншого житлового приміщення та передбачені ст.ст. 116, 157 ЖК України. Таким чином, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач позбавлена можливості користуватися 1/3 частиною квартири за вказаною адресою, оскільки відповідачами не надано їй ключа від другого замка вхідних дверей квартири. За таких обставин, відповідач ОСОБА_3 має усунути перешкоди у праві власності позивачці шляхом передання ключа від вхідних дверей квартири.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь держави.

На підставі ст.ст. 16, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.109, 116, 156, 157 ЖК України, керуючись ст.ст. 213 - 215, 208, 209 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення задовольнити частково.

Зобов,язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у здійсненні /володінні, користуванні та розпорядженні/ права власності 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_4 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в квартиру за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог від мовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 320,00 гривень з кожного.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення в Апеляційний суд міста Києва через Печерський районний суд міста Києва, особами, що не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з дня отримання ними копії рішення.

Суддя