Номер провадження № 2/331/1223/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.

за участю секретаря Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про витребування безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ПрАТ «Страхова група «ТАС» про витребування безпідставно набутого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.01.2015 р. на вул. Космічній у м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів, якими керували ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ДТП сталася з вини ОСОБА_1 Одразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_1 надати йому кошти, необхідні для ремонту його автомобіля. Повернути ОСОБА_1 зазначені кошти ОСОБА_3 обіцяв одразу після отримання страхового відшкодування від страхової компанії ПАТ «Страхова Група «ТАС», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність позивача. ОСОБА_1 погодився на такі умови та в той же день, 12.01.2015 р., передав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 19 300,00 грн. Пізніше в цей же день ОСОБА_3 написав розписку, якою підтвердив факт отримання ним коштів від ОСОБА_1 За інформацією, отриманою ОСОБА_1 зі страхової компанії ПАТ «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_3 отримав страхове відшкодування за вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою у лютому 2015 р. Проте отримані від ОСОБА_1 12.01.2015 р. грошові кошти до цього часу йому не повернув. ОСОБА_3 не виходить на зв'язок з ОСОБА_1, що свідчить про те, що будь-яких намірів щодо повернення грошових коштів у нього не має. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд витребувати у ОСОБА_3 безпідставно набуте майно - грошові кошти 19 300,00 грн. з нарахованими процентами за час користування ними в розмірі 8228,09 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 10574,47 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 1140,55 грн., що разом становить 39 243,11 грн., шляхом стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 39 243,11 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 12.01.2015 р. ОСОБА_1, керуючи автомобілем моделі ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_1, по вул. Космічній в м. Запоріжжі, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки AUDI А6, д.н. НОМЕР_2, який належить водію ОСОБА_3, чим порушив п. 13.1 Правила дорожнього руху. ДТП сталася з вини ОСОБА_1, що встановлено постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2015 р.

12.01.2015 р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 19 300,00 грн. в рахунок матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 за адресою вул. Космічна. Гроші були передані для ремонту автомобіля. Після отримання компенсації від страхової компанії ТАС він зобов'язався повернути ОСОБА_1 всю суму, нараховану страховою компанією, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 12.01.2015 р.

ОСОБА_3 отримав страхове відшкодування за вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою від страхової компанії ПАТ «Страхова Група «ТАС» у лютому 2015 р., що підтверджується листом ПАТ «Страхова Група «ТАС» за вих. № 1115 від 25.02.2015 р.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики зі ОСОБА_3 Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2016 р. та ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07.04.2016 р. у цивільній справі № 331/217/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики встановлено, що за вищевикладених обставин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися правовідносини з відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Так, суди дійшли висновку, що правовідносини, які виникли між ними, не мають ознак, притаманних договору позики, через що було залишено позов без задоволення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ 2069675 від 06.06.2014 р. Франшиза, згідно з Полісом, становила 0,00 грн. Матеріальний збиток, завданий ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12.01.2015 р., склав 7792,57 грн., що підтверджуються листом ПАТ «Страхова Група «ТАС» вих. № 1115 від 25.02.2015 р.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зважаючи на те, що здійснена страховою компанією виплата була достатньою для відшкодування заподіяної ОСОБА_3 майнової шкоди, тобто була достатньою для усунення пошкоджень його автомобіля, ОСОБА_1 не мав та не має будь-яких деліктних зобов'язань перед ОСОБА_3 за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12.01.2015 р., у нього відсутній обов'язок щодо відшкодування шкоди ОСОБА_3

Судом не приймається до уваги акт виконаних робіт № 15/101 від 20.02.2015 року, як доказ того, що ОСОБА_3 було сплачено за ремонт автомобілю суму в розмірі 19 398,00 грн., оскільки в акті відсутні відомості про те, який саме автомобіль підлягав ремонту, не зазначено марки та моделі автомобіля, що дало б можливість її ідентифікувати, а сам акт підписаний ПП ОСОБА_4, однак він не засвідчений печаткою, що також ставить під сумнів його як доказу по справі.

Тому належить вважати, що ОСОБА_3 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Оскільки ОСОБА_3 без відповідної правової підстави заволодів належними ОСОБА_1 грошовими коштами у сумі 19 300,00 грн. та їх не повертає, суд приходить до висновку, що вказані грошові кошти належить витребувати шляхом їх стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Законом не встановлений розмір процентів, які підлягають сплаті у разі безпідставного одержання чи збереження грошей.

Тому підлягає застосуванню ч. 1 ст. 8 ЦК України, згідно з якою якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Суд приходить до висновку, що в даному випадку належить за аналогією застосувати ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_3 повинен сплатити ОСОБА_1 проценти за весь час користування безпідставно набутими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Сума процентів, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1, становить 8228,09 грн. відповідно до розрахунку, наданого позивачем, який був перевірений судом та який суд вважає обґрунтованим.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, стягненню зі ОСОБА_3 також підлягають три проценти річних від суми боргу за період з 12.01.2015 р. до 30.12.2016 р. у розмірі 1140,55 грн. та інфляційні втрати, нараховані на суму боргу (індекс інфляції у період з 01.02.2015 р. до 30.11.2016 р. - 54,79 %) у сумі 10574,47 грн.

Розрахунки трьох процентів річних від суми боргу та інфляційних втрат, викладені у позовній заяві, були перевірені судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні усі підстави для витребування у ОСОБА_3 шляхом стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 19 300,00 грн. з нарахованими процентами за час користування ними з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, що станом на 30.12.2016 р. загалом становить 39 243,11 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 15, 16, 387, 536, 625, 1212 ЦК України, ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_3 безпідставно набуте майно - грошові кошти 19300,00 грн з нарахованими процентами за час користування ними в розмірі 8228,09 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 10574,47 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 1140,55 грн., що разом становить 39 243,11 грн., шляхом стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 39 243,11 грн.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Світлицька