Справа № 310/1663/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 вересня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Комунальне підприємство Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в 1997 році згідно ордеру на склад сім'ї з трьох осіб (ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.) їм було надано кімнату АДРЕСА_1

З часу реєстрації та до 2006 року він з родиною постійно проживав в кімнаті гуртожитку за вказаною адресою. У тому ж році, шлюб між ним та ОСОБА_2 буро розірвано.

Приблизно наприкінці 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїхали з кімнати гуртожитку, забравши всі свої речі.

З тогу часу він постійно проживає та користується кімнатою, в якій він зареєстрований, виконує обов'язки наймача житлового приміщення, передбачені договором найму та пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг.

З цього приводу він звертався до КП «Житлосервіс-2А», про що представником підприємства був складений відповідний акт. Із зазначеного часу, оскільки відповідачі залишаються зареєстрованими в кімнаті гуртожитку, на них продовжують нараховуватися комунальні платежі, які доводиться сплачувати йому.

Просив визнати ОСОБА_3, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1

Позивач та його представник подали заяву про розгляд справи у їх відсутність просили позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, повідомлені про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилися, письмові заперечення на позов не надали.

Представник третьої особи за довіреністю ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили факт не проживання відповідачів в спірному житловому приміщенні з 2013 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_2 перебуває у власності територіальної громади міста та знаходиться на балансі КП «Житлосервіс-2А».

З 1997 року в кімнаті НОМЕР_1 зазначеного вище гуртожитку зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується довідкою КП «Житлосервіс-2А» від 22.03.2017 року.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування, особа має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши зокрема вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до пояснень позивача та свідків, наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідачі з 2013 року не проживають у спірному житловому приміщенні.

Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в кімнаті гуртожитку за місцем реєстрації відповідачами суду не подано.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 1 ст. 71 ЖК України підстав для визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-61, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко