У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: позивача і представників відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Городищенська виправна колонія №96" Міністерства юстиції України на ухвалу Рівненського районного суду від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія №76" Міністерства юстиції України про спростування недостовірних відомостей та відшкодування майнової і моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського районного суду від 15 лютого 2017 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 задоволено:

Замінено первісного відповідача - ОСОБА_3. на належного - Державну установу "Городищенська виправна колонія №76" Міністерства юстиції України (далі - Городищенська виправна колонія).

Передано до Рівненського окружного адміністративного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городищенської виправної колонії про спростування недостовірних відомостей та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

На ухвалу суду Городищенською виправною колонією подано апеляційну скаргу, де, вважаючи її незаконною і необґрунтованою, посилається на порушення норм процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Оскільки законом не передбачено підстав для передачі справи із загального суду до спеціалізованого, тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, повернувши справу для продовження її розгляду тим самим судом.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок заміни неналежного позивача - ОСОБА_3 на належного - Городищенську виправну колонію змінилася і підсудність справи, а тому з урахуванням положень ст. 116 ЦПК України передано цивільну справу на розгляд суду адміністративної юрисдикції.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених процедур судочинства.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Особи, які привласнили функції суду, несуть відповідальність, установлену законом.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст.ст. 2, 15 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право".

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1.) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

3.) інших правовідносин, крім випадків,, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як убачається, вирішуючи процесуальне питання, районний суд не врахував існування юридичних інституцій "підсудність справ" та "судова юрисдикція".

Так, юрисдикцією є компетенція судових органів з розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних та справ про адміністративні правопорушення, тобто коло судових справ, які даний суд вправі розглянути та ухвалювати судові рішення.

Щодо підсудності, то це - розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки стосовно розгляду та вирішення судових справ, які належать до його юрисдикції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand vs.Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну струтктуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів…" З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, на маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За наведених обставин застосування судом положень ст. 116 ЦПК України при передачі цивільної справи з суду цивільної юрисдикції до адміністративного суду, на переконання колегії суддів, очевидно є помилковим. При цьому ця процесуальна дія не лише не ґрунтується на жодній процесуально-правовій нормі, але й прямо і безпосередньо суперечить законодавству (ст.ст. 5, 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 2, 15 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року).

Оскільки суд прийшов до висновку про те, що дана справа після заміни відповідача не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, йому слід було застосувати норми процесуального права, які передбачають припинення подальшого провадження у справі з підстав, визначених виключно законом, з роз'ясненням позивачу права його звернення за правилами іншого судочинства.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали і направленню справи до суду, що постановив її, є відповідно до п. 4 ст. 311 ЦПК України є неправильне застосування районним судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної установи "Городищенська виправна колонія №96" Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського районного суду від 15 лютого 2017 року в частині передачі цивільної справи до Рівненського окружного адміністративного суду Рівненської області скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: