АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1142/17 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2; представника ОСОБА_3-ОСОБА_4; ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6 та їх представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні власністю, встановлення порядку користування та стягнення моральної шкоди, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні власністю, встановлення порядку користування та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог посилалися на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, зокрема частка ОСОБА_5 становить - 20/72, частка ОСОБА_6 та ОСОБА_8 по 12/72 в кожного. Загалом їм належить 44/72 частки від загального обсягу квартири, тобто 61,1%, або 56.76 кв.м. Решта квартири належить на праві сумісної власності подружжю - ОСОБА_9, а саме 19/72 та ОСОБА_3- 9/72 частки, тобто - 28/72 частки, що становить - 38.9%, або 36,14 кв.м. Однак ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чинять їм перешкоди у реалізації конституційних прав на власність та у користуванні житлом, упродовж багатьох років вони не допускають їх до квартири, поміняли замки у вхідних дверях, ображають їх словесно. Тому просять вселити їх у квартиру АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житлову кімнату №2 площею 24,2 кв.м., у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату № 9 площею 12,2 кв.м; у користування ОСОБА_6 та ОСОБА_3 виділити житлову кімнату №3 площею 17,6 кв.м. Крім того просять зобов'язати відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнити зайняті ними житлові кімнати та не чинити перешкод у користуванні належним їм нерухомим майном, в тому числі приміщеннями загального користування. Також вважають, що неправомірними діями відповідачів їм завдано моральної шкоди, яку вони оцінюють в розмірі 15000,00 грн. кожен, які просять стягнути з відповідачів та судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 серпня 2017 року позов - задоволено частково.

Вселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов"язано ОСОБА_1, ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 понесені судові витрати в сумі 551,20 грн. (по 275,60 грн. з кожного).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати частково, а саме щодо вселення ОСОБА_8 в квартиру та не чинити їм перешкод в користуванні нею та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 серпня 2017 року залишити без змін, посилаючись на те, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, дав неналежну оцінку доказам у справі, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог апелянти зазначили, що надання позивачам у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає їх часткам, не відбулося. Згоди з цього приводу в добровільному порядку не досягли. Слід вказати, що право володіння та розпорядження частками у праві спільної власності ОСОБА_8 ніхто не оспорював. Мова йде лише про право користування. Тому, позовні вимоги позивачів щодо вселення в квартиру АДРЕСА_1, належну їм на праві спільної часткової власності, яка не поділена в натурі, не встановлений порядок користування нею, без врахування порядку, передбаченого ст.358 ЦК України, є безпідставними. Вселення в ідеальну частку, котра являється лише абстрактним співвідношенням відповідно інших часток, є неможливим. Рішення суду про вселення позивачів та зобов"язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні квартирою без надання конкретних приміщень є незаконним та суперечить принципу верховенства права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та їх представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі позбавлені можливості користуватись належними їм частками у спірній квартирі, чим порушуються їх права, які необхідно відновити шляхом вселення та зобов'язання відповідачів не чинити перешкод в користуванні квартирою.

Колегія суддів, погоджується з даним висновком суду, як таким, що зроблений у відповідності до вимог закону та з врахуванням наявних у справі доказів.

Згідно ст.308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, видане 13.06.1997 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_1(т.1,а.с.8).

Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, передбачає захист права власності. Невід'ємною частиною положень цієї статті є практика Європейського Суду з прав людини, яка виробила критерії правомірності позбавлення власника його майна в інтересах суспільства ( в т.ч. і рішення у справі Зубко та інші проти України).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 27.01.2014 року затверджено мирову угоду, укладену 27 січня 2014 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, згідно якої:

за ОСОБА_1 визнано право власності на 4/72 (чотири сімдесят других) ідеальної частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1;

за ОСОБА_1 визнано право власності на 3/72 (три сімдесят других) ідеальної частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом, що був посвідчений 06.06.2012 року Савкою В.І., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, за реєстровим №848, після смерті батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2;

за ОСОБА_5 визнано право власності на 4/72 (чотири сімдесят других) ідеальної частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1;

за ОСОБА_5 визнано право власності на 4/72 (чотири сімдесят других) ідеальної частини квартири АДРЕСА_1, як на обов"язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2;

за ОСОБА_3 визнано право власності на 9/72 (девять сімдесят других) ідеальної частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом, що був посвідчений 06.06.2012 року Савкою В.І., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, за реєстровим №848, після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.(т.1,а.с.12-13).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.11.2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 належить на праві спільної часткової власності по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1.(т.1,а.с.9-11,14).

Згідно технічного паспорта складеного 14.06.1997 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку та складається з трьох житлових кімнат: 1-ша - 12,2 кв.м., 2-га - 24,20 кв.м., 3-тя - 17,60 кв.м., кухні площею 8,20 кв.м., ванної кімнати 2,70 кв.м., вбиральні - 1,6 кв.м., коридору 9,8 кв.м. та коридору 3,0 кв.м., вбудованої шафи, 2,7 кв.м. та 10,9 кв.м.. Загальна площа квартири становить 92,9 кв.м., в т.ч. житлова площа 54,0 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що останні є співвласниками квартири АДРЕСА_1, зокрема: частка ОСОБА_5 становить - 20/72, частка ОСОБА_6 становить - 12/72, частка ОСОБА_8 становить - 12/72, частка ОСОБА_9 становить 19/72, частка ОСОБА_3 становить - 9/72 частки спірної квартири.

Сторони зареєстровані за адресою АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 16.02.2017 року.

Відповідно до висновку №714/15-22 судової будівельно-технічної та оціночної-будівельної експертизи складеного ТВ КНДІСЕ 20.04.2016 року, експертом запропоновано один можливий варіант розподілу квартири АДРЕСА_1, виходячи з належних їм часток у даному приміщенні, виділивши співвласникам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 житлову кімнату площею 24,2 кв.м.ю, житлову кімнату 12,2 кв.м. з влаштуванням у ній санвузла та кухні, вбудовану шафу площею 10,9 кв.м., вбудовану шафу - 2,7 кв.м., половину коридору площею 4,9 кв.м., а співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виділити у користування житлову кімнату площею 17,6 кв.м., кухню, коридор площею 3,0 кв.м., половину коридору площею 4,9 кв.м., ванну та вбиральню.(т.1,а.с.68-81).

Згідно технічного висновку складеного 23.12.2016 року ДП Тернопільський філіал державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" реконструкція (перепланування з розділенням на дві) квартири №1 у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 у межах, існуючих геометричних розмірів квартири №1 відповідно державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству - неможлива.(т.1,а.с.138-180).

Згідно із вимогами ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною 1 ст.383 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ст.155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вірно прийшов до висновку, що зі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3, чиняться перешкоди позивачам в користуванні спірною квартирою, яка остання полягає в помінені вхідних дверей у 2015 році і не наданні ключів їм, що не зперечується самою ОСОБА_1, вірно прийшов до висновку, що порушено конституційне право ОСОБА_8 на власність, а тому зобов'язав відповідачів не чинити перешкоди їм в користуванні квартирою шляхом вселення. При цьому судом було враховано, що частка позивачів значно більша від відповідачів, спірна квартира не підлягає поділу, що стверджується висновками експертиз. Сторони є співвласниками квартири, де частку кожному з них виділити в натурі неможливо. ОСОБА_1, ОСОБА_3 користуються всією квартирою, ключів від квартири сім'ї Бочкарьовим не дають, чинять перешкоди в користуванні спірним майном із-за неприязних між ними відносин, що стверджується листом Тернопільського МВ УМВС України від 10.09.2015 року № 11623 (т.1,а.с.15), а тому суд вірно вселив позивачів в квартиру. Даними доказами спростовуються доводи апеляційної скарги щодо невірного тлумачення норми ст. 358 ЦКУ.

Не заслуговують на увагу твердження заявників щодо не вирішення питання компенсації часток позивачів, оскільки це не було предметом дослідження даної справи, а відповідачі не позбавленні можливості вирішення такого спору в іншому судовому процесі.

Інші доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315- 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 серпня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк