Справа № 297/2074/17
10 жовтня 2017 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого Ільтьо І. І.,
при секретарі Куні О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Яношівської сільської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинок №39 по вул. Церковна в с. Яноші, Берегівського району, Закарпатської області, належав їй та її чоловіку ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності в розмірі 1/2 частки за кожним на підставі рішення Берегівського районного суду від 12.12.2013 року. Рішенням Берегівського районного суду від 01.03.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Стягнено з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 350 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05.02.2013 року і до досягнення ними повноліття. Оскільки, у ОСОБА_2 виникла боргова зобовязання по сплаті аліментів, то в рахунок її погашення до ОСОБА_1 перейшла у власність 1/2 частина житлового будинку, яка належала ОСОБА_2.
Крім того, зазначала, що відповідач більше року зареєстрований у вищезазначеному будинку, однак не проживає у ньому. На прохання позивачки добровільно знятися з реєстрації, останній ігнорує та від зустрічі ухиляється.
Сам факт реєстрації відповідача за її адресою створює для неї перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом та тягне за собою зайві витрати на оплату комунальних послуг та оформлення субсидії. Вважає, що відповідач втратив право на користування будинком №39 по вул. Церковна в с. Яноші, Берегівського району, Закарпатської області, оскільки не проживає в даному будинку більше року.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не зявилися, однак останній подав заяву в якій просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позові. Проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст. 76 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, хоча про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений.
Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, пришов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
З листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області №17/2139 від 21.09.2017 року, вбачається, що ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, значаться на реєстраційному за адресою: с. Яноші, по вул. Церковна, Берегівського району, Закарпатської області.
Крім того, з листа Яношівської сільської ради №02-09/880 від 11.09.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, значаться на реєстраційному за адресою: с. Яноші, по вул. Церковна, Берегівського району, Закарпатської області, однак фактично не проживає за зазначеною адресою з 2015 року. Місце його проживання невідомо.
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
За ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця перебування та місця проживання осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього ж Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви самої особи; судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; інших документів які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
При таких обставинах справи, суд вважає, що є правові підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком №39 по вул. Церковна в с. Яноші, Берегівського району, Закарпатської області, оскільки має тільки формальну реєстрацію у даному будинку, не проживає в ньому значний період часу, що значно перевищує встановлений законом шестимісячний строк.
У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.
Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту реєстрації в будинку №39 по вул. Церковна в с. Яноші, Берегівського району, Закарпатської області, відповідача ОСОБА_2, який знятися добровільно з реєстраційного обліку з вказаної адреси не бажає, має тільки формальну реєстрацію у вказаному будинку, однак не проживає в ньому з 2015 року.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.
Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення її права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 11-16, 29, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 71, 72, 156, 316 Житлового кодексу України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12 2003 р., керуючись ст.ст. 9, 11, 57-61, 197 ч. 2, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим будинком №39 по вул. Церковна в с. Яноші, Берегівського району, Закарпатської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Берегівським районним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя ОСОБА_7.