У х в а л а

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М.,Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки, скасування відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати недійсними: договір кредиту під заставу нерухомого майна від 20 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»); іпотечний договір від 20 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», а також просила скасувати відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 7425962 та відомості у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження 7426121.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 30 травня 1998 року між нею та ОСОБА_7 було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя мають дітей: ОСОБА_5, 1998 року народження, та ОСОБА_4, 2002року народження.

Після розлучення діти проживали з відповідачем у квартирі АДРЕСА_1.

На початку 2013 року вона дізналася, що ця квартира передана в іпотеку згідно з договором № 3801 від 20 червня 2008 року та договору № 3803 від 20 червня 2008 року про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вважає, що дії ОСОБА_7 та ПАТ «Фідобанк» щодо укладення договорів є такими, що порушують права її неповнолітніх дітей, оскільки відсутня згода органу опіки та піклування на укладення таких правочинів.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 22 травня 2015 року про виправлення описок, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним іпотечний договір від 20 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 і акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. за № 3801.

Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 і акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ЛаврикТ.Я. за № 3803.

Скасовано відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 7425962, зареєстровані 20 червня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я.

Скасовано відомості у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження 7426121, зареєстровані 01 квітня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лазаревим В.М.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Фідобанк» задоволено частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 22 травня 2015 року про виправлення описок, в частині задоволення вимог про скасування відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 7425962, зареєстрованих 20 червня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та скасування відомостей у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження 7426121, зареєстрованих 01 квітня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лазаревим В.М. - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Фідобанк», мотивуючи свої доводи порушенням судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність попередньої згоди органів опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають неповнолітні, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Погоджуючись в цій частині з висновком районного суду та скасовуючи рішення суду в частині задоволення вимог про скасування відомостейу Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 7425962 та скасування відомостей у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження 7426121, апеляційний суд виходив з того, що при укладенні іпотечного договору з наданих документів не вбачалось право володіння або право користування спірною квартирою неповнолітніми, однак встановлені обставини дають підстави для висновку про невідповідність оспорюваних договорів вимогам закону. Крім того визнання недійсними вказаних договорів тягне за собою скасування реєстрації цих правочинів у відповідних реєстрах, а тому за відсутності даних про наявність спору між сторонами позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Судами встановлено, що з 30 травня 1998 року ОСОБА_3 і ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_5, 1998 року народження, та ОСОБА_4, 2002 року народження.

20 червня 2008 року між відповідачем та акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк, укладено договір кредиту № 108-В/46, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 тис. доларів США.

З метою забезпечення виконання основного зобов'язання ОСОБА_6 передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Цього ж дня між ОСОБА_6 та акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк, укладено договір про забезпечення вимог іпотекодержателя, за умовами якого також передано в іпотеку вищезазначене майно.

Відомості про обтяження через укладення вказаних правочинів внесені у відповідні реєстри: у Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

Матеріали справи свідчать, що на момент укладення оспорюваних договорів ОСОБА_6 був власником квартири АДРЕСА_1.

Вироком Галицького районного суду м. Львова у справі № 1304/9463/12 від 25 грудня 2013 року встановлено, що у червні 2008 року, знаходячись у власній квартирі, відповідач власноруч підробив довідку ЛКП «Княже місто» з місця проживання форми № 2 про те, що за вищевказаною адресою проживає лише ОСОБА_10 (на той час дружина відповідача).

Згідно зі ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України).

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти у дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, та може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Така правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції та погоджуючись з його висновком про визнання недійсними іпотечного договору від 20 червня 2008 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 20 червня 2008 року, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК Українина зазначене уваги не звернув, вказаної правової позиції Верховного Суду України не врахував та, установивши, що ОСОБА_6 при укладенні оспорюваних договорів надав довідку, згідно якою неповнолітні діти не проживали у квартирі, що є предметом іпотеки, тобто іпотекодавець на час укладення спірного договору не визнавав їхнє право проживання в жилому приміщенні, про що повідомляв іпотекодержателя, дійшов передчасного висновку про визнання недійсними оспорюваних договорів.

За викладених обставин, рішення суду апеляційної інстанції ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович