Справа № 2-1404/10 Провадження № 22-ц/772/1795/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 6Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Медяного В.М.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянта голови правління Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Птахокомбінат «Тульчинський» ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, представника по-зивача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 селищної ради Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судо-вих засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_6 селищної ради

Тульчинського району Вінницької області про визнання права

власності на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою голови правління Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Птахокомбінат «Тульчинський» ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся в Тульчинський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_6 селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на нас-тупні обставини ( а. с. 2 ). На підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 червня 2005 року позивачеві на праві власності нале-жить нежитлове приміщення будівлі складу площею 701 кв.м. по вул. Привок-зальній, № «8» в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області. Біля цієї будівлі складу по вул. Привокзальній, № «8а» ОСОБА_4 за власні кошти, але без відповідної документації та дозволу побудував іншу нежитлову будівлю складського приміщення загальною площею 143,7 кв.м. Просив суд ви-знати за ним право власності на це нерухоме майно.

Враховуючи визнання позову відповідачем, те, що останній своїм листом від 01 вересня 2010 року № 1898 ( а. с. 16,18 ) клопотав перед судом про вирі-шення справи стосовно визнання за ОСОБА_4 права власності на збудова-не ним на землях селищної ради по вул. Привокзальній, № «8а» в смт. Кир-насівка нерухоме майно, оскільки реально існувала можливість надання селищ-ною радою ОСОБА_4 в установленому порядку у користування або у власність земельної ділянки за вказаною адресою під уже збудоване нерухоме майно, Тульчинський районний суд Вінницької області рішенням від 15 жовтня 2010 року позов задоволив. За ОСОБА_4 визнано право власності на збудовану ним нежитлову будівлю складського приміщення загальною площею 143,7 кв.м., розташовану по вул. Привокзальній, № «8а» в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області.

Дане рішення суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку особою, яка не брала участі у справі, головою правління Сільськогосподарсько-го відкритого акціонерного товариства ( далі - СВАТ ) «Птахокомбінат «Туль-чинський» ОСОБА_2, який просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 Апе-лянт вважає, що, ухвалюючи оскаржуване ним в даний час рішення, суд не пов-но зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матері-ального і процесуального права, воно є незаконним та необгрунтованим ( а. с. 24-28 ).

Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 20 червня 2017 ро-ку ( а. с. 47 ) голові правління Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ( далі - СВАТ ) «Птахокомбінат «Тульчинський» ОСОБА_2 поновлений строк на апеляційне оскарження рішення Тульчинського ра-йонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2010 року, відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі за цією апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, дослідившиматеріали справи, проаналізу-вавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обгрунтова-ність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та ви-мог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду при-йшла до висновку, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовт-ня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляцій-ному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаче-ного статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обовязки суд першої інстан-ції питання не вирішував, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову у прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Оскаржуючи рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2010 року, апелянт зазначає, що у провадженні цього ж суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до СВАТ «Пта-хокомбінат «Тульчинський», Головного управління Держгеокадастру у Він-ницькій області про визнання незаконним, скасування рішення останнього, ви-знання недійсними договору оренди земельної ділянки та державної реєстрації прав та їх обтяжень від 18 березня 2016 року за № 28807670, вчиненої держав-ним реєстратором ОСОБА_8

Апелянт зазначає, що на підставі рішення 4 сесії 23 скликання Кирнасівсь-кої селищної Ради народних депутатів Тульчинського району Вінницької облас-ті від 25 грудня 1998 року «Про видачу державного акта на право власності на землю СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» та створення резервного фонду земель» йому 08 квітня 1999 року виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ВН № 000096. Земельна ділянка площею 1,4782 га на території ОСОБА_6 селищної ради зареєстрована в ДЗК, право власності на неї за СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Нерухомість, на яку судом визнано право власності за ОСОБА_4, розташована на цій земельній ділянці, що належить СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський».

Проте колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішенням 4 сесії 23 скликання ОСОБА_6 селищної Ради народних депутатів Тульчинського району Вінницької області від 25 грудня 1998 року «Про видачу державного ак-та на право власності на землю СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» та ство-рення резервного фонду земель» у колективну власність товариства передано 310,7 га земель, з них створений резервний фонд загальною площею 27,1 га, на ці землі вирішено видати два державні акти ( а. с. 30 ). Крім іншого, слід врахо-вувати, що згідно повідомлення ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 27 грудня 2016 року за вихідним № 0-2-06-34632/2-16 державна реєстрація пра-ва власності на земельну ділянку площею 1,4782 га здійснена за СВАТ «Птахо-комбінат «Тульчинський» реєстраційною службою Барського районного управ-ління юстиції Вінницької області лише 18 березня 2016 року ( а. с. 39 ).

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта пояснив, що земельна ділянка площею 310,7 га була передана у колективну власність това-риства і в подальшому розпайована серед громадян - членів колективного сільськогосподарського товариства. Списки цих членів товариства, зокрема, тих, хто отримав у власність розпайовані земельні ділянки, апелянтом до мате-ріалів справи не долучено.

З копії державного акта про право колективної власності на землю ( а. с. 31-35 ) вбачається відсутність земельної ділянки, переданої у власність, площею 1,4782 га, що знаходиться на території ОСОБА_6 селищної ради.

Будь-яких доказів належності спірної земельної ділянки апелянту станом на час ухвалення оскаржуваного рішення суду у 2010 році не представлено.

Належить визнати слушними посилання представника позивача на чинність і вимоги Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95, що пе-редбачав паювання сільськогосподарських угідь, переданих у колективну влас-ність сільськогосподарським підприємствам, кооперативам, акціонерним това-риствам, що означає визначення розміру земельної частки ( паю ) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського під-приємства, товариства без виділення земельних ділянок в натурі ( на місцевос-ті ). У разі виходу власника земельної частки ( паю ) з колективного сільсько-господарського підприємства йому за його заявою здійснюється відведення зе-мельної ділянки в натурі та видається державний акт на право приватної влас-ності на земельну ділянку.

На час ухвалення у 2010 році оскаржуваного судового рішення діяли норми Земельного кодексу України, що набрав чинності з 01 січня 2002 року, Цивіль-ного кодексу України 2004 року.

Апелянтом не надано безспірних, обєктивних доказів того, що складське приміщення загальною площею 143,7 кв.м. розташоване по вул. Привокзаль-ній, № «8а» в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області, зна-ходиться на земельній ділянці, що належить товариству на праві власності, ко-ристування. Також не відповідає дійсності твердження апелянта ( 2-й аркуш апеляційної скарги, останній абзац ), що рішенням суду першої інстанції від 15 жовтня 2010 року визнаний дійсним договір купівлі-продажу нерухомого май-на, розташованого на належній йому земельній ділянці, оскільки зазначеним рі-шенням таке питання не вирішувалося.

У клопотанні від 26 вересня 2017 року представник апелянта на підтвер-дження заявлених у скарзі вимог вкотре послався на державний акт від 08 квіт-ня 1999 року про право колективної власності СВАТ «Птахокомбінат «Туль-чинський», якому уже дана правова оцінка, на інформаційну довідку з Держав-ного реєстру речових прав, сформовану лише від 18 березня 2016 року, витяг з ДЗК також від 2016 року, та на кадастровий план земельної ділянки площею 1,4782 га, де, за його позицією, розташована будівля складу по вул. Привок-зальній, № 8, в той час, коли йдеться про складське приміщення за № 8«а», що не одне й те ж.

Витребуваною, оглянутою та вивченою судом інвентаризаційною справою, сформованою Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на належне позивачу ОСОБА_4 складське при-міщення № 8«а» по вул. Привокзальній в смт. Кирнасівка, встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 22 вересня 2010 року № 126 «Про присвоєння поштової адреси нежитловій будівлі ( складського приміщення ) по вулиці Привокзальна в смт. Кирнасівка» нежит-ловій будівлі ( складському приміщенню ) просвоєна поштова адреса: вул. При-вокзальна, № 8 «а» в смт. Кирнасівка.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосу-вання практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосо-вують при розгляді справ Конвенцію та приктику Суду як джерело права.

У пункту 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судо-вий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немай-нового або майнового права та інтересу. Згідно статті 11 ЦПК України суд роз-глядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що іс-нує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає се-ред іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У процесі судового розгляду повинні бути послідовно, без винятків, або з обгрунтуванням відмови розгляду, досліджені усі аргументи заявника. Що сто-сується фактів, то суд повинен мати можливість перевірити ті, що є ключовими для справи заявника ( Potocka and Others v. Poland ( Потоцька та інші проти Польщі ), параграф 57.

Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого про-токолу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоко-ли № 2, 4, 7,11 до Конвенції. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції визначе-но, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм май-ном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах су-спільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжна-родного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорен-ко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до преце-дентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обгрунтовувати їх прийнамні «виправданими очікування-ми» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України право оскаржити повністю або частково в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції мають, зокрема, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки.

Тульчинський районний суд Віницької області, ухвалюючи 15 жовтня 2010 року рішення про задоволення позову ОСОБА_4, не вирішував питання про права та обовязки апелянта - голови правління СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» ОСОБА_2, самого товариства, які не брали участі у справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_6 селищна рада Тульчинського району Вінницької області позов ви-знала, підтвердила знаходження нежитлової будівлі складського приміщення загальною площею 143,7 кв.м. на землях селищної ради та можливість надання у користування або у власність позивача земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять вичерпну інформацію щодо предмета доказування. Згідно з части-ною другою статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бу-ти підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що голова правління СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» ОСОБА_2, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, посилався на те, що рішенням суду першої інстанції по-рушені майнові права товариства на земельну ділянку, якою СВАТ «Птахоком-бінат «Тульчинський» володіє на праві колективної власності з 1999 року.

Проте апелянт достатніх і належних доказів ( статті 57-59 ЦПК України ) то-го, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2010 року порушуються його права, суду не надав і апеляційний суд їх не встановив та врахував, що земельна ділянка площею 310,7 га, що була пере-дана у грудні 1998 року у колективну власність СВАТ «Птахокомбінат «Туль-чинський» за поясненням представника апелянта розпайована.

Колегія суддів апеляційного суду у відповідності з роз'ясненням пункту восьмого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 ро-ку №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному поряд-ку» прийшла до висновку про необхідність, обгрунтованість та правильність з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду справи фактичні обста-вини постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження у цій справі за поданою апеляційною скаргою.

На виконання вимог статті 88 ЦПК України понесені особами, котрі беруть участь у справі, судові витрати перерозподілу, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 88, 292, 303, 304, 307, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою голови правління Сільсь-когосподарського відкритого акціонерного товариства «Птахокомбінат «Туль-чинський» ОСОБА_2 на рішення Тульчинського ра-йонного суду Вінницької області від 15 жовтня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 селищної ради Туль-чинського району Вінницької області про визнання права власності на нежитло-ве приміщення будівлі складу - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: