Cправа № 127/7297/16-ц
Провадження № 2/127/189/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 травня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Подоляк М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ВК ВМР ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6,

представника третьої особи ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника третьої особи ОСОБА_8 ОСОБА_9,

представника служби у справах дітей ВМР ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_14, ОСОБА_15, законним представником якої являється Вороновицький психоневрологічний інтернат, ОСОБА_6, Вінницький міський центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Обєднання», орган якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання рішення від 25 березня 1999 року № 339 недійсним та скасування свідоцтва на право власності на житло,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, вимоги якого мотивує тим, що з народження (03 вересня 1995 року) проживав та в подальшому зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач був визнаний дитиною інвалідом та 29 вересня 2010 року отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування. За станом здоровя навчався в спеціалізованих навчальних закладах, зокрема у Крищинецькій ЗОШ та Ситковецькій ЗОШ. По зазначеній адресі позивач проживав разом із своєю матірю інвалідом 2-ї групи ОСОБА_8 та старшим братом ОСОБА_14 інвалідом з дитинства по психічному захворюванню. Також в зазначеній квартирі проживала бабуся позивача по матері ОСОБА_16 та без реєстрації її син ОСОБА_6. В 2011 році, коли позивач, його матір та брат були відсутні, в квартиру вселилась ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_17, у яких згодом в 2015 році народилась друга дитина. Позивач розпочав цікавитись, яким чином була приватизована квартира та 30 жовтня 2015 року отримав від ВМР копії шести приватизаційних документів на квартиру, які вважає були оформлені з грубими порушеннями. Такими порушеннями вважає підписання документів не начальником ЖЕКу а бухгалтером, заява на приватизацію підписана не квартиронаймачем ОСОБА_16, ОСОБА_13 та Говенко в 1998 році змінили прізвища на ОСОБА_17 та ОСОБА_14 відповідно, натомість в документах 1999 року зазначені старі прізвища, в довідці про склад сімї у всіх осіб крім ОСОБА_16, зазначені невірні дати проведення реєстрації місця проживання. Також, вказує на те, що відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» від 04 грудня 2015 року, станом на день прийняття рішення про приватизацію житлової площі, у зазначеній квартирі були зареєстровані лише бабуся позивача ОСОБА_16 його мати ОСОБА_8, брат ОСОБА_14 та сам позивач. Крім того, ордер на зазначене житлове приміщення в 1990 році видавався ОСОБА_16 та матері позивача ОСОБА_14 (на той час ОСОБА_16) ОСОБА_18 та бабуся позивача згоди на реєстрацію та проживання ОСОБА_11 та її трьох дітей (ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_12В) не давали. В 2009 році мати позивача ОСОБА_8 рішенням суду визнано недієздатною, а з 2011 року остання перебуває у Вороновицькому психоневрологічному інтернаті. Брат позивача ОСОБА_19 з 2011 року відбуває покарання у місцях позбавлення волі. 25 червня 2009 року померла бабуся позивача ОСОБА_16. За заповітом, син померлої ОСОБА_6 отримав спадщину в розмірі 5/48 частки квартири АДРЕСА_1. 21 березня 2016 року позивач ознайомився з рішенням ВК ВМР від 15 березня 2012 року про призначення ОСОБА_4 опікуном над майном і житлом позивача. Позивач вважає, що родичі в 2015 році незаконно зняли з реєстрації його матір. Рішення ВК ВМР від 25 березня 1999 року позивач вважає помилковим, адже ґрунтувалось на недостовірних, сфальшованих даних , що призвело до заволодіння квартирою незаконними власниками. За наведеного просив визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету ВМР від 25 березня 1999 року № 339, а також скасувати свідоцтво на право власності на квартиру від 25 березня 1999 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучені Вінницький міський центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т. 1 а. с. 39-40).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2016 року процесуальний статус ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору змінено на співвідповідачів, та до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучений ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 93-94).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучене Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» (т. 1 а. с. 211).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2016 року до участі у справі в якості органу, якому за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб Служба у справах дітей Вінницької міської ради (т. 1 а. с. 235-236).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_14 та ОСОБА_15, законним представником якої являється Вороновицький психоневрологічний інтернат (т. 2 а.с. 19, 20).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити.

Представник відповідача виконавчого комітету ВМР ОСОБА_3 в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалась на думку суду.

Відповідачка ОСОБА_4Г та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення вимог позовної заяви просили суд у їх задоволенні відмовити. Окрім того, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки про обставини, яким обґрунтовується позов, позивачу було ще відомо в 2011 році при розгляді цивільної справи № № 2-2890/11 за позовом ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_13 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житлом.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення вимог позовної заяви, просили суд у їх задоволенні відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 - Вороновицький психоневрологічний інтернат в особі представника ОСОБА_9 не заперечувала щодо задоволення вимог позовної заяви, просила суд їх задовольнити.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_14 надав на адресу суду заяву, у якій зазначає, що проти задоволення вимог позовної заяви не заперечує, просить суд їх задовольнити (т. 1 а.с. 215).

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_20 в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалась на думку суду, та просила, щоб при ухваленні рішення не було порушено права дітей.

Відповідачі ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 в судове засідання не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ЖК УРСР.

В удовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1999 року співвласниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_13 (т. 1, а. с. 18).

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 червня 2016 року № 61589404 вбачається, що ОСОБА_21 померла, а відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 31 березня 2010 року, власником 5/48 частки квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 (т. 1, а. с. 113-115).

Крім того, судом встановлено, що померла ОСОБА_16 є бабусею позивача ОСОБА_1 В сою чергу ОСОБА_14 (ОСОБА_16, ОСОБА_1) ОСОБА_22 є матірю позивача, яка рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 червня 2009 року визнана недієздатною, рішення набрало законної сили 25 червня 2009 року (т. 1, а. с. 20). Співвласник ОСОБА_19 є рідним братом позивача, який на даний час відповідно до довідки Дарівської ВК УДПС України в Херсонській області від 30 липня 2012 року відбуває міру кримінального покарання з 02 вересня 2011 року по 02 вересня 2021 року (т. 1, а. с. 23). Співвласники ОСОБА_6 та ОСОБА_11 є відповідно рідними дядьком та тіткою позивача та дітьми померлої ОСОБА_16 Співвласники ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13 є дітьми ОСОБА_11 та онуками померлої ОСОБА_16 Зазначені обставини родинних стосунків визнані сторонами в судовому засіданні, та в розумінні положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Позивачем заявлені позовні вимоги про визнання рішення виконавчого комітету ВМР від 25 березня 1999 року № 339 недійсним та скасування свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_3 від 25 березня 1999 року.

Відповідно до п. 2.15. рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 березня 1999 року № 339 «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці», дозволено госпрозрахунковому відділу по приватизації житла при управлінні міського господарства оформити документи на приватизацію квартир з безоплатною передачею у власність АДРЕСА_4, що складається із 2 кімнат, загальною площею 49.0 кв.м. з відповідною вартістю 8 грн. 82 коп. з наданням житлових чеків на суму 23,22 згідно з розрахунком передати в приватну спільну власність ОСОБА_16, яка прописана та проживає в цій квартирі з 1991 року. Склад сімї 8 осіб, в т.ч. 2 дочки, 3 онуки та 2 онучки (т. 2 а.с. 64).

На підставі зазначеного рішення виконкомом ВМР видане Свідоцтво на право власності на житло від 25 березня 1999 року щодо права власності ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 а. с. 18).

Відповідно до ст.ст. 5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній станом на 25 березня 1999 року), право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається прав на житло. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно із ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до п. 5, 18, 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, виданого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.10.1992 року №572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (чинного на момент приватизації житла), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сімї з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сімї наймача включається лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сімї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню, де одержує бланк заяви. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує житловий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сімї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Крім того, відповідно до положень ст. 17 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, (в редакції чинній станом на 25 березня 1999 року) місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п'ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

З наведеного вбачається, що місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї. Місцем проживання дитини до пятнадцяти років є місце проживання її батьків (ЦК УРСР). Отже право на приватизацію житлового приміщення мають саме особи, які є членами сім'ї наймача та які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем на законних підставах або мають право на житлове приміщення. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013 року (справа № 6-125цс15).

Вирішуючи питання про наявність права на приватизацію житлового приміщення у осіб, якими було використане право на приватизацію квартири АДРЕСА_6 суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ордеру № 4 від 18 грудня 1990 року, право на зайняття двох кімнат в квартирі АДРЕСА_7 надано ОСОБА_16 зі складом сімї ОСОБА_23 (донька), що підтверджується копією відповідного ордера (т. 1, а. с. 9).

18 лютого 1999 року квартиронаймач ОСОБА_16 звернулась до відповідача із заявою про передачу у власність квартири АДРЕСА_8. До заяви додала зокрема і довідку про склад сімї. Заява підписана повнолітніми членами сімї, зокрема самою ОСОБА_16, та її доньками ОСОБА_24 та ОСОБА_15 (т. 1 а. с. 12). Відповідно до довідки про склад сімї, виданої ВУЖКГ «Вінницябуд» право на житло в квартири АДРЕСА_9 мають квартиронаймач ОСОБА_16 (зареєстрована з 1991 року), донька ОСОБА_15 (зареєстрована з 1991 року), донька ОСОБА_11 (зареєстрована з 1991 року), онук ОСОБА_14 (зареєстрований з 1991 року), онучка ОСОБА_4 (зареєстрована з 1991 року), онук ОСОБА_1 (зареєстрований з 1991 року), онучка ОСОБА_12 (зареєстрована з 1993 року) та онук ОСОБА_13 (зареєстрований з 1991 року) (т. 1, а. с. 13).

Крім того, позивачем в обґрунтування позовних вимог надано довідку ТОВ «ЖЕО» від 04 грудня 2015 року № 4959, відповідно до якої станом на 25 березня 1999 року за адресою АДРЕСА_10 були зареєстровані квартиронаймач ОСОБА_16, донька ОСОБА_8, та онуки ОСОБА_14, ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 19).

Ухвалою суду від 04 жовтня 2016 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про витребування копії картки прописки осіб за адресою: АДРЕСА_10. На виконання зазначеної ухвали суду, ТОВ «ЖЕО» надано копію картки форма № 17 про реєстрацію осіб за зазначеною адресою, з якої вбачається, що квартиронаймачка ОСОБА_16 зареєстрована в житловому приміщенні з 04 червня 1991 року (знята з реєстрації 08 липня 2009 року в звязку із смертю), донька ОСОБА_8 зареєстрована з 18 лютого 1993 року, онук ОСОБА_1 зареєстрований з вересня 1995 року, онук ОСОБА_14 зареєстрований з 10 липня 2007 року, онучка ОСОБА_4 зареєстрована з 04 листопада 2009 року, син ОСОБА_6 зареєстрований з 11 серпня 2010 року, онучка ОСОБА_12 зареєстрована з 12 травня 2011 року, правнук ОСОБА_25 зареєстрований з 22 вересня 2011 року, правнук ОСОБА_26 зареєстрований з 31 березня 2016 року. При цьому суд звертає увагу, що інформації про прописку відповідачки ОСОБА_11 та відповідача ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_10 зазначена форма №17 взагалі не містить (т. 1, а. с. 203).

Отже, в матеріалах справи містяться три письмових докази про кількість реєстрації осіб в житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_10 станом на 25 березня 1999 року (час проведення приватизації житлового приміщення). Надаючи оцінку зазначеним доказам суд виходить з того, що данні, які містяться в картці форма № 17 є первинними даними на підставі яких надавались довідки про склад сімї, зокрема ТОВ «ЖЕО» від 04 грудня 2015 року № 4959 та ВУЖКГ «Вінницябуд» (які в свою чергу є похідними), а тому саме той склад прописаних осіб, що зазначені в формі №17 суд приймає до уваги. За наведеного, суд приходить до висновку, що склад осіб зазначений в довідці про склад сімї, яка надана для проведення приватизації житлового приміщення не відповідає дійсності та містить недостовірні данні, зокрема особи ОСОБА_4, ОСОБА_12 ОСОБА_11, ОСОБА_13 не мали місця реєстрації за адресою АДРЕСА_10 на час проведення приватизації житлового приміщення.

Вирішуючи питання про наявність права на приватизацію житлового приміщення відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_12 ОСОБА_11, ОСОБА_13 суд не повязує наявність такого права лише з фактом прописки у спірній квартирі, а виходить також і з необхідності встановити право останніх на спірне житло (зокрема належність до членів сімї наймача) та факт їх проживання у спірній квартирі на час проведення приватизації.

Так відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13 є дітьми відповідачки ОСОБА_11, яким на час прийняття рішення про приватизацію житлового приміщення виповнилось 13 років, 6 років та 10 років відповідно. Отже, в розумінні положень ст. 17 ЦК УРСР (який діяв на той час), останні були неповнолітніми дітьми, які не досягли 15 років, а тому місце їх проживання визначалось за місцем проживання батьків, у даному випадку матері ОСОБА_11

Враховуючи системний аналіз ст. 17 ЦК УРСР (який діяв на той час), положення ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_24 на час приватизації житлового приміщення не мала права на житлове приміщення у зазначеній квартирі на підставі закону, як дитина квартиронаймача адже, хоча і була донькою ОСОБА_16, натомість досягла повноліття (станом на 25 березня 1999 року - 32 років). В судовому засіданні ні позивачем ні відповідачами не доведено і обставини постійного проживання ОСОБА_11 станом на 25 березня 1999 року з квартиронаймачкою та ведення з нею спільного господарства та не встановлено право відповідачки на збереження за нею житлового приміщення на законних підставах. За наведеного, суд приходить до висновку, що і неповнолітні діти відповідачки не мали права на день проведення приватизації на житлове приміщення за адресою АДРЕСА_11.

Підсумовуючи наведене суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_11 станом на 25 березня 1999 року не була зареєстрована у спірній квартирі, так само як і її неповнолітні діти ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, не була членом сімї квартиронаймача в розумінні положень ст. 64 ЖК УРСР, обставин постійного проживання в житловому приміщенні (обставин вселення в житлове приміщення) та ведення спільного господарства з квартиронаймачкою на той час не встановлено, як і обставин наявності у відповідачки права на збереження за нею житлового приміщення при тимчасовій відсутності. В звязку з наведеним не мали такого права і неповнолітні на той час (25 березня 1999 року) діти відповідачки ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до згаданої заяви про оформлення передачі у приватну власність квартири від 18 лютого 1999 року (т. 1 а.с. 12) містяться відомості про серію і номер паспорта громадянина України ОСОБА_12, а саме: «Коваленко АА 957111». Копія вказаного паспорта належить ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 36-40). Як вбачається із вказаного паспорта, що він був виданий 15 березня 1999 року. Аналізуючи наведене, паспорт ОСОБА_11 був виданий набагато пізніше після написання заяви про оформлення приватизації, тобто, майже через місяць, тому відомості про серію і номер паспорта, станом на 18 лютого 1999 року, не могли бути комусь відомими, однак такі відомості в заяві про оформлення приватизації квартири присутні, що за своїм змістом вказані обставини є суперечливими.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану від 1998 року, ОСОБА_24 08 грудня 1998 року змінила прізвище на ОСОБА_11 (т. 1, а. с. 14). ОСОБА_23 (мати позивача) після розірвання шлюбу в 1992 році залишила за собою прізвище «Алексєєва», а після розірвання шлюбу з громадянином ОСОБА_1 в 1998 році обрала попереднє прізвище «Алєксєєва», що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу виданим повторно від 25 травня та 27 травня 2004 року (т. 1, а. с. 17). Натомість свідоцтво на право власності на житло на зазначених осіб 25 березня 1999 року видано на попередні прізвища зазначених осіб «Мосягіна» та «Говенко» відповідно.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує права або інтереси.

За вищенаведеного, оспорюване рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 березня 1999 року № 339 в частині надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_12 протирічить ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ним порушені, зокрема, права позивача, а тому, суд приходить до висновку про визнання його незаконним та скасування, однак не в цілому акту, а лише положення того пункту, який порушує права позивача, а саме п.2.15, у звязку із чим, саме в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Зважаючи на задоволення вимоги в частині скасування рішення про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_12, підлягає задоволенню і вимога про скасування свідоцтва про право власності, оскільки є похідною.

Суд вважає за неможливе застосувати до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки про обставини, на які посилається позивач у своєму позові, як на підставу позову, стало відомо після отримання ним відповіді Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30 жовтня 2015 року, якою було надано позивачу документи, що стали підставою приватизації квартири (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач за його клопотанням був звільнений від сплати судового збору, а позов задоволено в повному обсязі, з відповідачів в річних частках в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (розмір ставки судового збору позовної заяви немайнового характеру станом на день звернення позивача до суду 07 квітня 2016 року).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 16, 21 ЦК України, ст. ст. 9, 64 ЖК УРСР, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215,218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п. 2.15 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 березня 1999 року № 339 «Про приватизацію державного житлового фонду в місті Вінниці».

Скасувати Свідоцтво на право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2, видане 25 березня 1999 року Виконавчим комітетом Вінницької міської ради на імя ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Стягнути в рівних частках з Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13 в дохід держави 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_27