Справа № 2-213/11
Провадження № 4-с/492/26/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Череватої В.І.,

при секретарі судового засідання Каширної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Арцизі Одеської області цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (далі ПАТ «ЕК Одесаобленерго», заявник) звернулося до суду з зазначеною скаргою, вимоги якої в ході судового розгляду були уточнені (а.с. 48). В обґрунтування скаржник посилався на те, що старшим державним виконавцем Арцизького ВДВС ГТУЮ Одеської області Заволокіною К.О. (далі державний виконавець) повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесено відповідну постанову від 31.05.2017 року. Зазначену постанову державного виконавця заявник вважає неправомірною та просить її скасувати з огляду на те, що під час виконання виконавчого документу, виданого Арцизьким районним судом Одеської області № 2-213/11 від 15.04.2013 року, державний виконавець не вчинив у повній мірі виконавчі дії, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а у звязку з не вчиненням державним виконавцем усіх передбачених Законом дій, заявник просить суд визнати таку бездіяльність державного виконавця неправомірною. Крім того, під час судового розгляду скарги представником заявника подано суду клопотання про поновлення строку для подання скарги до суду, яке мотивоване тим, що курєром державної виконавчої служби 15.09.2017 року у кінці робочого дня було доставлено біля 100 постанов про повернення виконавчого документу стягувачу. У звязку з великим обємом зазначеної вхідної кореспонденції, її реєстрацію було закінчено лише 19.09.2017 року, у звязку з тим, що 16 та 17 числа вересня припадали на вихідні дні та лише після реєстрації згаданих постанов, вони були передані юрисконсульту для їх обробки. З огляду на велику кількість оскаржуваних постанов, представнику заявника знадобився чималий проміжок часу для підготовки тексту скарг, копіювання документів для подання їх до суду. У звязку з такими обставинами представник заявника вважає поважними причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою на постанову та бездіяльність державного виконавця, тому просила суд поновити цей строк.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити вказавши при цьому на безпідставність винесеної державним виконавцем постанови, у звязку з протиправною бездіяльністю державного виконавця під час виконання виконавчого документу.

Представник Арцизького ВДВС ГТУЮ Одеської області старший державний виконавець Заволокіна К.О., бездіяльність та постанова якої оскаржуються, в судовому засіданні подану заявником скаргу не визнала, просила суд відмовити у її задоволенні. При цьому державний виконавець пояснила суду, що при виконанні виконавчого документа державний виконавець діяв у суворому дотриманні вимог Закону України «Про виконавче провадження». Нею були здійснені усі можливі виконавчі дії та застосовані усі необхідні заходи щодо виконання виконавчого документу. При цьому державний виконавець Заволокіна К.О. також пояснила суду, що їй відомо, що боржник помер, але запитів для підтвердження цієї обставини до Відділу РАЦС вона не робила, правонаступників не встановлювала.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, як було встановлено у судовому засіданні у звязку з його смертю. З урахуванням думки учасників судового розгляду та обставин справи, суд вважає за можливе розглянути подану скаргу без участі правонаступників боржника.

Суд, розглянувши скаргу ПАТ «ЕК Одесаобленерго», заслухавши представника заявника, державного виконавця Заволокіну К.О., дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, приходить до наступних висновків.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вирішуючи клопотання представника заявника щодо поновлення строку звернення до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є забезпечення кожному права на справедливий суд при здійсненні правосуддя на засадах верховенства права. Реалізація права на справедливий судовий розгляд передбачає, зокрема, забезпечення доступу до правосуддя. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами України. Європейський суд з прав людини трактує доступ до правосуддя як одне з фундаментальних прав людини і громадянина, яке випливає зі змісту права на справедливий, незалежний безсторонній суд, утворений на підставі закону.

Крім того, право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплено в статті 55 Конституції України. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується право на суд, захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом. Ця норма закону є виконанням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в пункті 1 статті 6 якої закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За змістом ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

З наведеного випливає, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Порушуючи питання про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу, а також бездіяльності державного виконавця, представник заявника посилалась на те, що курєром державної виконавчої служби 15.09.2017 року у кінці робочого дня було доставлено біля 100 постанов про повернення виконавчого документу стягувачу та у звязку з великим обємом зазначеної вхідної кореспонденції, її реєстрацію було закінчено лише 19.09.2017 року, а у звязку з тим, що 16 та 17 числа вересня припадали на вихідні дні та лише після реєстрації згаданих постанов, вони були передані юрисконсульту для їх обробки, тому з огляду на велику кількість оскаржуваних постанов, представнику заявника знадобився чималий проміжок часу для підготовки тексту скарг, копіювання документів для подання їх до суду, у звязку з чим з обєктивних причин заявник подав скаргу з порушенням визначених процесуальних законом строків.

Судом встановлено, що оскаржувана заявником постанова державного виконавця була винесена 31 травня 2017 року, а вручена представнику заявника 15 вересня 2017 року, що припадало на пятницю, отже процесуальний строк на подання скарги спливав 25 вересня 2017 року. Згідно штампу вхідної кореспонденції суду скарга представником заявника подана до суду 27 вересня 2017 року, тобто через день, який слідує за останнім днем спливу процесуального строку на подання такої скарги. Як стверджувала представник заявника курєром державної виконавчої служби 15.09.2017 року у кінці робочого дня було доставлено біля 100 постанов про повернення виконавчого документу стягувачу та у звязку з великим обємом зазначеної вхідної кореспонденції, її реєстрацію було закінчено лише 19.09.2017 року, а у звязку з тим, що 16 та 17 числа вересня припадали на вихідні дні та лише після реєстрації згаданих постанов, вони були передані юрисконсульту для їх обробки, тому з огляду на велику кількість оскаржуваних постанов, представнику заявника знадобився чималий проміжок часу для підготовки тексту скарг, копіювання документів для подання їх до суду. Зазначені представником заявника обставини не оспорювались та не спростовувались державним виконавцем, у звязку з чим вони в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованими, переконливими та доведеними доводи клопотання представника заявника, а також з огляду на те, що процесуальна дія вчинена наступного дня за днем, у який закінчився строк подання скарги, з метою виконання п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та створення умов щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства, та вважає за можливе визнати причини пропуску строку для подання скарги поважними і поновити його, тому клопотання представника заявника про поновлення строку для подання скарги на постанову державного виконавця та його бездіяльність підлягає задоволенню.

Розглядаючи скаргу на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, суд приходить до висновку про її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов'язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції, які є нормами прямої дії.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що виконання судового рішення є невід'ємною частиною судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент предявлення виконавчого документу для виконання (далі Закон № 606-XIV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами (ст. ст. 2, 17 Закону № 606-XIV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 82 Закону № 606-XIV.

Положення ч. 4 ст. 82 Закону № 606-XIV кореспондуються зі ст. 383 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з вимогами ст. 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З наданих суду державним виконавцем копій виконавчого провадження видно, що в матеріалах виконавчого провадження наявний супровідний лист від 19.07.2016 року № 3034/03-39, зі змісту якого вбачається, що боржнику та стягувачу направляється постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2016 року на підставі виконавчого документу № 2-213/11, однак, в матеріалах відсутнє поштове повідомлення про вручення відповідного документу адресатам. У звязку з чим суд приходить до висновку, що сторонам виконавчого провадження постанова про відкриття провадження не надсилалася з дотриманням вимог Закону 606-XIV, що є порушенням згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону 606-XIV держаний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Право державного виконавця звертатися із запитами про надання необхідної інформації для здійснення виконавчих дій також передбачене п.п. 1.10, 1.11 п. 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5.

Матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про суворе дотримання державним виконавцем наведених норм. Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Арцизького районного суду Одеської області № 2-213/11, державним виконавцем протягом 2016 року не проведено жодної дії по виконанню виконавчого документу для встановлення наявного у боржника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, тощо. В матеріалах виконавчого провадження лише міститься виклик 610 державного виконавця, яким боржник викликається до державної виконавчої служби з приводу виконання виконавчого документу № 2-213/11, однак підтвердження про вручення такого виклику боржнику в матеріалах виконавчого провадження відсутнє (а.с. 61). У звязку з зазначеним таку бездіяльність державного виконавця слід визнати грубим порушенням вимог Закону 606-XIV.

05 жовтня 2016 року втратив чинність Закон 606-XIV у звязку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, починаючи з 05 жовтня 2016 року державний виконавець здійснюючи дії з примусового виконання виконавчого документу № 2-213/11 мав діяти згідно із Законом № 1404-VIII.

Частина 1 статті 18 Закону № 1404-VIII зобовязує державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою зазначеної статті визначено перелік дій, які виконавець вправі виконати від час примусового виконання виконавчого документу, та який в свою чергу не є вичерпним.

З копії матеріалів виконавчого провадження видно, що державним виконавцем 31.01.2017 року зроблено запит до сільської ради за місцем проживання боржника щодо реєстрації місця проживання та наявності у боржника нерухомого майна, способів його використання (а.с. 57) та отримано відповідь про смерть боржника ОСОБА_2 (а.с. 58).

Однак, незважаючи на встановлену у виконавчому провадженні обставину про смерть боржника, державний виконавець не використав своє право, визначене п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII, не надіслав запиту та не отримав інформації щодо смерті боржника у виконавчому провадженні. Разом із тим, державний виконавець, незважаючи на наявну інформацію про смерть боржника, продовжила вчиняти виконавчі дії по встановленню наявності у боржника майна, зокрема державним виконавцем отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 87714248 від 22.05.2017 року (а.с. 59).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню в разі припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Статтею 37 Закону 1404-VIII передбачені конкретні підстави для повернення стягувачу виконавчого документу.

Судом встановлено, що в даному конкретному випадку, отримавши інформацію про смерть боржника державний виконавець продовжив вчиняти виконавчі дії, хоча мав діяти у відповідності до положень наведеної норми п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону 1404-VIII, а не повертати виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Разом із тим, слід звернути увагу на те, що відповідно до положень ч. 5 ст. 15 Закону 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обовязковими тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч. 1 ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Під правонаступництвом у виконавчому проваджені необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов'язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Так, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Таким чином, державний виконавець з метою захисту прав стягувача у виконавчому провадженні, боржник у якому помер (вибув з виконавчого провадження), а також на виконання ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду, а невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс, після отримання відомостей про смерть боржника, вправі був застосувати відповідні заходи для встановлення правонаступників боржника (спадкоємців) та в разі їх встановлення застосувати положення ч. 5 ст. 15 Закону 1404-VIII, ч. 1 ст. 378 ЦПК України, звернутися до суду із поданням про заміну сторони виконавчого провадження та в подальшому продовжити виконання рішення суду і закінчити виконавче провадження у встановленому законом порядку.

Отже, судом остаточно встановлено, що чітко випливає з досліджених доказів, державний виконавець під час примусового виконання виконавчого документу № 2-213/11, віднісся до своїх обовязків та прав формально не дотримуючись при цьому положень Закону 1404-VIII, у звязку з чим за переконанням суду доводи скарги щодо бездіяльності державного виконавця під час виконання виконавчого документу № 2-213/11 знайшли своє підтвердження у суді, тому судом визнається, що така бездіяльність є протиправною.

З огляду на те, що державним виконавцем вчинено не всі можливі дії та не застосовані усі можливі заходи щодо примусового виконання виконавчого документу, у державного виконавця не було правових підстав для винесення саме постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, у звязку з чим постанову старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 51693976 від 31 травня 2017 року, слід скасувати.

За змістом ч. 1 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи.

Розгляд скарги за правилами розділу VII ЦПК України є формою судового контролю за виконанням судових рішень, яке характеризується особливим порядком розгляду звернення до суду. Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку безумовно було порушено права стягувача ПАТ «ЕК Одесаобленерго», передбачені ст. 124 Конституції України та п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, які гарантують кожному право на виконання рішення суду, тому суд дійшов до висновку, що внесена до суду скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 387 ЦПК України, ст. 124 Конституції України та п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та обґрунтованість скарги, суд вважає за необхідне поновити порушенні права стягувача ПАТ «ЕК Одесаобленерго» шляхом визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 під час примусового виконання виконавчого документу, виданого Арцизьким районним судом Одеської області № 2-213/11 від 28 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в загальному розмірі 1186,65 гривень та скасувати постанову старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 51693976 від 31 травня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 169, 208-209, 218, 383, 386, 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» , суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, задовольнити та поновити Публічному акціонерному товариству «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» строк для звернення до суду зі скаргою на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської області № 2-213/11 від 28 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1 015,65 гривень та судових витрат в розмірі 171,00 гривень неправомірною.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві серії ВП № 51693976 від 31 травня 2017 року.

Дана ухвала суду є підставою для продовження виконавчого провадження ВП № 51693976 з виконання виконавчого документу № 2-213/11 від 28 лютого 2011 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Арцизький районний суд Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ

Арцизького районного суду ОСОБА_4

Одеської області