Справа № 161/2771/17
Провадження № 2/161/1658/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.03.1983 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. В шлюбі у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. В грудні 1986 року вона і ОСОБА_3 придбали кооперативну квартиру за адресою: м. Луцьк, вул. Дружби Народів, 15/240. 04.12.2003 року шлюб між нею на відповідачем був розірваний за рішенням суду. Зазначає, що не дивлячись на офіційне розірвання шлюбу, вони не припинили шлюбні відносини та продовжили жити однією сімєю, вести спільне господарство, спільний побут, мали спільні права та обовязки, сплачували комунальні платежі за квартиру, несли спільні витрати по утриманню квартири та дітей до серпня 2016 року. У 2007-2008 році разом з ОСОБА_3 розпочали спільне будівництво житлового будинку, яке було завершене в 2011 році, будинку присвоєно адресу: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2 ОСОБА_6 власності на даний житловий будинок було зареєстровано на підставі рішення виконавчого комітету Боратинської сільської ради № 58 від 28.07.2011 року та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на імя ОСОБА_3 Вказує, на те, що у 2011 році спільну квартиру по бул. Дружби Народів, 15/240 у м. Луцьку вони продали, а кошти отримані з продажу витратили на внутрішній ремонт будинку в с. Боратин. Після введення в експлуатацію будинку та державної реєстрації права власності на нього на імя відповідача ОСОБА_3, вона та їхні діти були в ньому зареєстровані та проживали разом. Однак, у серпні 2016 року після систематичних сварок, психологічних знущань з боку відповідача, непорозумінь щодо подальшого спільного життя, вона переїхала до своєї матері за адресою: м. Луцьк, вул. Марка Вовчка, 22. В подальшому намагалась мирно вирішити питання щодо спільного проживання та користування спільним майном, нажитим під час проживання однією сімєю, однак, ОСОБА_3 змінив замки, не пускає її до спільного будинку. Таким чином, була вона була змушена звертатись до органів поліції із заявою про вжиття заходів до її чоловіка, який не пускає її до їхнього спільного будинку. Згоди щодо поділу спільно нажитого майна між ними не досягнуто. На підставі наведеного, просить суд, встановити факт проживання однією сім?єю з відповідачем без укладення шлюбу в період з січня 2004 року по серпень 2016 року, визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя садибу за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А, яка складається з: житлового будинку, А-2, загальною площею 148,8 кв.м, житловою площею 88,88 кв.м, процент зношеності 0, сараю-гара жу-літньої кухні, Б-1, погрібу з шийкою, В, вбиральні, Г, Бесідки, Д, Огорожі, 1, право власності на яку зареєстровано на підставі рішення виконавчого комітету Боратинської сільської ради № 58 від 28.07.2011 року, та підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Боратинської сільської ради серія САЕ № 419608 від 08.08.2011 року, здійснити поділ рівними частинами спільно нажитого майна, а саме садибу, за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2 А, в порядку поділу спільного майна визнати за нею право власності на ? частини садиби, за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А, в порядку поділу спільного майна визнати за відповідачем право власності на ? частини садиби, за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав із підстав, викладених в письмових запереченнях. Крім того, відповідач суду пояснив, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1, вони разом не проживали, оскільки вона переїхала жити до своєї матері. З 2005 року по січень 2008 року він проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою ОСОБА_7. В 2008 році позивач повернулася проживати до спільної квартири, але однією сімєю вони з нею не жили. У 2011 році він та позивачка продали спільну квартиру, кошти від продажу квартири позивачка розмістила на депозит у банку. Також зазначив, що оскільки станом на 2011 рік позивач не мала власного житла, у неї були постійні сварки з матірю та за проханням дітей, він дозволив їй проживати в його будинку та зареєструвати своє місце проживання. В спірному будинку позивач проживала до серпня 2016 року. Спірний будинок побудований ним самостійно, за власні кошти. Позивач участі у будівництві не приймала. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтованністю.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Отже, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без шлюбу.

Як розяснив Пленум Верховного суду України у п. 20 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно зі статтею 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Таким чином, основними ознаками проживання однією сімєю чоловіка та жінки є наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, зокрема, наявність спільних дітей, спільне проживання та наявність шлюбних стосунків, ведення спільного господарства та спільного сімейного бюджету, а також наявність цілої системи прав та обовязків між чоловіком та жінкою, як членами сімї.

Судом встановлено, що 05.03.1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб (а.с. 17 т. 1).

В шлюбі у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21-22 т. 1).

04.12.2003 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЕГ №041569 (а.с. 23 т. 1).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, сторони продовжили проживати однією сім»єю у спільній квартирі за адресою: м. Луцьк, бул. Дружби Народів, 15/240, яку придбали у 1986 року перебуваючи в шлюбі, разом зі своїми спільними дітьми до 2011 року.

Дана обставина знаходить своє об»єктивне підтвердження в показаннях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_5, які в судовому засіданні пояснили, що вони є дітьми позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 Батьки завжди жили разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного та про них. Однією сімєю з іншою жінкою батько ніколи не жив. Вони завжди сприймали батьків як єдину сімю, підстав вважати інакше у них ніколи не виникало. Також свідок ОСОБА_5 пояснила, що батьки разом приїджали відвідати її в м. Києві, де вона працює та проживає.

Обєктивних підстав ставити під сумнів показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_5 в суду не має. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що з вказаними свідками у неприязних стосунках він не перебуває, підстави давати неправдиві свідчення у свідків відсутні.

З 2011 року сторони стали проживати однією сімєю у будинку за адресу: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А, де і жили разом до серпня 2016 року.

Вказана вище обставина знаходить своє підтвердження як у показаннях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_5, так і у показаннях інших свідків, допитаних судом.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що знає сторони по справі з 2007 року з часу коли вони почали будувати будинок в с. Боратин. Вона є сусідкою сторін, в них вдома бувала неодноразово. Сторони будували будинок разом. ОСОБА_1 кожен день приїжджала на будівництво, іноді сама, іноді супроводжувала машину з будівельними матеріалами. Позивач та відповідач були сімєю, вели спільне господарство, разом садили город, ОСОБА_1 готувала для сімї їжу. Періодично вона (ОСОБА_9О.) на прохання ОСОБА_1 допомагала їй прибирати будинок. В будинку разом з батьками постійно проживав син ОСОБА_10. Донька бувала у батьків періодично, оскільки вона живе і працює в м. Києві.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що знає сторони з 2011 року з часу їх вселення до будинку в с. Боратин, оскільки вона є їх сусідкою. Сергія та Ольгу вона завжди вважала сімєю, оскільки вони постійно жили разом, разом ходили на свята. Відносини між сторонами були приязні, такі, які мають бути між дружиною та чоловіком. В період коли будинок ще будувався, вона неодноразово бачила ОСОБА_1 на будівництві.

Свідок ОСОБА_12 надала суду пояснення з яких вбачається, що знає сімю ОСОБА_1 з 2000 року, дружить з ними. Вони багато разів разом святкували свята, їздили разом відпочивати. Весь час стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були як між чоловіком та дружиною. Сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Їй невідомо про те, щоб ОСОБА_3 колись жив однією сімєю з іншою жінкою. Спірний будинок сторони будували разом. Ольга вирішувала питання з найманими працівниками, які бути залучені для будівництва, оскільки з ОСОБА_3 ці питання вирішити було неможливо.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що знає сторін як сімю з 1989 року. Вона та її чоловік дружили з сімєю ОСОБА_3. Її чоловік допомагав будувати фундамент спірного будинку. Їй невідомо, щоб відповідач жив однією сім»єю з іншою жінкою. Вона достовірно знає, що сторони будували будинок за спільні кошти, ОСОБА_3 також приймав участь у будівництві і власним трудом.

Аналогічні показання надав і свідок ОСОБА_14, який був допитаний в судовому засіданні.

Обєктивних підставі ставити під сумнів показання вищевказаних свідків у суду немає, їх показання узгоджуються з іншими доказами, наданими у справі.

Відповідачем та його представником суду не надано жодного доказу, які б спростовували показання свідків чи давали підстави сумніватися в достовірності відомостей, повідомлених свідками.

Крім тобто, з довідки Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області № 301с від 07.02.2017 року (а.с. 19 т. 1) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17.08.2011 року і по теперішній час.

З довідки Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області № 301 від 07.02.2017 року (а.с. 20 т. 1) також слідує, що за адресою; вул. Перемоги, 2А с. Боратин Луцького району Волинської області зареєстровані особи, які входять до складу сімї ОСОБА_3 ( голова д/г) ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_5 (син).

З наданих позивачкою ОСОБА_1 квитанцій (а.с. 32-77 т. 1) слідує, що ОСОБА_1 у період з вересня 2013 року по серпень 2016 року здійснювала оплату за комунальні послуги, які надавали за адресою с. Боратин, вул. Перемоги, 2А , а саме за водопостачання, газопостачання, послуги Інтернету.

Зазначене вище, на думку суду, є підтвердженням того, що сторони проживаючи за однією адресою вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного та про дітей.

Отже, наведені обставини, свідчать про те, що позивач відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, довела факт проживання з відповідачем однією сім'єю у період з січня 2004 року по серпень 2016 року.

Положення ст. 74 СК України застосовуються із 01.01.2004 року, тобто із набранням чинності Сімейним кодексом України.

Одночасно з цим, суд вважає, що надані позивачкою фотографії, не підтверджують факт проживання сторін однією сім?єю саме в період з січня 2004 року по серпень 2016 року, оскільки, на зазначених фотографіях відсутня дата фіксації зафіксованих подій із життя сторін, дати фотографування написані позивачкою власноручно, а тому не є належними та допустимими доказом по справі.

Також судом встановлено, на підставі рішення Боратинської сільської ради від 25.12.2007 року № 13/12 відповідачу виділено земельну ділянку площею 0,1739 га, кадастровий номер :01:01:2312, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, про виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 305223 від 13.03.2008 року (а.с. 24), а за рішенням Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 07.07.2009 № 24/16 ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво житлового будинку і господарських споруд на власній приватизованій землі, площею 0,17 га (а.с. 25).

ОСОБА_6 власності на житловий будинок було зареєстровано на підставі виконавчого комітету Боратинської сільської ради № 58 від 28.07.2011 року, та видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії САЕ № 419608 від 08.08.2011 року та присвоєно адресу: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А (а.с. 26-27)

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 74 цього Кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них наявних прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Для вирішення питання щодо правового режиму такого майна підлягають встановленню: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці; ведення спільного господарства, побуту; виконання взаємних прав та обов'язків; час придбання і джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); мета придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Суд вважає, що спірний будинок створений сторонами внаслідок спільної праці та за спільні кошти, метою створення цього майна є проживання в будинку сім»ї ОСОБА_3: позивачки, відповідача та їх сина ОСОБА_8.

На підтвердження цього свідчать вище наведені показання свідків, а також надані позивачкою товарні та фіскальні чеки на придбання будівельних матеріалів, інструментів (а.с. 188-244 т. 1), меблів для кухні та вбудованої техніки до кухні у спірному будинку (а.с. 12 т. 2), акти прийому-виконання підрядних робіт з монтажу системи опалення, водопостачання, каналізації у спірному будинку (а.с. 13-14 т. 2), які за часом відносяться до періоду з вересня 2009 року по листопад 2011 року, тобто відповідають часу побудови спірного будинку і придбані (оплачені) позивачкою.

Надані відповідачем накладні на придбання будівельних матеріалів, документи на розроблення проекту газифікації, водопостачання та каналізації (а.с. 247-264 т. 1) не тільки не спростовують надані позивачкою докази, а доповнюють їх, оскільки вони надані на іншу групу робіт та будівельних матеріалів, ніж ті, що надані позивачем, що підтверджує висновок про те, що всі ці матеріали пішли на будівництво спірного будинку, а отже він побудований спільними силами та коштами сторін.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання позову майнового характеру 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При подачі даного позову позивачкою було сплачено судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 8000 грн., тобто у максимальному розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір» та 320 грн. за заяву про забезпечення позову, а всього судовий збір 8320 грн.

Суд вважає за необхідне стягнути вищезазначені судові витрати по сплаті судового збору з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки.

Крім того, позивачкою було заявлено одну вимогу немайнового характеру (встановлення факту), яка також задоволена судом. Проте, дана позовна вимога не була оплачена судовим збором, а тому суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в сумі 640 грн. з відповідача ОСОБА_3 на користь держави.

На підставі ст.ст. 60, 70, 74 СК України, ст. 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна задовольнити.

Встанови факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по серпень 2016 року.

Визнати обєктом права спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А.

Здійснити поділ спільного майна - житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А.

В порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А.

В порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8320 (вісім тисяч триста двадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_15