Справа № 308/9630/17
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

02.10.2017 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про стягнення заборгованості з виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу та заборгованості з виплати середньої заробітної плати за час затримки проведення розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Ужгородської міської ради про стягнення заборгованості з виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу та заборгованості з виплати середньої заробітної плати за час затримки проведення розрахунку при звільненні.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача Ужгородської міської ради на його, ОСОБА_1, користь 343456,24 грн., в тому числі заборгованість з виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу за період з 25.02.2014 року по 25.11.2014 року у сумі 103289,08 грн. та заборгованості з виплати середньої заробітної плати за час затримки проведення розрахунку при звільненні з 27.11.2015 року по 29.09.2017 року у сумі 240167,16 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з листопада 2010 року до листопада 2015 року він обіймав посаду міського голови міста Ужгорода. У вказаний період Ужгородською міською радою VI скликання було прийнято рішення від 24.02.2014 року за № 1191 «Про дострокове припинення повноважень міського голови ОСОБА_1В.», яким його було усунуто із займаної посади достроково.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2014 року, яка набрала законної сили, поданий ним адміністративний позов до Ужгородської міської ради задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Ужгородської міської ради VI скликання за № 1191 від 24.02.2014 року (справа № 308/3199/14-а).

Вказує, що на підстави вказаної постанови суду, допущеної до негайного виконання, та у відповідності до розпорядження від 26.11.2014 року за № 271-р, з 26.11.2014 року він приступив до виконання своїх службових обовязків міського голови Ужгорода, а ще через рік, у листопаді 2015 року був звільнений із цієї посади у звязку із закінченням строку повноважень (ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року.)

Також зазначає, що в день звільнення йому, всупереч ст. 116 КЗпП України, не було виплачено усіх сум, що належали до виплати йому відповідачем. Йому не було виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.02.2014 року до 25.11.2014 року включно.

З цього приводу він неодноразово (усно та письмово) звертався до відповідача. Востаннє він звернувся до нього 05.07.2017 року із письмовою заявою, у якій зазначив, що при проведенні розрахунку при його звільненні у звязку із закінченням терміну повноважень, він не отримав середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 25.02.2014 року по 25.11.2014 року включно). Просив надати йому інформацію про розмір його середньоденного заробітку на посаді, яку він обіймав, станом на дату примусового припинення його повноважень (24.02.2014 року) та на дату закінчення цих повноважень після вступу на цю посаду новообраного міського голови. Одночасно, з урахуванням обчисленого середньоденного заробітку, просив нарахувати та виплатити йому заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу з 25.02.2014 року до 25.11.2014 року, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, позивач вказує, що як вбачається із відповіді на його заяву, відповідач обмежився наданням інформації про його середньоденний заробіток на запитувані дати. Проте, загальну суму заборгованості не обрахував та у позасудовому порядку не виплатив, надавши йому розяснення щодо судового порядку захисту його порушених трудових прав та інтересів.

У позовній заяві позивач зауважує, що при розгляді його позову про визнання незаконним рішення ради, яким його повноваження були незаконно припинені достроково, враховуючи особливість проходження ним, як міським головою, публічної служби та порядок оскарження кадрових рішень ради, питання про виплату середнього заробітку за час, коли він з вини відповідача був усунений від виконання своїх службових обовязків судом не розглядалося, що змусило його звернутися до суду з цим позовом в окремому порядку.

Вважає, що фактично відмова відповідача у здійсненні цих виплат є необґрунтованою, а тому його вимоги про стягнення сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки проведення розрахунку при звільненні є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві.

Розглянувши подану позовну заяву та додані до неї документи, вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту (ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

З поданої позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді міського голови міста Ужгорода.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, перша категорія посади Київського міського голови, голів обласних рад та Севастопольського міського голови;

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно із абзацом 2 п. 27 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 року № 8, позовна вимога публічних службовців про стягнення заробітної плати (грошового утримання) за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи у звязку з незаконним звільненням або переведенням, у тому числі в разі, коли її заявлено окремо від вимоги про поновлення на роботі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується проходження особою публічної служби.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин, оскільки позивач проходив публічну службу в органах місцевого самоврядування, заявив вимоги про стягнення заборгованості з виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу під час проходження публічної служби, з яких випливають вимоги щодо стягнення заборгованості з виплати середньої заробітної плати за час затримки проведення розрахунку при звільненні, приходжу до висновку, що у відкритті провадження у справі за даною позовною заявою слід відмовити, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами відносяться до публічно-правових відносин, а відтак підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З огляду на викладене, розгляд даної справи віднесено до юрисдикції суду першої інстанції в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про стягнення заборгованості з виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу та заборгованості з виплати середньої заробітної плати за час затримки проведення розрахунку при звільненні.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_2