Справа № 461/6503/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/2780/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати припиненою її поруку за договором поруки від 07.03.2008 року, укладеним між ВАТ «Електрон Банк», правонаступниками якого спочатку був ПАТ «Фольксбанк», а пізніше ПАТ «ВіЕс Банк», нею (ОСОБА_4О.) та ОСОБА_5 на забезпечення виконання зобовязань позичальника ОСОБА_5 перед кредитодавцем ВАТ «Електрон Банк» за кредитним договором №КF 47637 від 07.03.2008 року.

Припинення поруки позивач обґрунтовувала тим, що, надіславши 14.09.2009 року позичальнику ОСОБА_5 повідомлення-вимогу №10-3/2105 про дострокове повернення кредиту та звернувшись у лютому 2010 року до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до позичальника ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, по якому 15.03.2011 року ухвалено рішення суду про задоволення вказаного позову, банк (кредитодавець) змінив строк виконання основного зобовязання за кредитним договором, який, на думку позивача, слід вважати таким, що настав з 21.09.2009 року (дата повернення кредитних коштів позичальником, яка вказана у вимозі-повідомленні), а тому, звернувшись 02.09.2011 року до суду з позовом до неї, як до поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк пропустив шестимісячний строк, встановлений ч.4 ст.559 ЦК України для звернення з вимогою до поручителя, перебіг якого слід обраховувати з 21.09.2009 року з моменту виникнення права кредитодавця на дострокове стягнення заборгованості.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08.02.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_6, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що, відмовляючи в позові, суд першої інстанції вважав встановленою Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 22.02.2016 року у справі за позовом ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором обставину щодо дати односторонньої зміни банком умов кредитного договору вимогою-повідомленням від 28.07.2011 року, однак, такий висновок суду суперечить нормі ч.3 ст.61 ЦПК України з огляду на те, що судом касаційної інстанції не була встановлена обставина, яка не доказується при розгляді інших справ, а зроблено лише висновок. Вважає, що суд першої інстанції грубо порушив норму ч.3 ст.61 ЦПК України, ототожнивши поняття «правові висновки суду» з поняттям «встановлені обставини», не дав належної правової оцінки доказам, поданим на підтвердження позовних вимог, залишивши поза увагою, зокрема, той факт, який підтверджений копією позовної заяви банку від 02.02.2010 року, що вже станом на лютий 2010 року, звернувшись з позовом до позичальника, банк вважав умови кредитного договору про дострокове повернення кредиту застосованими, а строк виконання основного зобовязання таким, що настав, а тому направлення банком письмової вимоги-повідомлення від 28.07.2011 року не є визначальним для вирішення даного спору за позовом поручителя про припинення поруки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є поручителем за договором поруки №РО 92953 від 07.03.2008 року, укладеним між нею, ВАТ «Електрон Банк», правонаступниками якого спочатку був ПАТ «Фольксбанк», а пізніше ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_5 на забезпечення виконання зобовязань позичальника ОСОБА_5 перед кредитодавцем ВАТ «Електрон Банк» за кредитним договором №КF 47637 від 07.03.2008 року (а.с.7-15).

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 07.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 15.09.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2016 року (а.с.95), у справі №2-1305/12 позов ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором №КF 47637 від 07.03.2008 року задоволено, стягнуто з ОСОБА_4, як з поручителя, у користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1852470,37 доларів США, що в еквіваленті 14766041,31 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 1614504 доларів США та нарахованих і несплачених процентів у розмірі 237966,37 доларів США.

У цій справі, яка переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій за апеляційною та касаційною скаргами ОСОБА_4, суди, залишивши без змін рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, дійшли висновку про відсутність правових підстав для застосування норми ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення поруки поручителя ОСОБА_4 у звязку з пропуском шестимісячного строку для предявлення банком такої вимоги до неї.

Враховуючи те, що для встановлення правомірності вимог кредитодавця, заявлених до поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання зобовязань за яким забезпечено порукою цього поручителя, суди перевіряють факт припинення поруки і без предявлення поручителем до суду такої позовної вимоги (достатньо заперечень поручителя про припинення поруки), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 про припинення поруки, оскільки суди двох інстанцій у названій вище справі про стягнення з неї у користь банку кредитної заборгованості вже перевіряли в цій частині правомірність вимог банку до поручителя і дійшли висновків, що порука ОСОБА_4 на момент предявлення до неї у вересні 2011 року вимоги (позову) про стягнення заборгованості за кредитним договором не припинилась.

На переконання колегії суддів, предявивши окремий позов про припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦПК України, позивач ОСОБА_4 в такий спосіб намагається ще раз в судовому порядку переглянути висновки попередніх судів з цього ж самого питання, з якими вона не погоджується.

Таким чином, суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_7