Справа № 355/2048/15-ц Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/2360/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 56 10.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Приходька К.П., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 9 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: державний нотаріус Баришівської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області Малиновська Наталія Вячеславівна, про визнання порушеним права споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними й застосування наслідків недійсності правочину,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 9 жовтня 2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № К3YWGK15006654, за умовами якого банк зобов'язався надати йому кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 65 000,00 дол. США на купівлю квартири та 13 940,00 дол. США на сплату страхових платежів з кінцевим терміном повернення до 9 жовтня 2027 року включно.

Відповідно до п. 7.1. договору сплата відтоків за користування кредитом передбачена у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та періодом сплати вважати період з 9 по 13 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) визначено в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 809,50 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, винагороди.

В забезпечення виконання зобов'язання умов кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки від 27 жовтня 2007 року, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру № 27 загальною площею 53,30 кв.м в будинку АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору було порушено вимоги ст. ст. 203, 230 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, його як споживача фінансових послуг банку у письмовій формі не повідомлено про умови кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяг, податковий режим сплати відсотків, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

В договорі встановлено протиправні умови сплати процентів за користування кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, які мають ознаки обману, та порядку здійснення страхових платежів, а тому відповідно до вимог ст. ст. 18, 19 цього Закону умови договору є несправедливими та такими, що створюють істотний дисбаланс договірних прав й обов'язків на шкоду споживачу за результатом нечесної підприємницької діяльності банку.

У зв'язку з наведеним та після неодноразового уточнення позовних вимог, ОСОБА_2 остаточно просив суд визнати порушеним його право споживача фінансових послуг, визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки та застосувати наслідки недійсності кредитного договору шляхом стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» 5 958,53 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22 грудня 2016 року еквівалентно 157 483,95 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 9 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 9 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № К3YWGK15006654, за умовами якого банк зобов'язався надати позивачу кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 65 000,00 дол. США на купівлю квартири та 13 940,00 дол. США на сплату страхових платежів з кінцевим терміном повернення до 9 жовтня 2027 року включно.

Відповідно до п. 7.1. договору сплата відсоків за користування кредитом передбачена у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та періодом сплати вважати період з 9 по 13 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) визначено в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 809,50 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, винагороди.

В забезпечення виконання зобов'язання умов кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки від 27 жовтня 2007 року, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру № 27 загальною площею 53,30 кв.м в будинку АДРЕСА_1.

Так, за правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 626-628 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час укладення оспорюваного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частинами 2 та 4 статті 11 цього Закону встановлено низку обов'язків кредитодавця про надання споживачу інформації про кредит та вимог до змісту договору. Зокрема, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місце знаходження кредитодавця та кредитні умови. У договорі про надання споживчого кредиту повинні бути зазначені: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови визначені законодавством.

З урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та до 2014 року виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що при укладенні спірного кредитного договору сторонами погоджені усі його істотні умови та додержано вимоги необхідні для чинності правочину, а підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, для визнання кредитного договору від 9 жовтня 2007 року недійсним немає, позивач їх не довів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Отже, суд правильно виходив з того, що ОСОБА_2 була надана вся інформація про кредитні послуги, а несправедливих умов договору ним не доведено.

Такі висновки відповідають правовій позицій, викладеній у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Крім того, суд обгрунтовано не взяв до уваги висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи (ч. 6 ст. 147 ЦПК України), оскільки він містить відповіді на питання, які не належать до економічних експертиз, є конкретизованим та складений без врахування сплачених позивачем сум та додаткових угод до кредитного договору.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів вважає, що обставини, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 9 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: К.П. Приходько

Л.П. Сушко