АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А.І.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретар Скакун К.В.

з участю апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та зміну розміру аліментів.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 27 травня 2005 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано 13 лютого 2013 року рішенням суду та повернуто їй дошлюбне прізвище - ОСОБА_1.

Від шлюбних відносин у подружжя народилися донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2012 року ОСОБА_2 був зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2012 року і до досягнення дітьми повноліття.

Після розірвання шлюбу та фактичного припинення шлюбних відносин у 2013 році позивач та відповідач спробували відновити сім'ю й знову почали проживати разом у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. У цей період, 17 серпня 2013 року у них народилася донька ОСОБА_5.

____________________________________________________________________

22ц/794/1079/2017 р. Головуючий у І інстанції Пилип`юк І.В.

Категорія 50 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Позивач вказує, що діти перебувають на її утриманні та проживають з нею в с. Стара Жадова Сторожинецького району Чернівецької області.

На прохання колишнього чоловіка, який зобов'язався сплачувати аліменти добровільно, вона подала до Вижницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області заяву про закінчення виконавчого провадження, яке 20.06.2013 року було закінчене на підставі п.1 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», однак свого слова відповідач не дотримав, сплачував аліменти нерегулярно і в неповному розмірі.

Зазначає, що коштів, які надає ОСОБА_2, не вистачає для забезпечення належного рівня життя дітей.

Відповідач не має постійного, офіційного місця роботи. Доходи його складаються із підробітку у грошовому та натуральному вигляді, а також пенсії по інвалідності, оскільки є інвалідом 3 групи загального захворювання, тобто має нерегулярний, мінливий дохід.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн на кожного щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі у розмірі 713 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.07.2017 року і до досягнення нею повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Вирішено питання щодо судових витрат.

У задоволенні позову про зміну розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки при ухваленні вищевказаного рішення судом дана невірна правова оцінка дослідженим доказам, має місце невідповідність викладених в рішенні висновків матеріалам та обставинам справи.

В апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України нею був поданий позов про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно на тверду суму, що відповідає вимогам закону.

Суд першої інстанції безпідставно послався на відсутність передбачених ст. 192 СК України підстав для зміни розміру аліментів, вказуючи на намагання переглянути попереднє рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження.

Крім того, зазначає, що визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі на утримання ОСОБА_4 в розмірі 713 грн, тобто 50% прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років у даний час, суд першої інстанції не обґрунтував достатність зазначеного розміру аліментів на утримання дитини.

Просила скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зміну розміру аліментів та ухвалити нове рішення про задоволення позову згідно позовних вимог, а також змінити зазначене рішення суду в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, стягнувши аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині повністю не відповідає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 27 травня 2005 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.02.2013 року розірвано.

Від шлюбних відносин у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії 1-МИ №034579 від 28.08.2006 року та серії 1-МИ №091283 від 12.03.2009 року, виданих виконавчим комітетом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (а.с. 5-6).

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2012 року зі ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2012 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12)

Відмовляючи у задоволенні позову про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, зі стягнення 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання дітей на стягнення аліментів у розмірі 1000 грн на їх утримання, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей змінився матеріальний стан сторін, виникли інші обставини, які є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду, позивач посилається на ті ж обставини, які досліджені та враховані судом попереднім рішенням суду.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1, 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що з урахуванням змін, внесених у них 08.07.2017 року, законодавець розрізняє поняття спосіб стягнення аліментів та розмір аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів на підставі вимог ч. 3 ст. 181 СК України, а підстави для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду, встановлені ст. 192 СК України.

Висновок суду першої інстанції про те, що при розгляді позову із зазначених підстав позивач намагається переглянути рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.11.2012 року, що є недопустимим, колегія суддів вважає помилковим, зробленим без врахування змін, внесених до Сімейного кодексу України станом на 08.07.2017 року.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається. що вона фактично звернулась до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки зі стягнення у частці (1/3) з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно до повноліття дітей, а тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 181 СК України, які визначають, що спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків у даному випадку жодного правового значення не мають.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, судом невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому, рішенняВижницького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2017 року про відмову в позові про зміну розміру аліментів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково та зміну способу стягнення аліментів.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з вимог ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, де зазначено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІІ групи з дитинства, офіційно не працює, отримує мінливий, нерегулярний дохід від тимчасових заробітків, у власності нерухомого майна не має, проживає у будинку, який винаймає, на утриманні інших осіб не має.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 травня відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становить 1777 грн.

Враховуючи наведене та матеріальне становище платника аліментів, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 890 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом також встановлено, що у сторін 17 серпня 2013 року народилася донька ОСОБА_5.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі на її утримання у розмірі 713 грн - меншій, ніж просила позивач, судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи і стягнуто аліменти на утримання дитини з урахуванням її інтересів та з урахуванням матеріальних можливостей та стану здоровя відповідача, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги в цій частині зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання ОСОБА_4 к розмірі 713 грн (що дорівнює 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років) ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів та апеляційної скарги на відповідне рішення суду, з відповідача слід стягнути 704 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

РішенняВижницького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2017 року про відмову в позові про зміну розміру аліментів скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2012 року на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на 890 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 704 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: