Дата документу 18.09.2017
Справа № 320/754/17-ц
Провадження № 2/320/1309/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

18 вересня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі :

головуючого судді Горбачової Ю.В.,

при секретарі Луценко П.В.,

за участю: представника позивача - адвоката ОСОБА_1

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування

В С Т А Н О В И В :

01.02.2017 року позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому з урахуванням уточненого позову від 21.04.2017 року просив визнати недійсним заповіт від 29.07.2014 року, реєстровий № 2-921, зроблений ОСОБА_5, та усунути відповідачку, ОСОБА_4, від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, померлого 31 серпня 2016 року, посилаючись на те, що заповідач на час складання заповіту мав важкий стан та не міг усвідомлювати значення своїх дій, а також на те, що відповідачка не виконувала покладені на неї обовязки по утриманню свого непрацездатного чоловіка.

Ухвалою суду від 27 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду за заявою позивача.

Однак, після винесення ухвали про залишення позову ОСОБА_3 без розгляду судом встановлено, що того ж дня від представника відповідача ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_2, через канцелярію суду, до винесення ухвали про залишенню позову без розгляду, надійшла вимога про компенсацію здійснених відповідачем витрат.

Цивільне процесуальне законодавство встановлює правила розподілу судових витрат між сторонами залежно від того, на чию користь ухвалено судове рішення.

Згідно правил частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Про відшкодування витрат відповідач повинен заявити до постановлення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду. В цьому випадку питання про залишення позовної заяви без розгляду і відшкодування судових витрат відповідачеві вирішується однією ухвалою суду.

Вимога про компенсацію здійснених відповідачем витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, надійшла до суду до постановлення судом ухвали про залишення без розгляду позову ОСОБА_3 Однак, питання про розподіл судових витрат між сторонами ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року не вирішено.

За правилами ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, в разі якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання щодо заявленої представником відповідача вимоги про компенсацію здійснених відповідачем витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_2 наполягав на задоволенні вимоги про компенсацію здійснених відповідачем витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. При цьому, представник відповідача посилався на те, що дії позивача є не обґрунтованими, оскільки позивач подав заяву про залишення позову без розгляду без будь-яких обґрунтувань причин подання такої заяви.

Представник позивача просив залишити вимогу відповідача без задоволення, оскільки у вимозі від 27.06.2017 року відповідачем взагалі не зазначено що він просить та яку суму компенсації вимагає, а також вважає, що в даному випадку взагалі відсутні підстави для задоволення вимог відповідача про компенсацію понесених витрат, оскільки справа по суті взагалі не слухалася.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги відповідача про компенсацію здійснених витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Абзацом 3 пункту 38, пунктами 47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року роз'яснено, що в у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, або розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, за змістом ч. 3 ст. 89 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, повязаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та предявив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації та не потребує від позивача обґрунтування такої дії.

Крім того, суд звертає увагу на те, що вимога про компенсацію витрат відповідача від 27.06.2017 року не містить в собі, як доказів необґрунтованості дій позивача, так і взагалі у резолютивній частині вимоги не зазначено, що саме просить відповідач.

Уточнені вимоги про компенсацію здійснених відповідачем витрат, що подані представником відповідача після винесення ухвали про залишення позову без розгляду, суд до уваги не приймає, оскільки додатково надані сторонами докази не можуть бути предметом розгляду під час ухвалення судом додаткового рішення.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні вимоги про компенсацію витрат відповідачу, внаслідок необґрунтованості заявленої вимоги.

Керуючись ст. ст. 208, 210, 220, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні вимоги про компенсацію здійснених відповідачем витрат.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.В. Горбачова