АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1847/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_7 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 01 березня 2016 року в м. Ізмаїл Одеської області померла, ІНФОРМАЦІЯ_1. Похованням матері займалися позивач та брат ОСОБА_4. Відповідач ОСОБА_6, який являється також братом позивача, участі в похованні не приймав.

Після смерті ОСОБА_8 залишилася спадщина у вигляді будинковолодіння №48 по вул. Набережній в с. Хлипнівка, Звенигородського району, яке померла ОСОБА_8 отримала у спадок згідно Свідоцтва про право на спадщину від 06.02.2012 року після смерті своєї матері, про що вказано в Технічному паспорті на будинок та земельних ділянок: розміром 2,11 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №131663 виданого 03 вересня 2004 року Звенигородською райдержадміністрацією та розміром 2,51 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 131685 виданого 03 вересня 2004 року Звенигородською райдержадміністрацією.

ОСОБА_9 своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, в результаті чого нотаріусом було заведено спадкову справу.

13 травня 2016 року позивач звернулася до нотаріальної контори в м. Ізмаїл Одеської області із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь брата ОСОБА_9 На даний час позивач зазначає, що змінила думку та бажає прийняти спадщину, проте строк визначений ст. 1270 ЦК України нею пропущений, оскільки вважала, що вона звернулась до нотаріальної контори м. Ізмаїл своєчасно і цього достатньо, крім того вона була вагітною та 30 вересня 2016 року народила дитину.

Однак, у звязку із пропуском строку для звернення із заявою про прийняття спадщини передбаченого законом, нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину.

У звязку з викладеним, ОСОБА_7 просила суд визначити їй строк в три місяці для подачі заяви до Звенигородської нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 01 березня 2016 року та стягнути з ОСОБА_6 понесені нею судові витрати.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Визначено ОСОБА_7 додатковий строк в три місяці для подачі заяви до Звенигородської нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8, що сталася 01 березня 2016 року.

Стягнуто із відповідача ОСОБА_6 на користь позивачки ОСОБА_7 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач юридично необізнана з порядком прийняття спадщини та оформлення прав на спадкове майно. Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, що значно географічно віддалено від м. Звенигородка Черкаської області. Крім того, на той час вона була вагітна четвертою дитиною, у неї на утримання знаходилося ще троє малолітніх дітей, вона перебувала у декретній відпустці, тому не мала ні фізичної можливості, ні матеріальних коштів, щоб особисто звернутися до державного або приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 01.03.2016 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР №446865 від 01.03.2016 року (а.с. 5).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №48 по вул. Набережній в с. Хлипнівка, Звенигородського району та земельних ділянок: розміром 2,11 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №131663 виданого Звенигородською райдержадміністрацією 03 вересня 2004 року та розміром 2,51 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 131685 виданого 03 вересня 2004 року Звенигородською райдержадміністрацією (а.с. 9-16).

ОСОБА_7 являється дочкою померлої ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР № 404956 від 18 квітня 1977 року (а.с. 7).

Відповідно до заяви від 13 травня 2016 року, засвідчену приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області, ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_9 (а.с. 17).

Як видно з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу вих. № 511/02-31 від 17.10.2016 року, відмовлено ОСОБА_9, який діє від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, у прийнятті заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_8, яка померла 01.03.2016 року, оскільки пропущений термін прийняття спадщини (а.с. 8-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст. 1272 ЦК України).

У той же час, законодавець передбачив в положеннях ч. 3 ст. 1272 ЦК України, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Із викладених доводів в позовній заяві вбачається, що ОСОБА_7 пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки вважала, що при зверненні до нотаріуса із заявою про відмову у прийнятті спадщини здійснила всі необхідні дії по повідомленню нотаріуса. Також посилається на віддаленість місця свого проживання від місця відкриття спадщини, що утруднювало звернення нею до нотаріальної контори. Крім того, на час відкриття спадщини позивач була вагітною четвертою дитиною та мала трьох малолітніх дітей.

Саме вказані обставини суд першої інстанції вважав поважними причинами пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8

Проте, вказаний висновок суперечить вимогам закону і матеріалам справи.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

З аналізу вказаної норми вбачається, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі №6-85цс12 від 26 вересня 2012 року та у справі № 6-148цс15 від 04 листопада 2015 року, і відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (розяснення, викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Крім того, у даному листі зазначено, що за наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Така позиція узгоджується із ч. 5 ст. 1273 ЦК, відповідно до якої відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Однак, достовірних та беззаперечних доказів, які б вказували та підтверджували поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, а саме наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів що перешкоджали позивачу звернутися з відповідною заявою суду не надано, а судом не встановлено.

Посилання позивача на те, що в той період часу вона була вагітною та на значну відстань проживання від м. Звенигородка Черкаської області не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини з огляду на наступне.

Як встановлено матеріалами справи, позивач 13 травня 2016 року зверталась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області із заявою про відмову від своєї частки спадкового майна, що лишилась після смерті її матері ОСОБА_8, на користь сина померлої ОСОБА_9 (а.с. 17). Вказана заява, як зазначає позивач, в подальшому, була направлена до Звенигородської нотаріальної контори.

Колегія суддів, враховуючи вищезазначене вважає посилання позивача на значну відстань від місця відкриття спадщини необґрунтованими, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, ОСОБА_7 могла своєчасно звернутися із заявою до нотаріуса шляхом направлення її поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Крім того, юридична необізнаність, на яку вказує районний суду, щодо строку та порядку прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позову ОСОБА_7 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Ураховуючи те, що судом неповно зясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :