Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1962/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Забуранний Р. А.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.10.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Кіселика С.А.

секретар Бодопрост М.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ТОВ «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_2, СТОВ «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ТОВ «Агроконтракт-Н» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, СТОВ «Агролан» про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем.

Зазначало, що ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,38 га, яка розташована на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області. 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агроконтранкт-Н» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на п'ять років. Договором передбачено, що орендар має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий термін.

Позивач зазначав, що він добросовісно, належним чином виконував свої обов'язки за договором та більше як за місяць до спливу строку його дії, двічі, а саме 05 квітня 2013 року та 08 січня 2014 року направив ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на оренду земельної ділянки з проектом додаткової угоди.

Вказував, що на момент закінчення строку дії договору оренди землі та після його спливу, товариство користувалось спірною земельною ділянкою, яку обробляло, за що сплатило орендну плату, оскільки орендодавець у визначений законом строк - у місячний термін, так і не направила жодної відповіді на листи-повідомлення ТОВ «Агроконтракт-Н» та жодним іншим чином не повідомила позивача про прийняте рішення щодо поновлення договору оренди землі.

Проте, 05 серпня 2014 року ОСОБА_2 уклала договір оренди спірної земельної ділянки з СТОВ «Агролан», що на думку ТОВ «Агроконтракт-Н» є порушенням його переважного права на поновлення договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, оскільки товариством повністю були дотримані вимоги, зазначені у статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Позивач після уточнення позовних вимог просив суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» від 05 серпня 2014 року, визнати договір оренди землі, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2 поновленим (т.1 а.с.3-9, 181).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (т.2,а.с.68-74).

В апеляційній скарзі ТОВ «Агроконтрак-Н» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2 а.с.84-88).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «Агроконтракт-Н», підтримав доводи апеляційної скарги, а представники відповідачів ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» заперечили проти цих доводів і просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_2, як орендодавцем та ТОВ «Агроконтракт-Н», як орендарем, було укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на п'ять років, пунктом 14.1 якого передбачено набрання ним чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація договору була здійснена 28 травня 2009 року (а.с.10-12).

Пунктом 4.1 договору оренди передбачено, що орендна плата орендарем вноситься щорічно у грошовому розмірі, що складає 3,0 % річних від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, переданої в оренду.

Згідно пункту 9.3.4. вказаного договору орендар має переважне право після закінчення строку договору на його поновлення на новий строк.

Відповідно до п.3.2 договору оренди сторони погодились, що дія договору продовжується на наступний термін дії , вказаний у пункті 3.1. цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною.

До закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, укладеного з ОСОБА_2 9 жовтня 2008 року, позивач, з метою скористатися своїм переважним правом щодо поновлення договору оренди землі, двічі направляв відповідачці листи - повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди № 1, а саме 05 квітня 2013 року за №ПП-22 та 08 січня 2014 року за № 3.

Описом про вкладення у цінний лист та зворотнім повідомленням про вручення, підтверджується, що лист-повідомлення від 08 січня 2014 року з проектом додаткової угоди № 1 на адресу ОСОБА_2 було направлено 20 березня 2014 року і ОСОБА_2 отримала його 21 березня 2014 року (т.1, а.с.14,15,16,17).

У додатковій угоді № 1 до договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2008 року, орендарем запропоновано ОСОБА_2 встановити розмір орендної плати 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з безкоштовною оранкою та культивацією городів до 0,25 га, безкоштовно 500 кг соломи та допомога на поховання у розмірі 700 грн..

Доводи відповідачів про те, що листи -повідомлення, на які посилається позивач та проект додаткової угоди до договору оренд землі були підписані неповноважною особою - ОСОБА_4, оскільки директором (підписантом) ТОВ «Агроконтракт-Н» був ОСОБА_5 відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Довіреністю № 21-02-2013 виданою 21 лютого 2013 року ТОВ «Агроконтракт-Н» в особі директора ОСОБА_5, уповноважено ОСОБА_4 від імені товариства, зокрема, укладати, змінювати, розривати цивільно-правові, трудові угоди, визначаючи умови правочинів на власний розсуд та з урахуванням обмежень щодо вчинення правочинів, визначених Статутом товариства. Уповноважено бути представником товариства перед юридичними та фізичними особами, вчиняти будь-які юридично значимі дії в межах повноважень директора товариства. Для виконання цієї довіреності надано повноваження подавати та підписувати від імені товариства заяви, пояснення тощо, одержувати необхідні довідки, документи, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. У довіреності зазначено, що викладений перелік прав, наданих представнику, не є вичерпним. Довіреність дійсна до 31 грудня 2014 року (т.2,а.с.21).

Протоколом № 19/04-2013 загальних зборів учасників ТОВ «Агроконтракт-Н» від 19 квітня 2013 року підтверджується, що ОСОБА_4 було призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора ТОВ «Агроконтракт-Н» з 22 квітня 2013 року та надано йому повноваження без доручення діяти від імені товариства, зокрема, укладати усі види договорів, сума яких не перевищує 10000,00 грн., а також, які не стосуються відчуження основних засобів, без рішення Зборів Учасників (т.2,а.с.17,18,19,20).

Відповідно до Витягу з ЄДРПОУ ОСОБА_4 з 12 серпня 2013 року є керівником ТОВ «Агроконтракт-Н» (т.1, а.с.224-232, т.2, а.с.1-4).

Вказаними доказами підтверджується, що станом на 08 січня 2014 року ОСОБА_4 підписав лист-повідомлення ОСОБА_2 щодо поновлення договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року та проект додаткової угоди договору оренди землі , як уповноважена особа ТОВ «Агроконтракт-Н».

На спростування позовних вимог, відповідачем ОСОБА_2 надано копії листа-повідомлення від 23 листопада 2013 року та від 26 квітня 2014 року щодо відмови у продовженні договору оренди землі з копіями квитанції про їх поштове відправлення.

Докази отримання позивачем листа-повідомлення ОСОБА_2. від 23 листопада 2013 року, відсутні.

Журналом реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт-Н» підтверджується, що товариством отримано лист ОСОБА_2 від 26 квітня 2014 року за вх.№ 198 від 29 квітня 2014 року(т.1 а.с. 233-234 ).

В період дії строку договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2008 року та після закінчення строку дії договору, тобто після 28 травня 2014 року, товариство «Агроконтракт-Н» належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконувало свої обов'язки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачу орендну плату, що підтверджується даними відомостей про виплату орендної плати ТОВ «Агроконтакт- Н» за 2009 - 2014 роки, в яких міститься підпис відповідача (т.1, а.с.18-23).

Встановлено і вказана обставина не заперечується представниками відповідачів, що ТОВ «Агроконтракт-Н» після закінчення строку дії договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, користувалось земельною ділянкою і зібрало врожай восени 2014 року.

Відомістю на виплату орендної плати за землю за 2014 рік, підтверджується, що позивач виплатив орендну плату ОСОБА_2 у повному розмірі за рік в сумі 2192 грн.69 коп., про що свідчить її підпис у відомості (т.1,а.с.23).

05 серпня 2014 року, ОСОБА_2 уклала договір оренди землі з СТОВ «Агролан» строком на 5 (пять) років, починаючи з дати державної реєстрації,тобто через два місяці після закінчення строку дії договору від 09 жовтня 2008 року.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено орендну плату у розмірі 4 235 грн. за рік, тобто не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т.1,а.с.51-54,55).

30 червня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 05 серпня 2014 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме мацйно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30 серпня 2017 року.

03 липня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агроплан» укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого вчинена 05 липня 2017 року (т.2, а.с.48-49,50).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про визнання договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року поновленим, суд першої інстанції виходив з того, що цей договір оренди не пройшов державної реєстрації в порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, отже незалежно від обставин фактичного виконання договору, він не набув чинності.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки до такого висновку суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, цей висновок не відповідає оюбставинам справи.

Як свідчить зміст договору оренди землі, укладеного 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н», вказаний договір зареєстрований у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04.09.377.00032 від 28 травня 2009 року та скріплено печаткою вказаного органу (т.1,а.с.10-11).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, встановлено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Разом з тим, Указом Президента України № 134 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру».

Цим Указом функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру покладалися на Державний комітет України по земельних ресурсах.

Відповідно до цього Указу Президента України Держкомземом видано наказ від 02 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель».

Згідно з пунктом 4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Функції з реєстрації, зокрема, договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель - структурні підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» - Центр «ДЗК», у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Вказані структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі.

У вказаному Тимчасовому порядку була прописана процедура реєстрації договорів оренди землі.

Отже договір оренди землі між ТОВ «Агроконтрак-Н» та ОСОБА_2, укладений 09 жовтня 2008 року, був зареєстрований 28 травня 2009 року спеціальним органом -структурним підрозділом Центру ДЗК щодо ведення державного реєстру земель по відношенню до органів місцевого самоврядування у складі Держкомзему України.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1088 повноваження щодо ведення державного реєстру земель також були покладені на Центр ДЗК.

Ця постанова Кабінету Міністрів України була прийнята пізніше, ніж Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, на яку посилався суд першої інстанції і регулювала правовідносини щодо реєстрації договорів оренди землі на час укладення та державної реєстрації спірного договору оренди землі.

Тому суд мав керуватись нормативно- правовим актом, який прийнятий пізніше та спеціальними нормами, які передбачають спеціальний орган щодо ведення державного реєстру земель у складі Держкомзему України.

За таких обставин, висновок суду про те, що договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року не пройшов державної реєстрації, є безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи.

Суд помилково послався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-55цс12, в якій державна реєстрація договору оренди була вчинена органом місцевого самоврядування, оскільки така реєстрація дійсно мала місце відповідно до Порядку , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 і не виключала реєстрацію договору оренди землі структурним підрозділом Центру ДЗК, крім того питання реєстрації договору оренди землі повноважним чи не повноважним органом, у даній справі не вирішувалось.

Отже, договір оренди землі, укладений між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2 09 жовтня 2008 року, пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку відповідно до діючого на той час законодавства та набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 28 травня 2009 року.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, а також у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-422цс17, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ТОВ «Агроконтракт-Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», внаслідок чого було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем - СТОВ «Агролан».

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ч.3 ст.215 ЦК України).

Зміст оспорюваного договору оренди від 05 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» свідчить про те, що ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною цього договору. Разом з тим, позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Пунктами 9.1-9.5, 12.1-12.5 договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н», встановлено права та обов'язки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакцїя яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Агроконтракт-Н» згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про оренду землі» є добросовісним орендарем, який: з метою скористатися своїм переважним право на укладення договору оренди, двічі надсилав відповідачу листи-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди; на період дії строку договору оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки та після закінчення строку дії договору, тобто після 28 травня 2014 року, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору виконувало свої обов'язки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачці орендну плату.

Позивач заперечує отримання від ОСОБА_2 листів-повідомлень щодо відмови у продовженні договору оренди землі.

Докази про отримання позивачем листа-повідомлення ОСОБА_2 від 23 листопада 2013 року, в матеріалах справи відсутні, не надані такі докази і в суді апеляційної інстанції.

Згідно даних журналу реєстрації вхідної кореспонденції за № 198 від 29 квітня 2014 року, ТОВ «Агроконтракт-Н» отримало лист від ОСОБА_2.

Представник позивача пояснив в судовому засіданні апеляційної інстанції, що копія вказаного листа в товаристві не збереглась. Згідно запису в книзі реєстрації вхідної кореспонденції, це був лист про дострокове розірвання договору оренди.

На підтвердження повторного повідомлення ОСОБА_2 про відмову у продовженні договору оренди землі з ТОВ «Агроконтракт-Н», представником відповідача надано копію листа-повідомлення від 26 квітня 2014 року, в якому ОСОБА_2 вдруге повідомляє, що не має наміру після закінчення терміну дії договору оренди землі, тобто після 28 травня 2014 року продовжувати (пролонгувати) з ТОВ «Агроконтракт-Н» дію договору оренди землі чи укладати новий договір оренди належної їй земельної ділянки (т.2,а.с.6).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представником ОСОБА_2 надано на огляд суду оригінал листа від 26 квітня 2014 рокуз оригіналом квитанції про поштове відправлення, але, як встановлено шляхом огляду, вказаний лист-повідомлення має інший зміст, ніж лист, наданий в суді першої інстанції (т.2,а.с.6).

Так, в листі-повідомленні ОСОБА_2 вдруге повідомляє, що не має наміру після закінчення терміну дії договору оренди землі, тобто після 28 травня 2014 року продовжувати (пролонгувати) з товариством дію договору оренди чи укладати новий договір оренди належної їй земельної ділянки, оскільки вона має намір самостійно розпорядитись, в тому числі і самостійно використовувати вказану земельну ділянку (т.2,а.с. 135).

Отже, за таких обставин, оскільки відсутні безспірні докази того, якого саме змісту лист-повідомлення був направлений 26 квітня 2014 року орендодавцем орендарю, відповідачами не доведено, що орендодавець відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про оренду землі» повідомила листом орендаря - ТОВ «Агроконтракт-Н» про відмову у поновленні договору оренди землі.

Крім того, отримавши 21 березня 2014 року лист-повідомлення позивача з додатковою угодою про поновлення договору оренди землі, відповідач ОСОБА_2 надала відповідь листом від 26 квітня 2014 року, тобто поза межами місячного строку, встановленого ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Зміст проекту додаткової угоди до договору оренди землі та зміст укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ "Агролан" 05 серпня 2014 року, свідчить про те, що ОСОБА_2 уклала договір з іншим орендарем на менш вигідних для неї умовах, ніж ті, що пропонувались ТОВ "агроконтракт-Н".

Дії ТОВ «Агроконтракт-Н», а саме повідомлення про бажання продовжити орендні відносини з наданням проекту договору оренди землі, користування спірною земельною ділянкою та виплата орендної плати після закінчення строку дії договору, свідчать про намір ТОВ «Агроконтракт-Н» скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився. Разом з тим, орендар попередньо не повідомила орендаря щодо свого наміру укласти новий договір оренди з новим орендарем, така поведінка орендодавця є відносно попереднього орендаря недобросовісною, оскільки він був позбавлений в ході виявлення наміру на укладення нового договору оренди землі, врахувати наміри орендодавця та запропонувати свої умови договору з урахуванням інших пропозицій.

Вказані обставини підтверджують наявність підстав для визнання договору оренди землі від 05 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» недійсним, а також для поновлення договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» .

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6- 2539цс16 від 06 вересня 2017 року яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Разом з тим, оскільки встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме 30 червня 2017 року ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 05 серпня 2014 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про визнання спірного договору оренди недійсним, так як цей договір внаслідок його розірвання не створює жодних юридичних наслідків (п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року).

За таких обставин рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди землі недійсним, укладеного 05 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» є правильним та обґрунтованим і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди поновленим, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, відповідно до п.3,п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Заперечення відповідачів про те, що позивач неналежно виконував обов'язки орендаря щодо сплати орендної плати за 2014 рік, оскільки сплатив орендну плату з порушенням умов договору лише у березні 2015 року, є безпідставними та недоведеними.

Матеріалами справи підтверджується, що в період дії договору орендну плату відповідач отримувала у передбачені договором строки, тобто до 30 грудня поточного року (а.с. 18-22). Кінцевим терміном розрахунку по орендній платі за 2014 рік є, відповідно, грудень 2014 року, який знаходиться поза межами строку дії договору, а тому, факт проведення позивачем розрахунку із ОСОБА_2 за 2014 рік, у березні 2015 року, не є підтвердженням недобросовісного виконання позивачем умов договору.

Пунктом 13.3. договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н», передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % від несплаченої вчасно суми за кожний день прострочення.

Сторонами підтверджено в судовому засіданні, що ОСОБА_2 ні в період дії договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, ні після закінчення строку його дії, не зверталась до позивача з приводу невиконання умов договору щодо сплати орендної плати або щодо несвоєчасної виплати орендної плати.

Безпідставними та такими , що спростовуються матеріалами справи є доводи відповідачів про те, що позивач після закінчення строку дії договору оренди землі не користувався спірною земельною ділянкою і не мав наміру користуватись.

Доказом того, що позивач користувався після закінчення строку дії договору оренди землі спірною земельною ділянкою, є пояснення представників відповідачів, які не заперечують, що товариство використовувало земельну ділянку і у вересні 2014 року зібрало врожай.

Також доказом цього є сплата позивачем та отримання ОСОБА_2 орендної плати за повний 2014 рік.

Укладення договору оренди землі між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» 05 серпня 2014 року, зайняття спірної земельної ділянки новим орендарем на початку 2015 року, створило ТОВ «Агроконтракт-Н» перешкоди в подальшому користуванні спірною земельною ділянкою.

Заперечення представників відповідачів не спростовують доводи апеляційної скарги, яка є обґрунтованою.

Оскільки рішення суду в частині позову про визнання договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року поновленим підлягає задоволенню, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агроконтракт-Н» підлягає до стягнення судовий збір, сплачений при подачі позову позивачем та при подачі апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 2893,80 грн. (1378 грн.+ 1515,80 грн. (1378 грн.х110%)).

В решті рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, .ст. 309, ч.2 ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору оренди землі поновленим, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати поновленим договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,3812 га, кадастровий номер НОМЕР_2, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агроконтракт-Н» судовий збір в сумі 2893,80 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко С.А.Кіселик