Ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду із вказаним вище позовом, який мотивувало тим, що 25 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит для придбання транспортного засобу у розмірі 9 078,50 доларів США зі сплатою 12,4 % річних та строком поверненнядо 25 грудня 2012 року.

Відповідач свої зобов'язання не виконував, чергові платежі не сплачував, у зв'язку з чим станом на 11 квітня 2014 року за кредитом утворилася заборгованість у розмірі 13 158,50 доларів США, що еквівалентно 165 390 грн 80 коп.

Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 вищевказану суму боргу.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість у сумі 165 390 грн 80 коп.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ПАТ «КБ «Надра» у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 25 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит на придбання автомобіля у розмірі 9 078,50 доларів США зі сплатою 12,4 % річних та терміном повернення до 25 грудня 2012 року.

У зв'язку з неналежним виконання позичальником умов кредитного договору станом на 11 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 13 158,50 доларів США, що еквівалентно 165 390 грн 80 коп., яка складається із: непогашеного кредиту - 8 029,60 доларів США, несплачених відсотків - 3 874,30 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 1 254,60 доларів США.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд зазначив, що при підписанні кредитного договору не вказано відсоткової ставки по кредитній лінії та не підписано заяву на видачу готівки. Крім того, суд зазначив, що банк не надав повного розрахунку заборгованості, у зв'язку із чим суд позбавлений можливості визначитися з правильністю цього нарахування, виконаного позивачем.

Проте з рішенням апеляційного суду повністю погодитися не можна, оскільки суд не дослідив умови кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір «Автопакет», за умовами якого банк надає позичальнику кредит на придбання автомобіля у розмірі 9 078,50 доларів США зі сплатою 12,4 % річних та відкриває кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 953,44 долари США на страхові платежі згідно з договорами страхування.

Апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у позові у повному обсязі за вказаних вище обставин.

Крім того, вирішуючи спір, апеляційний суд послався на те, що зарахування безпідставно нарахованих відсотків за користування кредитною лінією прямо впливає на розмір суми погашення інших видів нарахувань за кредитом, що тягне невірне подальше встановлення залишку заборгованості за кредитом, відтак й розміру нарахувань на нього (відсотків, пені, штрафів).

При цьому, суд зазначив, що заявлений банком розмір заборгованості за кредитним договором не відповідає умовам укладеного сторонами договору й не може бути прийнятим судом.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Із урахуванням наведеного суд і сам не позбавлений можливості зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем. Незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові.

Наведене свідчить, що апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта