АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5581/17 Справа № 175/390/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з ОСОБА_2 вони мають спільну дитину доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 01 грудня 2016 року відповідач фактично припинив здійснювати матеріальне забезпечення доньки, яка проживає разом з матірю та перебуває на її повному утриманні.

У звязку з чим, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу відповідача та в розмірі 1/6 частини на утримання дружини.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково та ухвалено:

- стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття;

- стягувати з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1) до досягнення їхньої малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку у розмірі 1/6 частки всіх видів його прибутку щомісячно, починаючи стягнення з 06 лютого 2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 05 травня 2018 року;

- стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким визначити відповідачу аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частини.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2014 року (свідоцтво про шлюб серії І-КИ №283989) і від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії 1-КИ №537246).

З грудня 2016 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо і відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні.

Відповідно до ст. ст. 180, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України, враховував матеріальний стан відповідача та дійшов висновку про доцільність стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини, а на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне зясування фактичних обставин справи.

Зокрема, апелянт не погоджується із визначеним судом розміром аліментів на утримання дружини, оскільки судом не було враховано той факт, що із своєї заробітної плати відповідач надає матеріальну допомогу своїм батькам, у звязку з чим просив зменшити розмір аліментів з 1/6 частини на 1/8 частину.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки матеріальна допомога батькам, яку надає відповідач в добровільному порядку, не є повним утриманням батьків через їх непрацездатність чи стан здоровя і не дає правових підстав для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо.

ОСОБА_2 не було надано жодних належних в розумінні вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України доказів на підтвердження перелічених обставин, які могли б впливати на розмір аліментів.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розяснити відповідачу його право не звернення до суду на підставі ст. 192 ЦПК України, згідно якої, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_5