Провадження № 22-ц/773/1172/17 Категорія: 20 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З. А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Казкова оселя» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та застосування наслідків недійсності правочину за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Казкова оселя» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 05 лютого 2015 року та застосування наслідків недійсності правочину.

Зазначив, що 05 лютого 2015 року між ним та відповідачем ТзОВ «Казкова оселя» укладено договір купівлі-продажу майнових прав (далі - Договір), відповідно до якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об'єкт нерухомості. Відповідно до п. 2.2 Договору сторони домовились, що об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є квартира в об'єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа - 38,3 м кв., кількість кімнат - 1. Вартість майнових прав на вказаний об'єкт нерухомості за Договором становить 30 946,40 доларів США. Вказано, що позивач сплатив вартість квартири. Однак, при підписанні вказаного договору позивач не розумів його змісту, його істотних умов, оскільки він є іноземцем та не володіє українською мовою, а переклад Договору на час його укладення здійснено не було. Вважав, що укладає договір купівлі-продажу квартири згідно вказаних характеристик, а не договір купівлі-продажу майнових прав на неї. Крім того, позивач розраховував, що з 01 листопада 2015 року матиме змогу вселитися у свою нову вмебльовану квартиру, однак, натомість, відповідач пропонує йому квартиру без проведення будь-яких ремонтних робіт: без дверей, сантехніки, укладення підлоги, тобто в непридатному для негайного використання стані. Стверджує, що в даному випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, а тому, при укладенні спірного правочину мала місце помилка, яка виникла внаслідок нездійснення перекладу тексту Договору та невірного розуміння сторін один одного в ході переговорів. Оскільки укладення Договору було вчинено під впливом помилки, відсутності узгодження всіх істотних умов цього договору, просив на підставі ст. 229 ЦК України визнати такий договір недійсним, зобов'язати ТзОВ «Казкова оселя» повернути ОСОБА_3 799 654,98 грн., а також покласти на відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що 05 лютого 2015 року між ТзОВ «Казкова оселя», в особі директора ОСОБА_5, та громадянином Іспанії ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майнових прав (а.с.4).

Згідно п.2.1 Договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об'єкт нерухомості в порядку та на умовах, передбачених Договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж.

Пункт 2.2 Договору визначає, що об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним Договором, є квартира в об'єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа - 38,3 м кв., кількість кімнат - 1.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач вказує, що він є громадянином Італії, не володіє українською мовою, унаслідок нездійснення перекладу тексту договору він неправильно сприйняв умови договору, вважав що придбає квартиру, придатну для проживання, хоча фактично виявилось про придбання майнових прав на таку квартиру, а тому договір не відповідає його волі.

Зі змісту оспореного договору купівлі-продажу вбачається, що він складений українською мовою. Хоча ОСОБА_3 стверджує, що не розуміє української мови, договір він підписав.

ОСОБА_3 виконував умови договору, сплатив кошти у сумі 517 733 грн. 27 коп., що підтверджується квитанцією від 05.02.2015 року, також на українській мові, у якій зазначено призначення платежу - «оплата за договором купівлі-продажу майнових прав». Наведеною квитанцією спростовуються доводи апелянта про сплату ним коштів у доларах США. Також цією квитанцією підтверджується, що платіж вчинений у строки та порядку, передбаченому договором (а.с. 11).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

У даному судовому засіданні представник відповідача не заперечувала тієї обставини, що позивач користувався для перекладу послугами своєї знайомої ОСОБА_1. Разом з тим, він не був позбавлений можливості скористатися послугами кваліфікованого перекладача у разі, якщо мав сумніви щодо змісту договору. Таким правом він не скористався, тому його доводи про відсутність офіційного перекладу тексту, який він не позбавлений був права здійснити особисто, не мають правового значення та не можуть слугувати підставою для визнання договору недійсним. Ні законом, ні укладеним договором не передбачено обов'язку однієї із сторін договору забезпечити послуги перекладача або переклад тексту іншій стороні.

Доводи позивача ОСОБА_3 про те, що нинішній стан квартири не відповідає установленим вимогам і є непридатним для мети проживання, у той час як підписуючи договір він вважав, що матиме змогу вселитися у вмебльовану квартиру спростовуються укладеним між позивачем та ТзОВ «Аріва Дизайн Груп» договором на розробку дизайну квартири № 20 по вул. Ветеранів в м. Луцьку від 29 листопада 2015 року, про що повідомили представники сторін у даному судовому засіданні. На даний час у провадженні суду перебуває справа № 569/8307/16ц за позовом ОСОБА_3 про розірвання цього договору (а.с. 146-147).

В апеляційній скарзі позивач посилається на Закон України «Про електронні документи і електронний документообіг», однак підстави для застосування норм цього закону при вирішенні даного спору відсутні, оскільки суд вважав неналежними доказами копії електронних листів та не обґрунтовував своїх висновків посиланням на електронні листи.

Відповідачем не було порушено вимоги ст. 673 ЦК України, на яку апелянт покликається в апеляційній скарзі, оскільки, як встановив суд, предметом договору є набуття майнових прав на квартиру, умови щодо предмету договору, який підлягає передачі, відповідачем виконані.

Оскільки позивачем ОСОБА_3 не подано належних і допустимих доказів про те,що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу майнових прав виникла помилка стосовно правової природи правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання вказаного договору недійсним, а також ураховуючи те, що при зверненні до суду позивач правовою підставою для визнання недійсним правочину зазначив норму статті 229 ЦК України, доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо застосування наслідків недійсності правочину та необхідність застосування при вирішенні указаного спору положень статтей 230, 231, 232, 233, 234, 235 ЦК України є помилковими, суперечать визначеним позивачем підставам заявленого позову та не підлягають застосуванню при вирішенні указаного спору.

Оскаржуючи рішення, ОСОБА_3 неодноразово наголошує на відсутність офіційно перекладу тексту договору, однак, не зазначає, яким саме нормативно-правовим актом це вимагається, оскільки такий нормативний акт відсутній.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються наявними у матеріалами справи доказами та грунтується на Законі, тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: