Провадження № 22-ц/779/1347/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Василишин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Ворота» до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення і зняття з обліку, за апеляційною скаргою ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року АКБ «ОСОБА_1 ворота» (правонаступник ПАТ «ОСОБА_1 Ворота») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно.

Позовні вимоги, обґрунтовувало тим, що 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір № 02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивідновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості 150 000 грн зі сплатою 22 % річних за користування коштами у гривні, 17 % річних за користування коштами у доларах США та 15 % річних за користування коштами у євро з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2010 року. 07 травня 2008 року ОСОБА_4 отримав у ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» 13 000 євро, а 08 травня 2008 року 9 500 доларів США. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 26 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» та ОСОБА_2, за яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. 12 лютого 2009 року ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» уклав з ОСОБА_5 договір поруки.

Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_4 не виконав, допустив заборгованість по кредиту.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2011 року позов у частині вимог ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без розгляду за заявою банку.

У звязку з уточненням позовних вимог, ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» просило стягнути з іпотекодавця ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки.

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» із зустрічним позовом про визнання указаного договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що зазначений договір іпотеки вона не підписувала, а згідно висновку експертизи, проведеної у кримінальній справі, цей договір підписаний іншою особою.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2011 року справи обєднано в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2012 року у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір іпотеки від 26 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та АКБ «ОСОБА_1 ворота» недійсним.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року ухвалені у справі судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У березні 2013 року ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» змінило предмет позову та просило в рахунок погашення заборгованості за договором № 02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії (відновлювальної) від 07 травня 2008 року, що виникла за період з 07 травня 2008 року по 09 січня 2013 року у розмірі 552 475,56 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5454 від 26 вересня 2008 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 71,7 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 20483054, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною для реалізації 399 906 грн., виселити ОСОБА_2 із вказаної квартири та зняти її з реєстраційного обліку за цією адресою.

Ухвалами Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2013 року та 18 листопада 2013 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 жовтня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» про визнання недійсним договору іпотеки від 26 вересня 2008 року залишено без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року в задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2012 року ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 жовтня 2015 року ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновком почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі встановлено, що даний договір було підписано саме ОСОБА_2, при цьому допитана в якості свідка нотаріус ОСОБА_3В неодноразово підтверджувала, що ОСОБА_2 було укладено оспорювані договори з власної волі при повному усвідомленні значення своїх дій та строків, на які ці договори укладаються, однак суд першої інстанції не зверну на це уваги.

Висновок суду першої інстанції про те, що вирок Івано-Франківського міського суду у справі № 907/4092/2012 має преюдиційну силу є невірним, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач навмисно ввів в оману відповідача при укладенні договору іпотеки щодо істотних обставин справи.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» апеляційну скаргу підтримав з наведених підстав.

ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу вважає необґрунтованою.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не підписувала договір іпотеки, а тому не має перед ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» зобовязань щодо виконання умов укладеного між ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» і ОСОБА_4 кредитного договору.

Проте, з таким висновком суду колегія судді не погоджується.

Судом встановлено, що 07 травня 2008 року між АКБ «Золоті Ворота» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Ворота») та ОСОБА_4 був укладений договір № 02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості 150 000 грн зі сплатою 22 % річних за користування коштами у гривні, 17 % річних за користування коштами у доларах США та 15 % річних за користування коштами у євро з кінцевим терміном повернення до 23 квітня 2010 року.

07 травня 2008 року ОСОБА_4 отримав 13 000 євро, а 08 травня 2008 року 9 500 доларів США.

З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, 26 вересня 2008 року між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку банку належну їй на праві власності двохкімнатну квартиру № 39, загальною площею 71,7 кв.м. по вул. Вовчинецька, 124 в м. Івано-Франківську.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09 січня 2013 року заборгованість позичальника по кредитному договору становить 552 475,56 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 13 000,00 євро, що еквівалентно 135 957,32 грн та 9 500,00 доларів США, що еквівалентно 75 933,50 грн, сума заборгованості по відсоткам 10 206,71 євро, що еквівалентно 106 758,51 грн та 8 617,92 доларів США, що еквівалентно 68 883,03 грн, пеня 164 925,20 грн.

Згідно п. 2.1.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно у випадку, якщо в час настання строку виконання зобовязань позичальника за кредитним договором вони не будуть виконані, а також у будь-який час (незалежно від настання строку виконання зобовязань) у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх обовязків за договором.

Відповідно до п. 3.2 договору іпотеки звернення стягнення на майно та його продаж для погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання, відповідно до ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», або іншими способами, які не суперечать чинному законодавству України.

Пунктом 1.3 договору іпотеки передбачено, що ринкова вартість майна за згодою сторін становить 399 906,00 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку»).

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 не виконував умов кредитного договору № 02/355Ф від 07 травня 2008 року, чим допустив прострочення кредиту, який був забезпечений договором іпотеки, укладеним між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_2

За заявою ОСОБА_2 суд першої інстанції ухвалою від 01 жовтня 2015 року зустрічний позов останньої про визнання недійсним договору іпотеки залишив без розгляду.

Таким чином, договір іпотеки від 26 вересня 2008 року недійсним у встановленому порядку не визнавався.

Дані про припинення іпотечного зобовязання з підстав передбачених законом в матеріалах справи відсутні.

Посилання сторони відповідачки з цього приводу на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі № 344/4896/13-ц від 12 листопада 2014 року, яким відмовлено у стягненні на користь банку заборгованості за спірним кредитом з позичальника ОСОБА_4, не заслуговує на увагу з таких підстав.

Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку». іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст.ст. 598, 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобовязань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобовязань на певних підставах не допускається. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявність судового рішення про відмову у стягненні заборгованості за кредитом безпосередньо з позичальника не є обставиною, яка вказує на припинення зобовязання в розумінні наведеної норми, що відповідно, слугувало б підставою для припинення іпотеки.

Посилання сторони в цій частині на вирок у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за ст. 191 ч. 5, ст. 191 ч. 1, ст. 28 ч. 3, ст. 366 ч. 2, ст. 209 ч. 3 КК України, де було задоволено цивільний позов в тому числі в сумі, що складає заборгованість по спірному кредитному договору, також не вказує на припинення іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, Івано-Франківським міським судом розглянуто кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 191 ч. 5, ст. 191 ч. 1, ст. 28 ч. 3, ст. 366 ч. 2, ст. 209 ч. 3 КК України та ОСОБА_6 за ст. 191 ч. 5, ст. 28 ч. 3, ст. 366 ч. 2, ст. 209 ч. 3 КК України, які перебуваючи на керівних посадах філії ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» в м. Івано-Франківську, з метою привласнення коштів банку, шляхом зловживання службовим становищем, службового підроблення, організували стійку організовану злочинну групу.

Вироком Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними у скоєнні вищевказаних злочинів та засуджено із призначенням покарання. Крім того, задоволено цивільний позов ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» та стягнуто з підсудних ОСОБА_5 (який перебував на посаді директора філії ПАТ «ОСОБА_1 Ворота») та ОСОБА_6 (який працював на посаді начальника відділу ПАТ «ОСОБА_1 Ворота») в солідарному порядку суму спричиненої злочином шкоди банку в цілому у розмірі 3 883 674 грн.22 коп.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином підстави для відмови в задоволенні вимоги кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки за чинним договором іпотеки у суду першої інстанції були відсутні.

Оцінка судом договору без визнання його недійсним у встановленому порядку, не є підставою вважати його нечинним та з цих підстав відмовляти у стягненні.

Рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за договором № 02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії (відновлювальної) від 07 травня 2008 року, що виникла за період з 07 травня 2008 року по 09 січня 2013 року у розмірі 552 475,56 грн з яких: 211 908,82 грн заборгованість по кредиту, 175 641,54 грн - заборгованість по процентах, 164 925,20 грн - заборгованість по пені, слід звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5454 від 26 вересня 2008 року квартиру двокімнатну № 39 в будинку №124 по вул. Вовчинецька у м. Івано-Франківську, загальною площею 71,7 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 20483054, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною для реалізації 399 906 грн.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).

Оскільки судом звернуто стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, позов в частині виселення ОСОБА_2 із вказаної квартири підлягає до задоволення.

Згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - VІІ від 03 червня 2014 року протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має у власності інше житло в смт. Верховина, вул. Жабєвська, 90, корп. «б»АДРЕСА_3, що підтвердила в судовому засіданні, тому даний закон в спірних правовідносинах застосуванню не підлягає.

В частині вимоги про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку АДРЕСА_4, то колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, вимога про зняття особи з реєстрації є похідною та реалізується на підставі рішення суду в порядку визначеному законом.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення і зняття з обліку задоволити частково.

В рахунок погашення заборгованості за договором № 02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії (відновлювальної) від 07 травня 2008 року, що виникла за період з 07 травня 2008 року по 09 січня 2013 року у розмірі 552 475 грн. 56 коп. (пятсот пятдесят дві тисячі чотириста сімдесят пять гривень пятдесят шість копійок) з яких:

211908,82грн. заборгованість по кредиту,

175641,54грн.-заборгованість по процентах,

164925,20грн.-заборгованість по пені,

звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5454 від 26 вересня 2008 року квартиру двокімнатну № 39 в будинку №124 по вул. Вовчинецька у м. Івано-Франківську, загальною площею 71,7 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 20483054, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною для реалізації 399 906 грн. (триста девяносто девять тисяч девятсот шість гривень) .

Виселити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) із квартири АДРЕСА_5.

В частині позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за цією адресою в Управлінні державної міграційної служби в Івано-Франківській області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Ворота» судові витрати в сумі 10 930,54грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_7