Справа № 361/266/17 Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/2152/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 19 04.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

04 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Березовенко Р.В.

за участю секретаря Спеней І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Приватної виробничо-торгівельної фірми «Біо-М» - Бут Олексія Володимировича на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області про забезпечення позову від 07 лютого 2017 року у справі за позовом Приватної виробничо-торгівельної фірми «Біо-М» до ОСОБА_3 про визнання майна заставним, звернення стягнення на майно, -

встановила:

Позивачем пред'явлено позов до ОСОБА_3 в якому він просив:

- визнати житловий будинок загальною площею 373 кв.м, та житловою - 128 кв.м, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування серія та номер: 246, виданий 05.03.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тарасюком М.В., та зареєстрованого 05.03.2014 р. за індексним номером 11429482 - предметом договору іпотеки від 22.05.2008 р. реєстровий номер 2877, який укладено між АКБ «Базіс» та ОСОБА_3;

- звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПВТФ «Біо-М» за кредитним договором № 46Ф від 21.05.2008 р. на предмети іпотеки - земельну ділянку площею 0,1100 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 24.11.2007 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В., реєстровий номер 6456; житловий будинок загальною площею 373 кв.м, та житловою - 128 кв.м, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування серія та номер: 246, виданий 05.03.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тарасюком М.В., та зареєстрованого 05.03.2014 р. за індексним номером 1142948 шляхом продажу житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки від імені ПВТФ «Біо-М» будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі - продажу в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку» за ціною реалізації 1639237 грн., з яких 1332265 грн. - ціна житлового будинку з господарськими будівлями, 306972 грн. - вартість земельної ділянки;

- на період до реалізації предметів іпотеки передати в управління ПВТФ «Біо-М» зазначений вище житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку;

- надати ПВТФ «Біо-М» право від імені власників предметів іпотеки подавати та отримувати довідки та документи, які необхідні для предметів іпотеки до продажу, сплачувати всі необхідні платежі, а також виконувати всі інші дії, які пов'язані з продажем предметів іпотеки, одержати від бюро технічної інвентаризації дублікати технічної документації на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 07 лютого 2017 року відкрито провадження у справі.

Разом з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:

-накладення арешту на вказаний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування;

-заборони Пухівській сільській раді Броварського району Київської області здійснювати реєстрації будь-яких осіб за адресою: АДРЕСА_1;

-заборони власнику, а також іншим особам, зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилався на те, що відповідач в порушення умов іпотечного договору, без згоди іпотекодержателя, побудував на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, житловий будинок і вже здійснив його відчуження третій особі, і що не вжиття заходу забезпечення позову може зробити неможливим або суттєво утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки існує реальна загроза відчуження спірного житлового будинку третьою особою іншим особам або реєстрація у будинку неповнолітніх або малолітніх осіб.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі.

Не погоджуючись з даною ухвалою, представник Приватної виробничо-торгівельної фірми «Біо-М» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з'ясування фактичних обставин справи, а також на порушення норм процесуального законодавства, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також матеріали справи та доводи апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види заходів забезпечення передбачені в ч.1 та ч.2 ст.151 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи виключно з заявлених у позовній заяві позовних вимог, враховуючи обґрунтування, наведені позивачем у заяві про забезпечення позову, враховуючи наведені вище норми процесуального закону, що регулюють дані питання, у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість даної заяви і про відсутність підстав для вжиття вказаних позивачем заходів забезпечення позову по відношенню до майна, яке не належить на праві власності відповідачу, що призвело б до необґрунтованого обмеження прав власності особи, що не є стороною за даними позовними вимогами.

Позивач в своїй заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на житловий будинок, проте предметом іпотеки є земельна ділянка, а не вказаний житловий будинок. Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, вірно застосував норми процесуального законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального права. Підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали відсутні.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Приватної виробничо-торгівельної фірми «Біо-М» - Бут Олексія Володимировича відхилити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Березовенко Р.В.