АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

з участю апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Купської сільської ради, третя особа Глибоцька ЦРКЛ, про набуття права власності за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_2, на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до Купської сільської ради, третя особа Глибоцька ЦРКЛ, про набуття права власності за набувальною давністю.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що починаючи з 1998 року вона з сім'єю проживають у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_2.

До їхнього заселення даний житловий будинок довгий час знаходився у недбалому становищі, тому нею були зроблені ремонтні роботи та створені необхідні умови для проживання, здійснювалась оплата за комунальні послуги.

Зазначає, що на момент заселення була заміжня та має доньку, яка проживала разом з ними. 31.12.2007 року вона зареєструвала шлюб вдруге. У зв'язку з цим її сім`я складається з 5 осіб: чоловік - ОСОБА_4, діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також старша донька від першого шлюбу ОСОБА_7 з її дитиною ОСОБА_8

Позивач та її діти зареєстровані АДРЕСА_1, однак з 1998 року вона добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується спірним

____________________________________________________________________

22ц/794/969/2017 р. Головуючий у І інстанції Цуркан В.В.

Категорія 5 Суддя-доповідач ОСОБА_9

житловим будинком та земельною ділянкою. Іншого житла не має. Будь-яких претензії від інших осіб та органів місцевої влади стосовно житлового будинку за весь час проживання в ньому не було. Правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно відсутні, так як ніхто не займався та не здійснював належну його реєстрацію згідно чинного законодавства. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку не приватизована.

Просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_2.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим рішення є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що на день подачі позову їй не було відомо, що спірне майно було передане Глибоцькій ЦРКЛ в 2011 році. Про передачу житлового будинку на баланс лікарні володільців не повідомляли, останні користувались, володіли чужим майном, здійснюючи необхідні оплати без укладення будь-якої угоди щодо володіння, користування цим майном. На момент заселення до будинку його статус не був відомий, про що свідчиь відсутність реєстрації права власності на дане майно.

Просила скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що в діях позивача відсутні ознаки добросовісності володіння, оскільки спірний житловий будинок перебуває на балансі Глибоцької ЦРЛ.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 зі своєю сім'єю з 1998 року проживає у будинку, що розташований по АДРЕСА_2.

Відповідно до витягу №900329924 від 20.06.2017 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відомості про реєстрацію права власності за нерухомим майном, що розташоване по АДРЕСА_2, відсутні.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок по АДРЕСА_2, виданого на позивача, до складу нерухомого майна по вищевказаній адресі входить: житловий будинок літ. А, мезонін - Амз, ганок - а, сарай - Б, колодязь №1, Ворота №2, огорожа №3, хвіртка №4, хвіртка №5.

З розпорядження Купської сільської ради №1 від 03.01.2011 року про передачу основних засобів, малоцінного інвентарю, м'якого інвентарю та інших матеріальних цінностей Купської лікарської амбулаторії на балансоутворення Глибоцької ЦРЛ та інвентаризаційного опису від 21.01.2011 року вбачається, що спірне нерухоме майно було передано на балансоутримання Глибоцької ЦРЛ.

Частиною 1 статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

В п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надано роз'яснення, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чим спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач проживає у спірному будинку з дозволу завідувача амбулаторією.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким чином, власником спірного житлового будинку залишався відповідач.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що їй не було відомо про передачу даного майна на баланс Глибоцької ЦРЛ, на момент заселення відповідача статус будівлі не був відомий, що свідчить про добросовісність володіння майном, оскільки неповідомлення користувача не змінює статусу нерухомого майна та прав щодо нього власника. Відсутність реєстрації на майно також не свідчить про відсутність відповідного права на нього.

Крім цього, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Проживаючи в спірному будинку, позивач знала про те, що будинок належить на праві власності відповідачу, оскільки вселилася у спірний будинок з дозволу Глибоцької ЦРЛ і повинна була усвідомлювати, що займає спірне приміщення як користувач, а не як власник.

Крім того, під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивач пояснила, що вона зверталась до сільського голови з питанням оформлення відповідних документів з метою визначення статусу будинковолодіння. Вказане звернення свідчить про те, що позивач вважала сільську раду власником спірної будівлі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: