Справа № 372/1857/17 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/4759/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 05.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «ЛК «Еталон») про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначав, що 02 червня 2017 року між ним та ТОВ «ЛК «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 005315, відповідно до умов якого відповідач зобовязався придбати та передати йому в користування автомобіль марки «Skoda Octavia» вартістю 368 100 грн., а він прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору. Того ж дня, як передбачено умовами договору, позивач здійснив платіж у розмірі 36 810 грн. на рахунок ТОВ «ЛК «Еталон», проте предмет лізингу йому передано не було, що спричинило порушення його прав та законних інтересів як споживача.

Посилаючись на те, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству, є несправедливими та договір фінансового лізингу нотаріально посвідчений не був, позивач на підставі статей 15, 16, 203, 220, 215, 216, 524, 533, 632, 762, 799, 808 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг» просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 005315 від 02 червня 2017 року та стягнути із ТОВ «ЛК «Еталон» на свою користь грошові кошти у розмірі 36 810 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійним договір фінансового лізингу № 005315 від 02 червня 2017 року, укладений між ТОВ «ЛК «Еталон» і ОСОБА_3 з моменту його вчинення.

Стягнуто із ТОВ «ЛК «Еталон» на користь ОСОБА_2 сплачені за цим договором кошти у розмірі 36 810 грн.

Стягнуто із ТОВ «ЛК «Еталон» на користь держависудовий збір у розмірі 2 240 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЛК «Еталон» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір фінансового лізингу від 02 червня 2017 року, укладений між ТОВ «ЛК «Еталон» і ОСОБА_3, нотаріально посвідчено не було, тому відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України він є нікчемним та підлягає визнанню недійсним з моменту його вчинення, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені за цим договором кошти у розмірі 36 810 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 червня 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Еталон» укладений договір фінансового лізингу № 005315, за умовами якого ТОВ «ЛК «Еталон» зобов`язалося придбати та передати у користування та володіння ОСОБА_2 автомобіль марки «Skoda Octavia» вартістю 368 100 грн., а останній у свою чергу зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов цього договору (а.c. 10-17).

Згідно з пунктом 8.2.1 договору фінансовою лізингу перший лізинговий платіж складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього договору, що розраховується як комісія за організацію, яка визначена в додатку 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, що розраховується як авансовий платіж, розмір якого визначений у додатку 1 до договору; комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоодержувача, розмір якого визначений у додатку 1 до договору.

Згідно з додатком 1 до договору фінансовою лізингу вартість предмета лізингу становить 386 100 грн.; авансовий платіж у розмірі 184 050 грн.; комісія за організацію (10%) у розмірі 36 810 грн.; комісія за передачу (3%) у розмірі 11 043 грн. (а.с.18).

02 червня 2017року ОСОБА_3 на виконання умов фінансового лізингу сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» комісію за організацію у розмірі 36 810 грн., що підтверджується квитанцією № 11_5 від 02 червня 2017 року (а.с.21).

Однак відповідач не передав позивачу предмет лізингу.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається матеріалів справи, що договір фінансового лізингу від 02 червня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Еталон», нотаріально посвідчено не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу з моменту його вчинення та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених за цим договором коштів у розмірі 36 810 грн.

Таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, про те, що у ТОВ «ЛК «Еталон» на момент укладення договору фінансового лізингу був відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу (предмету лізингу), а тому даний договір не міг бути нотаріально посвідчений, не заслуговують на увагу, оскільки обовязковість нотаріального посвідчення даного договору за участю фізичної особи передбачено статтею 799 ЦК України, а відтак у разі відсутності нотаріального посвідчення такий договір є нікчемний відповідно до частини першої статті 220 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «ЛК «Еталон» на користь держави судового збору у розмірі 2 240 грн. підлягає зміні.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно з п.п. 1.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог п.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, ураховуючи характер спору та зміст позовних вимог, за подання вказаного позову до сплати підлягав судовий збір за вимогу майнового характеру (стягнення коштів) у розмірі 640 грн. та за вимогу немайнового характеру (визнання договору фінансового лізингу недійсним) у розмірі 640 грн., що разом становить 1 280 грн.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено та його звільнено від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 280 грн., що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, а не у розмірі 2 240 грн., як помилково визначив суд першої інстанції.

За таких обставини рішення суду в цій частині підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України у звязку з порушення судом норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон»задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон»на користь держави судовий збір у розмірі 1 280 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді