АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3973/17 Справа № 211/2069/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року, посилаючись на його незаконність, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що позивачка просила встановити факт проживання її та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з травня 2002 року до 01.01.2004 року; визнати домоволодіння т земельну ділянку по вул. Пастера, 10 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області спільним майном, поділити його, визнавши за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння та 2/3 частини земельної ділянки, а за відповідачем право на 1/3 частину.

Встановлено, що з 18 липня 1992 року по 22 квітня 2002 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішеннями судів попередніх інстанцій встановлено, що з травня 2002 року по вересень 2012 року сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, що не заперечується відповідачем. Однак, у даний час після скасування попереднього судового рішення в частині періоду сумісного проживання - травень 2002року- до 1 січня 2004р.,-

справа переглядається щодо позовних вимог, що стосуються саме даного періоду часу в зв*язку з тим, що цей період за вимогами про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу не підпадає під дію СК України 2002року, введеного в дію з 01.01.2004.

Судом досліджено, що 27 грудня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, розташованих по вул. Пастера, 10 в м. Кривому Розі, які є спірними.

01 травня 2008 року у сторін народилась друга дочка ОСОБА_7.

Згідно ч.1 ст. ЗУ «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 ст. 112 ЦК Української PCP 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 стаття 17, стаття 18, пункт 2 стаття 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Таким чином, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не знаходяться у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці осіб (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс 13.

При встановлені факту ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету судом за клопотанням сторін були допитані свідки.

На підставі пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12 судом був встановлений факт ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету. Свідками та трудовою книжкою підтверджується, що на час придбання спірного об*єкту позивачка працювала швачкою та, крім того, підробляла, виконуючи цю роботу вдома за замовленнями.

Наведене давало райсуду підстави вважати встановленим придбання спірного домоволодіння та землі сторонами внаслідок спільної праці, що відповідно ст. 17 ЗУ «Про власність» є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Додатковим рішенням від 24 листопада 2016 року суд розділив як спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3.- земельну ділянку площею 0,1000 гектара, передану для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку та господарських будівель, визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 її частину та стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати. Дане рішення сторони не оскаржили, що підтвердили у засіданні апеляційної інстанції. Вимоги щодо встановлення факту за нормою 74 СКУ суд залишив без задоволення як такі, що не відносяться до правовідносин періоду 2002- до січня 2004років.

За розглядом апеляційної скарги Прокоф*єва Н. просить стягнути з відповідача судові витрати, що складають за письмовими доказами- 1 950,00грн. Дана вимога відповідає правилам ч.5 ст.88 ЦПКУ, а тому має бути задоволеною.

Доводи відповідача у скарзі про те, що за Кодексом про шлюб та сім*ю України, що діяв на час наведених правовідносин, не передбачалось, що Прокоф*єва Н. відносилась до членів його сім*ї, оскільки вони були розлучені, - не заслуговують на увагу, оскільки поняття членів сім*ї було визначене ст.64 ЖКУ, згідно якої та з огляду на встановлені обставини справи щодо спільного побуту, спільної праці та бюджету, - позивачка може бути віднесена до членів сім*ї відповідача.

Твердження про недоведеність вимог щодо спільного бюджету та спільної праці протирічить поясненням допитаних судом свідків.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1950,00 грн..

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_13