Провадження № 2/200/3078/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" лютого 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2015 року позивач ОСОБА_2 обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2015 року визнано винним ОСОБА_1 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Дії відповідача полягають в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08 липня 2014 року. У звязку з чим потерпілому ОСОБА_3 було видано листки непрацездатності, та йому було виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності підприємством, де він працює. Сума виплаченої допомоги за рахунок Фонду склала 38450,80 грн.

З урахуванням зазначеного, посилаючись на положення ст. 1166 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 38450,80 грн., яка була нанесена позивачу.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги, не заперечував проти ухвалення заочного рішення

Відповідач в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином про дату судового засідання, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено наступне.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2015 року у кримінальній справі № 200/7611/14-к визнано винним ОСОБА_1 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Потерпілому від злочину, вчиненого ОСОБА_1, - ОСОБА_3, завдані тяжкі тілесні ушкодження.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі виданих потерпілому листків непрацездатності серія АГН № 707972, АГІ № 279275, АГІ 296212, АГЕ № 154010, АГЕ № 154011, АГЗ № 491571, АГР № 227709, АГР № 227038, АГС № 135002, АГР № 227247, АГС № 119846, АГХ № 966424, виданих за період з 08.07.2014 по 19.05.2015 застрахованій особі ОСОБА_3 нарахована та виплачена допомога за рахунок коштів ФСС з ТВП на загальну суму 38450,80 грн.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», згідно з яким Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ визнано таким, що втратив чинність, а Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено в редакції Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, реорганізацією шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності утворено Фонд соціального страхування України. До завершення заходів, повязаних з утворенням Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених Законом № 1105, забезпечують в межах компетенції відповідні виконавчі дирекції та їх робочі органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

На момент скоєння відповідачем злочину діяли норми Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-ІІІ.

Відповідно до ст.ст. 34, 35 Закону № 2240 Фондом виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності у разі настання страхового випадку.

Згідно з ч.2 ст. 35 Закону № 2240 допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, виплачується застрахованим особам Фондом починаючи з шостого дня за весь період до відновлення працездатності, а перші пять днів тимчасової непрацездатності оплачуються власником за рахунок коштів підприємства за місцем роботи застрахованої особи.

ОСОБА_3 є застрахованою особою в розумінні ст. 2 Закону № 2240, в звязку з чим підприємством виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, відповідач має сплатити позивачу 38450,80 грн. суму виплачену позивачем потерпілому від злочину, скоєного відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності матеріальну шкоду у розмірі 38450,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску