Ухвала

іменем україни

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних особі в особі уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про захист прав споживача та повернення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних особі в особі уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк», про захист прав споживача та повернення коштів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 2 березня

2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 березня 2016 року залишено без руху, надано строк на усунення недоліків 5 днів з дати отримання ухвали.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати на апеляційний розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_3 апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що остання в наданий їй строк не усунула недоліків апеляційної скарги, а саме не оплатила судовий збір.

Проте даний висновок не ґрунтується на процесуальному законі.

Відповідно до вимог ст. ст. 121, 297 ЦПК України суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог ст. 295 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення її без руху, про що повідомляє відповідну особу і надає строк для виправлення недоліків. Якщо автор скарги у встановлений строк виправить недоліки, скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше скарга вважається неподаною та повертається суб'єкту звернення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду

м. Києва від 1 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору, який не перевищує 5-ти днів з дня отримання копії ухвали

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. п. 1, 6, 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися спеціальним законодавством України, як-то,

ст. 14 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Пред'являючи позов, ОСОБА_3, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», просила стягнути з

ПАТ «Дельта Банк» належні їй грошові кошти в сумі 203 627,75 доларів США, які знаходяться на рахунку, відкритому на її ім'я, та є її власністю.

Зазначала, що вона є споживачем банківських послуг, а банк, обмеживши її в розпорядженні власними грошовими коштами, порушив її права.

Відповідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з преамбулою вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Проте, покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору та залишаючи без руху з цих підстав апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув та помилково вважав, що на дані правовідносини не розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням наведеного постановлена апеляційним судом ухвала не може залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвали апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська