АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/1535/17
Провадження № 22-ц/792/1544/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

06 червня 2017 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначала, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 21 грудня 2016 року була прийнята на роботу на посаду спеціаліста І категорії відділу грошових виплат та компенсацій на період відпустки по догляду за дитиною до трьох років основного працівника. 04 травня 2017 року її було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку з виходом основного працівника з відпустки по догляду за дитиною до трьох років. Вважає звільнення незаконним, так як вона була вагітна, а відповідач не вжив заходів для її працевлаштування, не забезпечив збереження заробітної плати на три місяці з дня закінчення строкового трудового договору. Тому, позивач просила скасувати наказ №24.01-36/25 від 04 травня 2017 року про її звільнення з роботи, зобовязати відповідача поновити її на посаді спеціаліста І категорії відділу грошових виплат та компенсацій Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року позов задоволено. Визнано незаконним і скасовано наказ Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області №24.01-36/25 від 04 травня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 у звязку із виходом основного працівника з відпустки по догляду за дитиною до трьох років. Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді спеціаліста І категорії відділу грошових виплат та компенсацій Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області. Стягнуто з відповідача на користь позивача 9300 грн 16 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день розгляду справи судом. Рішення в частині поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається не незаконність судового рішення. Позивач не повідомляла адміністрацію про вагітність, а тому не було підстав для застосування ст. 184 КЗпП України. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу не відповідає вимогам закону.

Представник позивача у засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції визнав апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 21 грудня 2016 року була прийнята на роботу на посаду спеціаліста І категорії відділу грошових виплат та компенсацій на період відпустки по догляду за дитиною до трьох років основного працівника. На підставі наказу №24.01-36/25 від 04 травня 2017 року позивач звільнена з роботи згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку з виходом основного працівника з відпустки по догляду за дитиною до трьох років. Відповідно до обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні вагітна ОСОБА_2 з 27 січня 2017 року перебуває на обліку у Славутській жіночій консультації, станом на 26 квітня 2017 року вагітність 18-19 тижнів.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні первісного позову і відмові у зустрічному позові суд обґрунтовано виходив з того, що згідно з діючим законодавством не допускається звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязком працевлаштуванням. Обовязкове працевлаштування вагітних жінок здійснюється також у випадку їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

На підставі ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч. 3 ст. 184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Посилання апелянта на те, що за місцем роботи ОСОБА_2 не повідомляла про свою вагітність не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про неправильність обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу не ґрунтуються на законі.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/ ОСОБА_3

Суддя/підпис/ ОСОБА_4

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_6 Провадження: № 22-ц/792/1544/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія № 53, 54