Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1391/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

26.09.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Гайсюка О.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договорів кредиту, поруки та іпотеки недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, -

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 29 червня 2005 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 1046/64/В-Ф-Н. Відповідно до умов укладеного договору, вона отримала надані банком кредитні кошти в сумі 6000 доларів США, та зобов'язалася їх повернути і сплатити відсотки. 06 липня 2005 року між нею та банком було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідної до якої, п.2.1. вказаного договору викладено у новій реакції. Додатковою угодою № 1 від 14 серпня 2006 року укладеної між ними було змінено метод нарахування процентів за договором, встановлено черговість погашення заборгованості та змінено порядок нарахування штрафних санкцій та пені. При цьому зазначала, що в порушення вимог п.9.2 кредитного договору, банк не повідомив про прийняття змін до Закону України «Про захист прав споживачів», не привів кредитний договір у відповідність до закону, шляхом внесення змін до Кредитного договору в порядку п.9.2 Кредитного договору. Крім цього, банком не було повідомлено її про прийняття «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Внаслідок чого, вона була позбавлена можливості отримати інформацію про розмір чергових платежів по кредиту, строки їх внесення та вартість кредиту, оскільки в існуючий графік погашення заборгованості не були внесенні банком зміни відповідно до цих Правил та Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вважає, що даний кредитний договір є недійсним з часу набрання чинності нової редакції Закону України «Про захист прав споживачів», тобто з 13.01.2016 року. Посилаючись на ці обставини, просила визнати вказаний кредитний договір недійсним, визнати недійсним договір поруки та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровоград від 18 травня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 червня 2005 року між сторонами укладено Кредитний договір № 1046/64/В-Ф-Н, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит в сумі 6000 доларів США, а остання зобов'язалася повернути кредит у термін не пізніше 28.06.2020 року зі сплатою відсотків в розмірі 11,5 % річних /а.с.5-10/.

Відповідно до п.2.1. вказаного Договору, у забезпечення виконання зобов'язань Позичальник зобов'язується у термін не пізніше 10 днів з моменту укладення цього договору передати в іпотеку нерухомість, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 та нотаріально посвідчити договір іпотеки.

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 1046/64/В-Ф-Н від 29.06.2005 року укладеною між сторонами 06 липня 2005 року, внесено зміни до п.2.1. Кредитного договору та викладено в наступній редакції: «У забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за даною угодою прийнято: в іпотеку квартиру за договором іпотеки від 06.07.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2135» /а.с.11/.

Згідно додаткової угоди № 1 від 14 серпня 2006 року були внесені зміни до кредитного договору щодо нарахування процентів, черговості погашення заборгованості та порядку нарахування штрафних санкцій /а.с.12-13/.

Додатковою угодою № 3 від 26 грудня 2008 року пункту1.3.4. вказаного кредитного договору викладено в наступній редакції: «Строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту» /а.с.14/.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29.06.2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі /а.с.15-16/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 жовтня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2016 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 2713,76 доларів США , що за курсом НБУ станом на 24.03.2015 року становить - 63 197, 62 грн. заборгованості за кредитним договором /а.с.35-37/.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам законодавства, чинного на час його укладення, договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконувала його умови.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У частині 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Посилання позивача на недійсність кредитного договору, у зв'язку з його невідповідністю положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки спірний договір укладено до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» та прийняття Постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Крім того, встановлено, що позивач як сторона договору, не скористалась своїм правом щодо внесення змін до договору в зв'язку зі зміною чинного законодавства. Той факт, що відповідач не виконав відповідний пункт договору, який стосується внесення до нього змін через зміну кредитної політики, ніяким чином не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним з моменту укладення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: