АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії, визнання неправомірною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувану, за участю заінтересованих осіб старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни, Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 755/2495/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10037/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії, визнання неправомірною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувану, за участю заінтересованих осіб старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни, Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3, в якій просив: визнати бездіяльність старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни щодо не направлення стягувачу ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірною, зобов'язати старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло ІваннуІванівну направити стягувану ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження, визнати бездіяльність старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни щодо не виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року неправомірною, зобов'язати старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванну Іванівну фактично виконати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року, визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни про повернення виконавчого документу стягувачу від 26 грудня 2016 року за виконавчим провадженням № 46873805, визнати бездіяльність старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни щодо пропущення строку направлення стягувачу ОСОБА_1 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 26 грудня 2016 року, стягнути з Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві витрати на правову допомогу у розмірі 5 120,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року скаргу задоволено частково.

Визнано бездіяльність старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни щодо не направлення стягувачу ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірною.

Зобов'язано старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванну Іванівну усунути порушення щодо не направлення стягувачу ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження.

Визнано неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни про повернення виконавчого документу стягувачу від 26 грудня 2016 року за виконавчим провадженням № 46873805.

Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни щодо пропущення строку направлення стягувачу ОСОБА_1 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 26 грудня 2016 року.

Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванни Іванівни щодо не виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від І " листопада 2014 року.

Зобов'язано старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маніло Іванну Іванівну звернути до виконання відповідно до вимог чинного законодавства заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року.

В іншій частині вимог відмовлено.

Також відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, в частині відмови у компенсації витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, неправильне встановлення обставин справи, порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати в цій частині та постановити нову, якою задовольнити вказану вимогу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилається на те, що суд першої інстанції не було враховано, що скаржник надав документи на підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунок, а тому, на його думку, суд безпідставно відмовив йому у задоволенні даної вимоги.

Учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року тільки в частині відмови у задоволенні вимоги про компенсацію витрат на правову допомогу, а тому, у відповідності до положень ст.303 ЦПК України, переглядається колегією суддів тільки у цій частині.

Відмовляючи у задоволення вказаної вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав доказів на підтвердження вимоги про компенсацію витрат на правову допомогу.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Так, скаржником, на підтвердження надання правової допомоги, було надано суду договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2017 року, укладений між заявником та Товариством з обмеженою відповідальністю Харківський центр правової допомоги», в п.1.2. якого вказано, що виконавець приймає на себе обов'язок через своїх співробітників здійснювати представництво та захист інтересів замовника (а.с. 48-49).

Також надано калькуляцію-рахунок, акт приймання передачі наданих послуг з правової допомоги від 03 лютого 2017 року, які підписані заявником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги» (а.с.50, 53) квитанцію до прибуткового касового ордеру № 01-03/02-17 від 03 лютого 2017 року на суму 5 120,00 грн. (а.с.54), копію наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги» від 02 лютого 2017 року про доручення ОСОБА_7 складання скарги на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с.51), а також копію диплома магістра ОСОБА_8 (а.с.52).

Таким чином, скаржником було надано докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу, що помилково не було враховано судом першої інстанції, а тому ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року в цій частині необхідно скасувати.

Разом з тим, скарга ОСОБА_1 у цій частині підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у повільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 01 січня 2017 року - 1600 грн. 00 коп.

Тобто, при розрахунку граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу слід брати саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2017 року становить 1 600 грн., а не розмір мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з розрахунку, який надав ОСОБА_1, скаржник обрав правильний алгоритм підрахунку, проте помилково взяв за основу розмір мінімальної заробітної плати 3 200 грн., а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 600 грн. (а.с.50).

З наданих документів вбачається, що скаржнику була надана правова допомога в загальному обсязі 4 години, а тому компенсації підлягає сума за наступною формулою:

1600 грн. * 40 % = 640 грн.

640 грн. * 4,0 год. = 2 560 грн.

Таким чином, скарга ОСОБА_1, в частині стягнення витрат на правову допомогу, підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню, з постановлення нової ухвали по суті вимоги.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року, в частині розподілу судових витрат на правову допомогу, скасувати та постановити нову ухвалу про часткове задоволення позову у цій частині:

Стягнути з Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 560 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді