У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Нагачівська сільська рада, Яворівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на житловий будинок і вселенняза касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_3, на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2009 року за позовом ОСОБА_2 його було визнано таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1, та зобов'язано не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні будинком.

Заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2009 року у подальшому було скасовано і ухвалою цього ж суду від 17 грудня 2014 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду.

Вказаний будинок є колгоспним двором, членом якого він був до 1991 року, та не втратив право на частку у колгоспному дворі, а вибув з нього згідно запису у погосподарській книзі лише у 2010 році.

Проте ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні будинком і не дає можливості вселитися у раніше займане житлове приміщення.

Уточнивши у червні 2015 року позовні вимоги, ОСОБА_1 просив визнати недійсним у 1/5 частині свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_2 27 лютого 2015 року на житловий будинок АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на 1/5 частину даного житлового будинку та вселити його у будинок.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним у 1/5 частині свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 27 лютого 2015 року ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку як частку у майні колишнього колгоспного двору та вселено ОСОБА_1 у будинок.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, поданій її представником ОСОБА_3, порушується питання про скасування судових рішень з посиланням на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що спірний житловий будинок було побудовано до 1974 року.

За даними погосподарських книг за 1986-1990 роки та 1991-1995 роки по с.Нагачів даний житловий будинок відносився до майна колгоспного двору; станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспоного двору був ОСОБА_4, членами господарства були його дружина ОСОБА_2, донька ОСОБА_5, зять ОСОБА_1, онука ОСОБА_6

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК Української РСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, розмір долі членів у майні колгоспного двору визнавалися рівним.

Отже, ОСОБА_1 та інші члени колгоспного двору набули права власності по 1/5 частині спірного будинку як колишні члени колгоспного двору.

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2009 року ОСОБА_1 було визнано таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1, та зобов'язано його не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні будинком.

Заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2009 року скасовано і ухвалою цього ж суду від 17 грудня 2014 року позовна заява ОСОБА_2 була залишена без розгляду.

Також встановлено, що 27 лютого 2015 року на підставі технічного паспорта, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, довідки Львівського комунального підприємства «БТІ та ЕО», довідки Нагачівської сільської ради про те, що житловий будинок рахується за ОСОБА_2, останній видано свідоцтво про право власності на житловий будинок.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, вірно виходив з того, що спірний будинок мав статус колгоспного двору, позивач не втратив статусу члена колгоспного двору, тому має право на 1/5 його частку.

Отже, суд першої інстанції правильно застосував положення Закону України «Про власність», оскільки станом на 15 квітня 1991 року, на момент набрання чинності цим Законом, ОСОБА_1 був членом колгоспного двору, після припинення існування двору набув право власності на 1/5 частину даного будинку як колишній член колгоспного двору, а оспорюваним свідоцтвом про право власності ОСОБА_2 на спірний будинок в цілому порушуються права позивача як співвласника даного будинку.

Доводи касаційної скарги про безпідставність рішення суду в частині вирішення позову про вселення позивача у будинок помилкові, так як відповідачем заперечується право позивача на проживання, тому порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку, що і зроблено судами.

Доводи, викладені у касаційній скарзі щодо спливу позовної давності, безпідставні, адже спір про право власності на будинок виник після отримання відповідачем відповідного свідоцтва на будинок у лютому 2015 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені у касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність зазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Ю.Г.Іваненко О.М.Ситнік