ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/5707/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Даниленко В.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

В поданій заяві представник позивача посилається існування у нього підстав вважати, що відповідач буде ухилятися від обов'язку повернення коштів та вчиняти дії щодо приховування свого майнового стану, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи та заяви, суд приходить до висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову не може бути спрямованим на безпідставне обмеження конституційних прав.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В заяві представника позивача про забезпечення позову ставиться питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будь-яке рухоме та нерухоме майно відповідача, проте як у заяві про забезпечення позову так і у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ ДАНИЛЕНКО В.В.