Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, начальника відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_5, треті особи Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комунальне підприємство "Рівненське бюро технічної інвентаризації", Рівненський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Рівненській області про визнання довідки недійсною та визнання права на приватизацію квартири,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3-ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до Рівненського міського суду з позовом до виконавчого комітету Рівненської міської ради, начальника відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_5, треті особи Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, КП "Рівненське бюро технічної інвентаризації", Рівненський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Рівненській області про визнання довідки недійсною та визнання права на приватизацію квартири. В його обґрунтування вказують, що 20.02.1989 року виконавчим комітетом Ровенської міської ради на підставі рішення керівництва ЖБК Ровенського ГОВД (протокол № 3 від 6.02.1989 року) ОСОБА_7 було видано ордер № 7294 на право зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 на сім'ю в складі 4-х осіб: ОСОБА_7 - основний квартиронаймач, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_9 - дочка, ОСОБА_4 - син. У визначений законом строк вони вселились в дане житлове приміщення та були в ньому зареєстровані.

11.08.1999 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був розірваний. 26.12.2008 року знялись з реєстрації ОСОБА_7 та ОСОБА_9 На даний час в квартирі постійно проживають та є зареєстрованими лише вони - позивачі.

Зазначають, що розпорядженням Рівненського міського голови № 553-р від 5.08.2015 року був змінений договір найму даної квартири та відкрито особовий рахунок на ОСОБА_3, як основного квартиронаймача. 25.08.2015 року вони звернулись із заявою про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність та виготовили техпаспорт на дане помешкання. Однак, органом приватизації, а саме Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Рівненської міської ради їм відмовлено в передачі у власність даної квартири в зв'язку з тим, що відповідно до довідки за №133, виданої начальником відділу обліку та розподілу житла виконкому Рівненської міської ради ОСОБА_5 спірна квартира являється службовою квартирою Рівненського міського управління внутрішніх справ.

Вважають, що зміст довідки за № 133 виданої начальником відділу обліку та розподілу житла виконкому Рівненської міської ради ОСОБА_5 щодо того, що квартира АДРЕСА_1 являється службовою квартирою Рівненського міського управління внутрішніх справ не відповідає дійсності. Враховуючи, що саме ця довідка була підставою для відмови органом приватизації передати їм у власність спірну квартиру, вони змушені в судовому порядку визнати її недійсною, оскільки іншого способу поновити їхні, порушені відповідачами, права на приватизацію не має.

Враховуючи викладене, просять визнати недійсною довідку № 133 від 26.03.2014 року, видану начальником відділу обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_5 щодо того, що квартира АДРЕСА_1 являється службовою квартирою Рівненського управління внутрішніх справ; визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право на передачу у приватну власність відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського міського суду від 21 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, начальника відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_5, треті особи управління ЖКГ виконавчого комітету Рівненської міської ради, КП "Рівненське бюро технічної інвентаризації", Рівненський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Рівненській області про визнання довідки недійсною та визнання права на приватизацію квартири відмовлено.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що нею обрано правильний спосіб захисту свого порушеного права на приватизацію житлового помешкання, що не визнається та заперечується відповідачами, оскільки наявність оспорюваної довідки, якою незаконно було визначено, статус спірної квартири, перешкоджає органу приватизацію передати їй у власність згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", дане помешкання.

Зміст довідки за № 133, виданої начальником відділу обліку та розподілу житла виконкому Рівненської міської ради ОСОБА_5, згідно якої квартира АДРЕСА_1 являється службовою квартирою Рівненського міського управління внутрішніх справ, не відповідає дійсності.

У відповідності до п.3 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 року №37, житлове приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Однак, як на час видачі ордера, так і на даний час відсутнє рішення виконкому Рівненської міської ради щодо включення квартири АДРЕСА_1 до числа службових.

Крім того, на службову квартиру видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове приміщення і бланки ордерів зберігаються, як документи суворої звітності, а ордер, на підставі якого вони вселились в спірну квартиру, не є службовим.

Станом на день видачі ордера серед переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04.02.1988 року, були відсутні працівники (співробітники) МВС України.

Таким чином, на час видачі ордера №7294 від 20.02.1989 року, її колишній чоловік ОСОБА_7, який був співробітником Рівненського МВ УМВС України, не відносився до категорій працівників, яким могло бути надано службове жиле приміщення.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 1989 року виконавчим комітетом Ровенської

міської ради на підставі рішення керівництва ЖБК Ровенського ГОВД (протокол № 3 від 6.02.1989 року) було видано ОСОБА_7 ордер №7294 на право зайняття двохкімнатноС.Бандериири АДРЕСА_1 на сім'ю в складі 4-х осіб: ОСОБА_7 - основний квартиронаймач, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_9 - дочка, ОСОБА_4 - син.

У визначений законом строк вони вселились в дане житлове приміщення та були в ньому зареєстровані.

11.08.1999 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був розірваний, а 26.12.2008 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знялися з реєстрації у даному помешканні. В квартирі постійно проживають та є зареєстрованими лише - позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

18.03.2014року ОСОБА_3 звернулась до Управління житлово-комунального господарства виконкому Рівненської міськради про переоформлення особового рахунку на квартиру. При вирішенні вказаного питання, Управління отримало відповідь із відділу обліку та розподілу житла виконкому Рівненської міської ради за вих.№133 від 26.03.2014року з інформацією про те, що квартира АДРЕСА_1 являється службовою квартирою Рівненського міського управління внутрішніх справ(а.с.13,20,21)

Розпорядженням Рівненського міського голови № 553-р від 5.08.2015 року був змінений договір найму даної квартири та відрито особовий рахунок на ім'я ОСОБА_3, як основного квартиронаймача.

25.08.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Управління житлово-комунального господарства виконкому Рівненської міськради із заявою про передачу їй та її сину -ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 у власність.

На замовлення ОСОБА_3 КП "РМБТІ" був виготовлений технічний паспорт на дане помешкання.

Проте, органом приватизації, а саме Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Рівненської міської ради було відмовлено в передачі у власність даної квартири в зв'язку з тим, що відповідно до довідки за № 133, виданої начальником відділу обліку та розподілу житла виконкому Рівненської міської ради ОСОБА_5 спірна квартира являється службовою квартирою Рівненського міського управління внутрішніх справ.

Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаної довідки № 133 від 26.03.2014 року недійсною, позивачі покликаються на те, що оскільки саме ця довідка була підставою для відмови органом приватизації передати їм у власність спірну квартиру іншого способу поновити їхнє порушене право на приватизацію крім визнання її недійсною та визнання права на приватизацію не має.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року, справа № 6-94 цс13).

Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Зважаючи на те, що відповідь відділу обліку та розподілу житла виконкому Рівненської міської ради про віднесення спірної квартири до службового житла не містить зобов'язуючих (розпорядчих) приписів щодо цивільних прав та обов'язків особи, та є лише фіксацією певної інформації, то згідно зі ст. 57 ЦПК України вона є доказом, який у разі виникнення спору про порушене, невизнане або оспорюване право, свободу чи інтересу повинен оцінюватися судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскарження зазначеної відповіді (довідки) не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого суду щодо залежності другої позовної вимоги про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права на передачу у приватну власність відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від задоволення чи відхилення першої позовної вимоги про визнання довідки недійсною.

Відповідно до ч.5 ст. 5 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду", кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Згідно ч. 10, 11 ст. 8 зазначеного вище Закону, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ст. 1 Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Частина 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" Указана містить вичерпний перелік об'єктів, які не підлягають приватизації. За її змістом не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), в тому числі, й віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Відповідно до ч.1 ст. 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 затверджено Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, а також Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР.

Пунктами 3-5 Положення (в редакції чинній на момент видачі ордеру на житлове приміщення) передбачено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень (додаток № 1).

Відповідно до п.21 на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток №2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Форма журналу обліку службових приміщень встановлена додатком №1 до Положення, згідно якого у журналі зокрема зазначається дата та номер рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів про включення жилого приміщення до числа службових.

Згідно відповіді Рівненського МВ УМВС в Рівненській області №50/В-48Аз від 16.06.2015 року на адвокатський запит щодо надання копії протоколу №3 від 06.02.1989 року ЖБК Ровенського РВ та документів, на підставі якого ОСОБА_7 та членам його сім'ї було видано ордер №7294, надати копію вказаного протоколу не представилось можливим, оскільки документи по житлово-побутових питаннях за 1989 рік знищено на підставі акту від 4.01.1994 року відповідно до вимог наказу МВС СРСР від 10.08.1988 №172, який діяв на той час.

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Рівненської міської ради №05-671 від 26.02.2016 року на адвокатський запит щодо службової квартири АДРЕСА_1, інформація про рішення виконавчого комітету, на підставі якого квартира була включена до числа службових Рівненського МВС відсутня.

Із наданих виконавчим комітетом Рівненської міської ради копій книги службових квартир вбачається, що у ній зазначенС.Бандериира АДРЕСА_1, однак будь-які посилання на рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів, яке було підставою для віднесення вказаної квартири до числа службових, відсутнє.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що виконавчим комітетом Ради народних депутатів приймалось рішення про включення квартири АДРЕСА_1 до числа службових.

Сам по собі запис вказаної квартири в книзі службових квартир не свідчить про її віднесення у встановленому законом порядку до службового житла.

Крім того, ордер №7294 від 20.02.1989 року, виданий на підставі якого позивачі були вселені у спірну квартиру, не є спеціальним ордером в розумінні п. 21 Положення.

Отже, матеріали справи не містять підтверджень про віднесення в установленому порядкС.Бандериири АДРЕСА_1 до службового житла, оскільки відповідного рішення згідно із ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР Виконавчим комітетом Ровенської міської ради не приймалося.

Тому, з урахуванням встановлених вище обставин справи, відповідачі, надаючи інформацію щодо статусу спірної квартири, яка була використана при вирішенні питання про її приватизацію УЖКГ виконкому Рівненської міськради, який є органом приватизації, необґрунтовано віднесли помешкання позивачів до службового житла, оскільки обставини, які б забороняли приватизацію державного майна не підтвердилися.

За наведеного, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право на передачу їм вказаної квартири у приватну власність, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

Так як відповідачами заперечується право позивачів на передачу у приватну власність відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" квартири АДРЕСА_1, то позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права на приватизацію квартири ухвалено з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та підлягає в цій частині скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з Рівненської міської ради на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, понесені нею при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1255 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 318, 325 ЦПК України, ст. 9 Житлового кодексу України, ст.ст. 3, 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", п.п. 3-5, 21 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року №37, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права на приватизацію квартири скасувати.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, начальника відділу обліку і розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_5, треті особи Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комунальне підприємство "Рівненське бюро технічної інвентаризації", Рівненський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Рівненській області про визнання права на приватизацію квартири задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право на передачу у приватну власність відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" квартири АДРЕСА_1

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Рівненської міської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1255 (одна тисяча двісті п'ятдесят п'ять) грн. 20 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.