Справа № 308/1463/17
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.,

при секретарі : Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 червня 2012 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12 червня 2012 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про відшкодування понесених судових витрат по даній цивільній справі відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 оскаржила зазначену ухвалу в частині відмови у задоволенні заяви її представника про відшкодування понесених судових витрат по даній цивільній справі. В апеляційній скарзі просить скасувати зазначену ухвалу в цій частині, як незаконну, та вирішити питання про судові витрати, задовольнивши заяву у повному обсязі.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

08 червня 2017 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, в якій посилаючись на норми ст.27 ЦПК України, просив залишити без розгляду позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

09 червня 2017 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив вирішити питання про судові витрати, а саме стягнути з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь відповідачки ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 2700 грн. за надання правової допомоги.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про відшкодування понесених судових витрат по даній справі, суд першої інстанції правильно дійшов такого висновку з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 3 статті 89 ЦПК України встановлено, що в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 зазначено, що в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Таким чином, як ст. 89 ЦПК України, так і зазначена постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ пов'язують можливість покладення на позивача понесених відповідачем судових витрат лише у випадку необґрунтованості дій позивача.

Однак, матеріали справи не містять доказів, що дії позивача внаслідок предявлення ним зазначеного позову були необґрунтованими.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна», перед зверненням до суду з даним позовом, було добре відомо, що зобовязання ОСОБА_3 за договорами іпотеки не забезпечено, так як іпотека з 20.07.2016 року є припиненою, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи таких доказів не містять. Навпаки, з матеріалів справи слідує, що позивачу не було відомо про рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.05.2016 року, яким були визнані недійсними договори іпотеки, що стверджується поданою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційною скаргою на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.05.2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20.07.2016 року, а також наданою в суді апеляційної інстанції ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року, з якої слідує, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» поновлено строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень, відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою товариства, а також зупинено виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.05.2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20.07.2016 року до закінчення касаційного провадження. Отже, вище наведені обставини спростовують обізнаність позивача про припинення іпотеки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині, що оскаржується, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга представника відповідача відхиленню, оскільки судом першої інстанції ухвалу постановлено з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді