У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року частково задоволено його позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» (далі - ТОВ «Лідер Буд») та стягнуто з товариства на його користь 363 273 грн 62 коп., з яких 204 тис. грн боргу, 62 916 грн 80 коп. інфляційних втрат, 85 300 грн пені, 7 460 грн 05 коп. три проценти річних, нарахованих станом на 10 березня 2015 року.

У зв'язку з тим, що станом на 31 серпня 2016 року відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за судовим рішенням, ОСОБА_3 на підставі ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь три проценти річних у розмірі 9 054 грн 25 коп. та інфляційні втрати в розмірі 77 316 грн. за період з 11 березня 2015 року до 31 серпня 2016 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_3 за період з 11 березня 2015 року до 31 серпня 2016 року інфляційні втрати в розмірі 77 316 грн та три проценти річних у розмірі 9 037 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_3 три проценти річних у розмірі 654 грн 03 коп. та інфляційні втрати у розмірі 10 200 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року з ТОВ «Лідер Буд» на користь позивача стягнуто грошові кошти, зазначене рішення суду відповідач виконав несвоєчасно, тому за період з 11 березня 2015 року до 31 серпня 2016 року з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та частково задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що грошове зобов'язання на виконання рішення суду виникло у ТОВ «Лідер Буд» з моменту набрання рішенням законної сили, а саме з 2 березня 2016 року, коли апеляційний суд залишив рішення суду без змін. Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року було зупинено виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року до закінчення касаційного провадження в справі, тобто до 4 липня 2016 року, коли суд залишив судові рішення без змін. Таким чином, з ТОВ «Лідер Буд» на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних за період з 2 березня 2016 року до 17 березня 2016 року та з 4 липня 2016 року до 31 серпня 2016 року.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до положень процесуального закону та досліджені згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судом установлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 2 березня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_3 363 273 грн 62 коп., з яких: 204 тис. грн боргу, 62 916 грн 80 коп. інфляційних втрат, 85 300 грн пені, 7 460 грн 05 коп. три проценти річних, нарахованих станом на 10 березня 2015 року.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд встановив, що відповідач ТОВ «Лідер Буд» має непогашене грошове зобов'язання перед позивачем щодо сплати орендної плати в розмірі 204 тис. грн, що виникла за період з травня 2013 року до липня 2014 року включно на підставі договору оренди нерухомого майна від 21 лютого 2012 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року зупинено виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року до закінчення касаційного провадження в справі.

10 жовтня 2016 року за платіжним дорученням № 280/14 ТОВ «Лідер Буд» сплатило 363 323 грн 62 коп. на підставі виконавчого листа від 17 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так, частково задовольняючи позов ОСОБА_3, апеляційний суд правильно виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача три проценти річних та інфляційних втрат, оскільки за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов'язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Апеляційний суд, установивши, що рішенням суду з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти в розмірі 363 273 грн 62 коп. і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які ТОВ «Лідер Буд» належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК Україниповно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, врахувавши положення . 2 ст. 625 ЦК України.

У зв'язку з викладеним доводи касаційної скарги зазначених висновків апеляційного суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта