Справа № 152/1502/17
У Х В А Л А

27 вересня 2017 року

Суддя Шаргородський районний суд Вінницької області ОСОБА_1, розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Сівекс" про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

26 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до ПП "Сівекс" с. Рахни - Лісові Шаргородського району Вінницької області про стягнення грошових коштів в сумі 13648,90 грн. за невиконання зобов'язань по договору перевезення № 04/04/2017 від 04.04.2017 року.

Вимоги позовної заяви мотивує тим, що 04.04.2017 року позивач та відповідач уклали письмовий договір перевезення за № 04/04/2017, за яким ФОП ОСОБА_3 зобовязався перевезти ПП "Сівекс" вантаж піддони дерев'яні, а ПП "Сівекс" зобов'язувався оплатити надані послуги.

Договірна ціна послуг перевезення за договором складає 18648,90 грн., про що зазначено в акті прийому-передачі виконаних робіт.

Позивач умови договору виконав, здійснив перевезення вантажу, проте відповідач за проведення перевезення сплатив лише 5000 грн.

У звязку із наведеним сума боргу за послуги перевезення складає 13648,90 грн., які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Перевіривши відповідність вказаної позовної заяви вимогам закону, вважаю, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, виходячи із наступного.

Згідно із ст.3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пунктів 3, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ, зокрема, за Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі ГПК), віднесено до компетенції господарських судів. У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач є фізичною особою - підприємцем, вид діяльності вантажні автомобільні перевезення.

Із позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що спір виник між субєктами господарювання, зокрема, з одного боку: фізична особа-підприємець ОСОБА_2, а з іншого юридична особа Приватне підприємство "Сівекс".

При цьому позивач зазначає, що є фізичною особою - підприємцем, на підтвердження чого додає договір перевезення від 04.04.2017 року № 04/04/2017, в якому зазначено реквізити сторін: ФОП ОСОБА_2 та ПП "Сівекс".

Відтак, встановлено, що предметом спору є невиконання господарського зобовязання, що виникло із договору перевезення, укладеного субєктами господарювання.

Статтею 21 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) встановлено, що сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

З огляду на зазначене вище, вважаю, що спір, який виник між ФОП ОСОБА_2 та ПП " Сівекс" підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.3, 15, 122, 208-210 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Сівекс" про стягнення грошових коштів.

Розяснити позивачу його право звернення до господарського суду в порядку ГПК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Т.О.Соколовська