Справа № 467/19/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2017 року Арбузинський районний суд

Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря - Сіваченко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка подання Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про примусове проникнення до житла,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сурілова І.М. звернулась до суду з поданням, погодженим з начальником Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Макухою Я.С. про примусове проникнення до житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області знаходиться зведене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 467/19/17 від 24.04.2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу на загальну суму 26027 грн. 73 коп.

Як зазначається в поданні, станом на 05.10.2017 року боржником добровільно рішення суду не виконано.

04 жовтня 2017 року при здійсненні виїзду за місцем проживання боржника: АДРЕСА_1, з метою здійснення опису майна боржника було встановлено, що боржник не надає згоди на проведення виконавчих дій.

Від представника Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області до судового засідання надійшла заява пор розгляд справи за її відсутності, подання підтримала у повному обсязі.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України суд розглядає подання по примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд, вивчивши матеріали подання, прийшов до висновку, що подання про примусове проникнення до житла боржника не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно матеріалів, доданих до подання, державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 12 травня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53910043 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 18956 грн. 84 коп. та витрат, пов'язаних з визначенням вартості матеріального збитку, завданого автомобілю, у розмірі 1500 грн.

12 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53910322 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судового збору в розмірі 1102 грн. 40 коп.

Крім того, 12 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53909691 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

04 жовтня 2017 року державним виконавцем сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_3 № 99246137, згідно якої за боржником зареєстровано право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1

04 жовтня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем знаходження майна боржника, за адресою АДРЕСА_1 однак божник дозволу на вхід виконавчої служби для опису та арешту майна не надала, про що складено відповідний акт державного службовця.

Згідно акту державного службовця від 04.10.2017 року ОСОБА_3 від підпису зазначеного акту відмовилась. Однак, свідки, які б посвідчували відмову боржника від підписання акту в зазначеному акті державного службовця, не зазначені.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 вказаного Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12 вказаного Закону).

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи вирішується судом за місцезнаходженням житла особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Тобто обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов'язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Враховуючи зазначені положення про недоторканість житла, на думку суду, примусове проникнення до житла боржника при проведенні виконавчих дій є крайнім заходом, спрямованим на своєчасне виконання судового рішення, за наявності достатніх доказів, які свідчать, що всі можливості щодо здійснення виконавчих дій в площині Закону України «Про виконавче провадження» вичерпано і боржник перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вжито в повному обсязі заходів під час проведення виконавчих дій щодо виконання виконавчих листів № 467/19/17 від 24.04.2017 року, проте, державний виконавець передчасно звернувся з даним клопотанням, а тому у задоволенні подання державного виконавця слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 30 Конституції України, ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 60, 208-210, 376 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про примусове проникнення до житла - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова