УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Бориспільська державна нотаріальна контора Київської області про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що вона як спадкоємець першої черги за законом має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка ОСОБА_9, проте відповідач не оформлює своє право на спадщину за заповітом, чим створює їй перешкоди в реалізації її спадкового права на обов'язкову частку у спадщині. Уточнивши позовні вимоги позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частину спадкового майна, як обов'язкову частку у спадщині.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2006 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування обов'язкової 1/6 долі всього спадкового майна, що належало на праві власності ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: на 1/12 частину будинку АДРЕСА_1 та на 1/6 частину будинку АДРЕСА_2

У лютому 2016 року відповідач подав апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій просив його змінити в частині визнання за позивачем права власності на 1/12 частину будинку АДРЕСА_3 визначивши її право власності на 9/120 частин цього будинку.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року рішення міськрайонного суду скасовано, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент смерті чоловіка ОСОБА_9 була непрацездатною за віком; перебувала на пенсії, тому, відповідно до ст. 1241 ч.1 ЦК України, має право на обов'язкову частку у спадковому майні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Позивач до нотаріальної контори про видачу свідоцтва не зверталась та не надала суду документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Крім того, позивач звертаючись до суду з вищезазначеними позовними вимогами до відповідача ОСОБА_7 не зазначила, які саме її права чи законні інтереси як спадкоємця були порушені саме останнім, який, на її думку повинний бути відповідачем у справі. Позивач не довела факту порушення її прав, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності цивільного процесу за ст. 10 ЦПК України.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_9, з яким позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі, а відповідачу - батьком.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини будинку по АДРЕСА_4, будинку по АДРЕСА_5 та автомобіля "Москвич - 412".

За життя спадкодавець майном розпорядився та склав заповіт на все належне йому майно на користь свого сина ОСОБА_7.

Оскільки позивач на момент смерті чоловіка ОСОБА_9 була непрацездатною за віком і перебувала на пенсії то, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, її обов'язкова частка у спадковому майні становить 1/3 від частки, яка належала б їй за законом, якби не було заповіту.

Крім позивача та відповідача спадкоємцем першої черги є дочка померлого від першого шлюбу ОСОБА_10.

Позивач, ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_7 спадщину після смерті чоловіка/батька прийняли, але своє право на неї в нотаріальному порядку не оформляли.

Звернувшись до суду з позовом позивач посилалась на те, що вона не може оформити право на обов'язкову частку у спадковому майні з тих підстав, що відповідач зволікає з оформленням на спадщину за заповітом.

Суд першої інстанції, вважав, що у позивача наявні перешкоди в оформленні спадщини ухвалив рішення про визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/6 всього спадкового майна, як обов'язкової частки у спадщині.

Апеляційний суд вважаючи недоведеним факт порушення прав і законних інтересів позивача, наявність у неї можливості звернутися до нотаріальної контори про прийняття у спадщину обов'язкової частки відмовив у задоволенні позову.

Разом з тим, вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції не врахував, що у позивача, як непрацездатної дружини спадкодавця є право на обов'язкову частку у спадковому майні, в оформленні якої виникли перешкоди.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що апеляційним судом у 2016 році прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_11 на рішення місцевого суду від 27 жовтня 2006 року, тобто майже через 10 років після ухвалення оскаржуваного рішення. При цьому, питання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження у встановлену ЦПК України порядку не було вирішено. Відповідне процесуальне рішення щодо визнання причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та його поновлення у матеріалах справи відсутнє, що є неприпустимим.

Апеляційний суд, фактично вирішив спір по суті через 10 років після ухвалення судового рішення місцевим судом, не вирішивши питання щодо поновлення процесуального строку.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до апеляційного суду на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська