АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 19 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти на строк до 19 серпня 2013 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 29 545 долл США: на придбання автомобіля «Chevrolet Evanda» - вартістю 21 331 дол. США та на сплату страхових платежів - 8 214 долл. у випадках та порядку, передбачених п. 2.1.3., 2.2.7 даного Договору. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 406,19 долл.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 поручилася за виконання ОСОБА_2 усих зобовязань за кредитним договором.

Банк надав ОСОБА_2 кредит на умовах, визначених кредитним договором, деякий час відповідач здійснював погашення кредиту, однак зобовязання за договором належним чином не виконав, за розрахунком заборгованості, наданим Банком,- станом на 22.07.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 33 905,16 долл. США.

На підставі ст.ст. 526, 530, 553, 554, 611, 1054 ЦК України суд вважав, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення солідарно з відповідачів заборгованості у розмірі 7 178,51 долл., заборгованості за процентами- 4 828,46 долл. та заборгованості по комісії- 1386,50 долл. є обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню, оскільки розрахунок вказаних сум перевірений та визнаний таким, що відповідає умовам кредитного договору із зарахуванням в ньому сум, які надійшли від реалізації заставного автомобіля в червні 2009 року. Посилання відповідача, що кредитні кошти ОСОБА_2 банком не видавалися, райсуд не взяв до уваги, оскільки відповідачем не заперечувався факт отримання транспортного засобу, на придбання якого йому і надавався кредит.. Разом з тим, розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязань судом був зменшений до 7000 доларів США.

З висновками суду про правильність банківського розрахунку заборгованості не можна погодитись з огляду на слідуючі обставини та вимоги закону.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається .

ОСОБА_2 стверджував, а банк не заперечував, що у серпні 2009 році відповідач передав Банку заставний автомобіль. При цьому представники Банку пояснили йому, що з моменту передачі автомобіля всі його зобовязання припиняються, а тому він вважав борг погашеним.

Після виникнення даного спору відповідач звернувся з позовом про визнання незаконним одностороннє збільшення банком відсоткової ставки за спірним кредитним договором і рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.11.2013 року позов було задоволено та зобовязано Банк здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 з 01.11.2008 року, однак це рішення виконане не було.

10.08.2015 року у даній справі Банк уточнив позовні вимоги, надавши розрахунок, де зазначив відсоткову ставку 12%, однак при цьому сума заборгованості значно збільшилася. Відповідачі дану суму не визнавали, пояснювали, що їм банк не сповіщав про дату та ціну, за яку був проданий автомобіль.

Перевіряючи правильність нарахування банком суми заборгованості з врахуванням заперечень проти неї відповідачів, апеляційний суд вважає, що розрахунок не можна вважати належним доказом на підтвердження суми заборгованості, оскільки до розрахунку банком не було надано інших необхідних відомостей, які впливають на суму заборгованості, а саме.

Актом передачі банку автомобіля від 17.03.2009. доведено, що цієї дати автомобіль був переданий відповідачем для продажу на погашення суми заборгованості. Коли саме, за яким механізмом, та за яку ціну було продано автомобіль, куди спрямовані кошти від його продажу письмовими доказами банк не підтвердив. В зв*язку з цим, Ухвалою райсуду від 30.09.2015. суд зобов*язав банк надати документи, що стосуються реалізації транспортного засобу відповідача. Однак такі документи надані не були. Впослідуючому апеляційною інстанцією призначалась судова економічна експертиза із зобов*язанням адміністрації банку надати експертам оригінали необхідних бухгалтерських документів, в тому числі, документів про зачислення виручених від продажу автомобіля коштів. Між тим, експертиза проведена не була в зв*язку з ненаданням банком експерту усих необхідних документів. У засіданні апеляційного суду представником зазначалось, що дані щодо продажу автомобіля, зокрема, ціна, за яку він був проданий, відсутні, а наведену банком суму, за яку, начеб-то був проданий автомобіль,- 9 713,96долл.США- представник порахував із самого розрахунку заборгованості за червень 2009р..

Зважаючи на викладене, виходячи із недоведеності часу та ціни проданого авто, - доводи банку про зарахування у червні 2009р. виручених від продажу автомобіля коштів у сумі 9 713,96долл.США, райсудом не могли бути прийняті до уваги і за таких підстав суд не міг вважати правильним розрахунок кредитної заборгованості. Висновки райсуду ґрунтуються на неперевірених ним даних банківського розрахунку та не відповідають дійсно встановленим обставинам справи, що у відповідності до правил ст.309 ЦПКУ є підставою для скасування рішення.

З огляду на відсутність необхідних наведених вище доказів, а також з врахуванням тверджень відповідачів про неправильність вцілому розрахунку, наявність різних показників за одні і ті ж самі періоди у розрахунках, що надавались банком на протязі часу розгляду справи, неможливість перевірити правильність суми заборгованості, незацікавленість самого позивача-банку у проведенні експертизи, - апеляційний суд приходить до висновку про ухвалення рішення про відмову у позові в зв*язку з недоведеністю позовних вимог.

На підставі ст.88 ЦПКУ з банку підлягають стягненню на користь відповідача ОСОБА_2 судові витрати в сумі 4019,41грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309пп.1,3,4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4019,41 грн..

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4