Справа №442/7209/16-ц
Провадження №2/442/356/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої-судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

позивача ( відповдіача ) ОСОБА_2

представника позивача ( відповідача) - ОСОБА_3

за участю представника відповідача (позивача) : ОСОБА_4

представника відповдіача ( позивача) : ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_14

відповдіача ( третьої особи ) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Лішнянська сілььска Рада Дрогобицького району Львівської област, за участю третьої особи Управління Держгеокадастру в Дрогобицькому районі Львівської області , Дрогобицький районний відділ Львівської реіогальної філілї ДП " Центр державного земельного кадастру про визнання недійсним та скасувати рішення сесії, визнати недійсним держааний акт на право власності на земельну ділянку, визнати недійним договір купівлі - продажу земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов"язання не чинити перешкоди та цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_14, ОСОБА_2, Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області за участю третіх осіб Управління Держгеокадастру в Дрогобицькому районі, Дрогобицький районний відділ Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_7 про визнання рішення сесії , Державного акту на право власності на земельну ділянку та договору дарування земельної ділянки недійсним ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з врахуванням уточнених позовних вимог доОСОБА_8, ОСОБА_7, Лішнянська сілььска Рада Дрогобицького району Львівської област, за участю третьої особи Управління Держгеокадастру в Дрогобицькому районі Львівської області , Дрогобицький районний відділ Львівської реіогальної філілї ДП " Центр державного земельного кадастру про визнання недійсним та скасувати рішення сесії, визнати недійсним держааний акт на право власності на земельну ділянку, визнати недійним договір купівлі - продажу земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов"язання не чинити перешкоди

У підтвердження своїх позовних вимог посилаються на те, що відповідно до наказу Передкарпатської сільськогосподарської дослідної станції № 221 від 12.10.1990 року задоволено заяву його матері ОСОБА_14 про виділення їй присадибної земельної ділянки під будівництво житлового будинку в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області за рахунок земель вільного присадибного фонду.

Згідно рішення Виконавчого комітету Лішнянської сільської ради народних депутатів Дрогобицького району Львівської області від 19 жовтня 1990 року за № 138 «Про будівництво індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_14.» затверджено вищезазначений Наказ.

Рішенням Виконавчого комітету Дрогобицької районної ради народних депутатів Львівської області від 28.03.1991 року за № 62 « Про надання дозволу на індивідуальне житлове будівництво, переобладнання, використання за призначенням, самовільно споруджених будівель» його матері ОСОБА_14 надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель вказаної земельної ділянки в натуру про що

колективним підприємством «Дрогобицьке районне бюро планування та архітектури» складено «Акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель». 21.04.1991 року колективним підприємством «Дрогобицьке районне бюро планування та архітектури» видано Дозвіл № 125/91 на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво. Відповідно до кварталу забудови с. Лішня, затвердженого Львівським обласним проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро визначено план прив'язки та графічне зображення розташування земельної ділянки, яка була виділена його мамі ОСОБА_14 (АДРЕСА_1).

Його мамою - ОСОБА_14 було розпочато будівництво будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 у відповідності до розбивки кварталу забудови, розробленого Львівським обласним проектно-виробничим та архітектурно - планувальним бюро, погодженим головним архітекторм Дрогобицького району 17.06.1993 року, було вибито фундаменів землі згідно типового проекту та будівельного паспорта погодженого головним архітектором Дрогобицького району. У зв»язку з необхідністю приватизації вказаної ділянки його мама ОСОБА_14 звернулася з відповідною заявою до Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області. Рішенням Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 20.01.2005 року № 270 його матері ОСОБА_14 на підставі її заяви та записів земельно-облікової документації передано у приватну власність вказану земельну ділянку площею 0,15 Га. в урочищі «Сад» с.Лішня під будівництво житлового будинку. На підставі цього рішення Лішнянською сільською радою 19 травня 2011 року ОСОБА_14 видано державний акт про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00252, площа земельної ділянки 0,1400га. в с.Лішні; цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно плану меж земельної ділянки, який є невід»ємним від державного акту, дана земельна ділянка має наступні межі : А-Б - землі загального користування дорога; Б-В землі ОСОБА_15 (на даний час ОСОБА_16 ) В-Г землі с/ради; Г-А землі ОСОБА_17

10 травня 2012 року між ним та його мамою ОСОБА_14 було укладено договір дарування вказаної земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. та зареєстровано в реєстрі № 588. Відповідно до вказаного Договору ОСОБА_14 подарувала йому належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,14 Га, яка розташована в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області. Про що зроблено відповідний запис на державному акті про право власності на земельну ділянку та в поземельній книзі 17.09.2012 року зареєстровано за №93.

04.10.2016 року він звернувся до Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру з Дрогобицькому районі Львівської області із повідомленням про виправлення технічної описки фізичною особою. Підставою для звернення з таким повідомленням стала відсутність у Публічній кадастровій карті інформації щодо належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,14 Га, що знаходиться на території с. Лішня Дрогобицького району Львівської області за кадастровим № НОМЕР_2. І йому стало відомо, що його земельній ділянці було присвоєно інший кадастровий номер: НОМЕР_3. Відповіддю від 04.10.2.016 року його повідомлено, що в місцевому фонді документації із землеустрою управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі наявна документація із землеустрою на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2, розробником якої є Дрогобицький районний відділ Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», але інформація про земельну ділянку у форматі обмінного файлу ( електронного документу) відсутня. 17.10.2016 року Управління Держгеокадастру в Дрогобицькому районі Львівської області повторно надало відповідь на його звернення, та вказало на відсутність обмінного файлу за вищевказаною земельною ділянкою.

Окрім, того, 17.10.2016 року листом з вихідним № 19-1302-99.2-4404/15-16 звернулося до Дрогобицького районного відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» з проханням про надання електронного документу, який містить відомості про земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2. До цього часу відповіді на адресу Управління Держгеокадастру в Дрогобицькому районі Львівської області не надходило.

Вважає, що відповідач ОСОБА_7 незаконно виготовив державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яку незаконно продав ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_19 у 1996 році вказана земельна ділянка не виділялася. На сесії Лішнянської сільської Ради Дрогобицького району, що відбувалася 30.05.1996 року вказане рішення не приймалося, тому сесія Лішнянської сільської Ради Дрогобицького району у 2003 році не вправі була передавати у приватну власність земельну ділянку п. ОСОБА_7. Крім того останній не замовляв і йому не виготовляли будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_1 , оскільки ця ділянка не виділялася йому під забудову. З технічної документації вбачається, що п. ОСОБА_7 на земельну ділянку присвоюють два різні кадастрові номери .

З відповіді Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастр від 29.12.2016 року на його скаргу земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_3 накладаються на земельну ділянку з кадастровим № , НОМЕР_2, площа співпадає на 99.1818% , тобто його земельна ділянка і та яку п. ОСОБА_7 продав п. Краснобородько є одна і та ж ділянка. Відтак, він змушений і оспорювати договір купівлі - продажу земельної ділянки, як такий, що не відповідає вимогам закону. А оскільки незаконність видачі оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку п. ОСОБА_7 та неправомірність оспорюваного правочину купівлі - продажу земельної ділянки і зумовлює скасування державної реєстрації прав відповідачів на спірний об»єкт нерухомого майна.

На даний час на земельній ділянці проводиться відповідачем ОСОБА_8

будівництво, закладення фундаменту, при цьому закладка нового фундаменту відбувається таким чином, що закладений його батьками фундамент в землі фактично розміщений всередні нового фундаменту, з метою скрити старий фундамент. Про такі дії відповідача йому стало відомо зі слів сусідів, що проживають поруч з спірною земельною ділянкою. Оскільки він позбавлений права володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться у його власності, а оформлення відповідачем ОСОБА_7 через третіх осіб права власності на його земельну ділянку , відчуження її відповідачу ОСОБА_8, та ведення ним фундаменту на його земельній ділянці є протизаконним та самовільним захопленням земельної ділянки, в результаті чого порушуються його права, як власника земельної ділянки, які підлягають захисту.

Позивач ( відповідач) ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_8, звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_14, ОСОБА_2, Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області за участю третіх осіб Управління Держгеокадастру в Дрогобицькому районі, Дрогобицький районний відділ Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_7 про визнання рішення сесії , Державного акту на право власності на земельну ділянку та договору дарування земельної ділянки недійсним.

У підтвердження своїх позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,1501 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, що підтверджується договором купіівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_7 від 26.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Юзефівим О.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 413, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ-16 та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 2.

.За інформацією ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 29.12.2016р. №31- 021-20593/2-16 на запит відповідача ОСОБА_2 встановлено, що земельна ділянка, яку придбав ОСОБА_8 , практично співпадає із земельною ділянкою, яка вказана у Державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,1400га, НОМЕР_4 від 19.05.2011, кадастровий номер якої НОМЕР_2. (площа співпадає 99,1818%), яка належить ОСОБА_2

10 травня 2012 року ОСОБА_14 оформила із відповідачем ОСОБА_2 договір дарування земельної ділянки площею 0,1400га в с. Лішня Дрогобицького району, зареєстрований в реєстрі за № 588.

Вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_14 площею 0,1400га в с. Лішня Дрогобицького району, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, серії № 345656 від 19.05.2011р., та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів право власності на землю за №00252, кадастровий номер НОМЕР_2 та відповідно Договір дарування земельної ділянки, укладений ОСОБА_14 та ОСОБА_2 10.05.2012р., зареєстрованого в реєстрі за № 588, слід визнати недійсними та скасувати, оскільки відповідачці ОСОБА_14 16 листопада 2010 року було видано раніше Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 865 га в с. Опака Дрогобицького району по вух Шевченка, 255, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житловог: будинку і господарських будівель, серії ЯБ 432169, кадастровий номер НОМЕР_5. Цю земельну ділянку їй було надано безоплатно на підставі рішення Опаківської сільської ради від 17.11.2008р.за № 165.

Крім того, реалізувавши своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки відповідачка обманним шляхом, не повідомивши про це Лішнянську сільську раду, виготовила Державний акт НОМЕР_6 від 19.05.2011р., та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №00252, кадастровий номер : НОМЕР_2 , посилаючись на рішення Лішнянської сільської ради від 20.01.2005р. за № 270.

Крім того, у зв'язку з неправомірним отриманням відповідачкою ОСОБА_14 Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6 в провадженні слідчого відділення Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000341 від 10 березня 2017року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.190 КК України за фактом отримання ОСОБА_14 безоплатно двох земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Оскільки ОСОБА_8 є законним власником вище вказаної земельної ділянки, а на цю ж земельну ділянку претендує і відповідач ОСОБА_2, то і захистом прав ОСОБА_8 змушений звернутися із заявою до суду.

В судовому засіданні позивач ( відповідача) ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав викладених у уточнених позовних вимогах та просять їх задоволити. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 просять відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи.

Представника відповідача ( позивача) ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Крім того просять застосувати строк позовної давності посилаючись на судову практику, зокрема Постанову судової палати у цивільних і господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 року по справі № 6-152цс14, де зазначено, що для правильного застосування ч.1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об»єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Просять в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Позов ОСОБА_8 просять задоволити з підстав викладених у позовних вимогах.

Відповідач ( третя особа ) ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Крім того просить застосувати строк позовної давності посилаючись на судову практику, зокрема Постанову судової палати у цивільних і господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 року по справі № 6-152цс14, де зазначено, що для правильного застосування ч.1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об»єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Просить в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Позов ОСОБА_8 просить задоволити.

Представник відповідача Лішнянської сільської Ради Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_22 з приводу задоволення чи відмови у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_8 покладається на думку суду та пояснила, що дійсно сільська Рада видавала довідку п. ОСОБА_7. , що дана земельна ділянка належить останньому. Вказала, що вона виходила на місце розташування земельної ділянки, будь-яких забудов на цій земельній ділянці не було. Згодом з"ясувалося, що ця земельна ділянка належить ОСОБА_14, яка сплачує податок . А тому і ОСОБА_14 теж видавала відповідну довідку. Оскільки такого обов"язку як реєстрація державних атків на право власності на земельні ділянки у сільскій раді не має, відтак вони позбавлені можливості належним чином контролювати власників земельних ділянок. Чому сільська рада видала два рішення на одну у ту ж земельну ділянку пояснити не може.

Представник третьої особи Управління Держгеокадастру в Дрогобицькому районі Львівської області ОСОБА_23 з приводу задоволення чи відмови у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_8 покладається на думку суду та пояснив, що дійсно в даний час встанолвено, що дві земельні ділянки знаходяться на одному і тому ж місці . П. ОСОБА_7 звертався з приводу виготовлення технічної документації на підставі наявного у нього державного акту, виходили на місце , будь- яких забудов на цій земельній ділянці не було. Також було виявлено помилки у кадастровому номері земельної ділянки. Однак суду пояснив, що координати обох земельних ділянок як п. ОСОБА_7 та п. Максим"як не співпадали. Вважає, що винним в даній ситуації є сільська рада, яка видала два рішення на одну і ту ж земельну ділянку, яка і повинна вирішити даний спір, надавши іншу земельну ділянку ОСОБА_14

Суд, дослідивши письмові докази по справі дав їм оцінку, і вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до Конституції народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування ( ч.2 ст.5) В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади- жителів села чи добровільного об»єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України ( ч.1 ст. 140 )

У ч.2 ст. 144 Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Цьому конституційному положенню відповідають Закон у ч.10 ст. 59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України та ст..ст. 73 і 77 Закону України « Про місцеве самоврядування ,їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та приймати рішення у межах наданих повноважень.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Передкарпатської сільськогосподарської дослідної станції № 221 від 12.10.1990 року задоволено заяву ОСОБА_14 про виділення їй присадибної земельної ділянки під будівництво житлового будинку в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області за рахунок земель вільного присадибного фонду.

Згідно рішення Виконавчого комітету Лішнянської сільської ради народних депутатів Дрогобицького району Львівської області від 19 жовтня 1990 року за № 138 «Про будівництво індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_14.» затверджено вищезазначений Наказ.

Рішенням Виконавчого комітету Дрогобицької районної ради народних депутатів Львівської області від 28.03.1991 року за № 62 « Про надання дозволу на індивідуальне житлове будівництво, переобладнання, використання за призначенням, самовільно споруджених будівель» ОСОБА_14 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель вказаної земельної ділянки в натуру про що колективним підприємством «Дрогобицьке районне бюро планування та архітектури» складено «Акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель». 21.04.1991 року колективним підприємством «Дрогобицьке районне бюро планування та архітектури» видано Дозвіл № 125/91 на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво.

Рішенням Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 20.01.2005 року № 270 ОСОБА_14 на підставі її заяви та записів земельно-облікової документації передано у приватну власність вказану земельну ділянку площею 0,15 Га. в урочищі «Сад» с.Лішня під будівництво житлового будинку.

На підставі цього рішення Лішнянською сільською радою 19 травня 2011 року ОСОБА_14 видано державний акт про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю і

право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00252, площа земельної ділянки 0,1400га. в с.Лішні; цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно плану меж земельної ділянки, який є невід»ємним від державного акту, дана земельна ділянка має наступні межі : А-Б - землі загального користування дорога; Б-В землі ОСОБА_15 (на даний час ОСОБА_16 ) В-Г землі с/ради; Г-А землі ОСОБА_17

10 травня 2012 року ОСОБА_14 було укладено договір дарування вказаної земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. та зареєстровано в реєстрі № 588. Відповідно до вказаного Договору ОСОБА_14 подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,14 Га, яка розташована в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області. Про що зроблено відповідний запис на державному акті про право власності на земельну ділянку та в поземельній книзі 17.09.2012 року зареєстровано за №93.

Позивач ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,1501 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, що підтверджується договором купіівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_7 від 26.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Юзефівим О.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 413, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ-16 та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 2.

В свою чергу відповідач ( третя особа) ОСОБА_7, попередній власник земельної ділянки 19.02.2004 року отримав Державний акт на право власності НОМЕР_7 на земельну ділянку площею 0.1501 га, кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Даний державний акт йому було видано на підставі рішення 8 сесії 4 скликання Лішнянської сільської Ради від 08.08.2003р. за № 110 « Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування», згідно якого Лішнянська сільська рада передала безкоштовно у приватну власність ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку площею 0.15 га.

У листі Управління Держземагенства у Дрогобицькому районі № 1483 від 20.05.2013 року зазначено, що кадастровий номер земельної ділянки на території Лішнянської сільської ради з структурою НОМЕР_3 змінено на НОМЕР_3 ( державний акт НОМЕР_7 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 91 від 19.02.2004р.) 25.05.2013 року дану земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, де зазначено власником цієї землі ОСОБА_7

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України «Право на захист цивільних прав та інтересів» кожна особа має право на захист свого цивільного трава у разі його порушення.

В даному випадку порушення законного права власності на земельну ділянку обох власників як ОСОБА_2 так і ОСОБА_8, яким належить на праві власності одна і таж спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, що стверджується листом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 29.12.2016р. №31- 021-20593/2-16 на запит відповідача ОСОБА_2 з якого вбачається, що земельна ділянка, яку придбав ОСОБА_8, практично співпадає із земельною ділянкою, яка вказана у Державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,1400га, НОМЕР_4 від 19.05.2011, кадастровий номер якої НОМЕР_2. (площа співпадає 99,1818%), яка належить ОСОБА_2

За змістом статті 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно з ст.131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу з урахуванням вимог цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч.1 ст.126 ЗК право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий

оспорюваний державний акт.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, котрі, однак, не повинні суперечити закону та не порушувати прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою створення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб'єктами права.

Згідно з пунктом 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року № 3180-XII) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічне положення міститься у пунктах першому та сьомому розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

З матеріалів справи, вбачається, що як п. ОСОБА_7. так і п. ОСОБА_14. набули право користування спірною земельною ділянкою правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлені

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 ЗК України іє вичерпним.

Законодавець встановлює, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України), а відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Постановою пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року зазначено, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено, у зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205- 210,640 ЦК тощо).

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що сторони необґрунтовано стверджують про протиправність укладання спірних договорів як купівлі - продажу так і договору дарування земельної ділянки, оскільки за їх змістом вбачається, що вони укладені на підставі вільного волевиявлення, не суперечить законодавству, не порушують права і охоронювальні законом інтереси громадян або суб'єктів господарювання, сторони досягли істотних його умов, а тому, в розумінні вимог ст. 638, 655 - 697 ЦК України, вони вважаються укладеним, а саме, подія та прагнення сторін на його укладення відбулося.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію («Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод») та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

У рішенні від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку про те, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 «Першого протоколу Конвенції». Тобто визнання недійсними рішення публічного органу та договору, згідно яких майно отримане у власність від держави, та подальше позбавлення цього права на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим та незаконним.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У наведеній справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

З огляду на зазначене, наведені сторонами обставини не дають підстав для висновку про незаконність отримання у приватну власність як п. ОСОБА_7. так і ОСОБА_14 спірного майна, і та як наслідок не свідчать про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу та договору дарування такого майна недійсним.

Крім того судом беруться до уваги посилання відповідачів, щодо застосування строку позовної давності, що є підтсавою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на судову практику, зокрема Постанову судової палати у цивільних і господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 року по справі № 6-152цс14, де зазначено, що для правильного застосування ч.1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об»єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

10.05.2012р. ОСОБА_14 згідно договору дарування безоплатно передала у власність позивачу земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2. Під час дарування земельної ділянки дарувальник та обдаровуваний могли перевірити чи дана земельна ділянка знаходиться у реєстрах, чи є наявні технічні помилки чи накладки по земельній ділянці. Крім того, позивач міг перевірити дану земельну ділянку і після отримання дару з 10.05.2012р

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

А тому на підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст.202, 203, 215, 216, 317, 319, 386, 391, 392 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 40, 79, 116, 118, 125, 126 , 131, 132, 152, 155 Земельного Кодексу України, суд

вирішив :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Лішнянської сільської Рада Дрогобицького району Львівської област, за участю третьої особи Управління Держгеокадастру в Дрогобицькому районі Львівської області, Дрогобицький районний відділ Львівської реіогальної філілї ДП " Центр державного земельного кадастру про визнання недійсним та скасувати рішення сесії, визнати недійсним держааний акт на право власності на земельну ділянку, визнати недійним договір купівлі - продажу земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов"язання не чинити перешкоди , відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_14, ОСОБА_2, Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області за участю третіх осіб Управління Держгеокадастру в Дрогобицькому районі, Дрогобицький районний відділ Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_7 про визнання рішення сесії , Державного акту на право власності на земельну ділянку та договору дарування земельної ділянки недійсним, відмовити.

Вжиті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2016 року заходи забезпечення позову після вступу рішення в законну силу, скасувати

Судові витрати за подання позову ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_8, покласти за рахунок державних асигнувань.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду

Головуюча -суддя_________________