Справа № 463/2637/16 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/918/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.І.

З участю: представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 25 090 000. 00 грн., що еквівалентно сумі позики 1 000 000 дол. США, згідно курсу НБУ станом на 02.06.2016 року. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення в частині визначення суми в гривневому еквіваленті таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає зміні. Твердження суду про те, що представник позивача в судовому засіданні просив стягнути заборгованість в гривневому еквіваленті станом на день подання позову не відповідає дійсності, а окрім того незалежно від бажання чи висловлювання сторін по справі, суд зобов'язаний приймати рішення у відповідності до чинного законодавства. Ухвалюючи рішення, суд не врахував вимоги ч.2 ст.553 ЦК України та роз'яснення надані у п.14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення коштів в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Просить змінити рішення та стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за договром позики від 16.09.2010 року у розмірі 25 830 000 грн., що еквівалентно сумі позики 1 000 000 доларів США, згідно курсу НБУ на 11.10.2016 року.

Представник відповідача ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права. Стверджує, що відповідно до ст.60 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що між сторонами склалися відносини позики. Зазначає, що на підтвердження договору позики може бути представлена розписка, але вона має підтверджувати як отримання коштів у борг так і умови на яких ці кошти надаються і коли мають бути повернуті, тобто умови договору. Вказує, що із тексту наданої розписки вбачається лише те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в якості позики, однак в розписці не вказано, що кошти надаються в борг і відповідач зобов'язаний їх повернути, тому дана розписка не може бути доказом того, що між сторонами укладений договір позики. Ухвалюючи рішення, суд не взяв до уваги правову позицію ВСУ від 12 грудня 2012 року, де зазначено що при розгляді таких категорій справ суди повинні виявляти правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа. У висновку від 11.11.2015 року викладеному у постанові ВСУ №6-1967цс15 зазначено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_4 та заперечення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, заслухавши думку представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги в інтересах позивача ОСОБА_2 та заперечення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах відповідача ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в інтересах позивача ОСОБА_2 підлягає до задоволення, апеляційна скарга в інтересах ОСОБА_4 підлягає відхиленню.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно розписки про отримання позики від 16.09.2010 року написаної власноручно відповідачем ОСОБА_4 зазначено, що він отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в якості позики у сумі еквівалентній 1 000 000 доларів США в день складання цієї розписки 16 вересня 2010 року ( а.с.4).

Відповідно до приписів статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК визначено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальникком) у строк та в порядку, встановлені договором.

Отже, договір позики є реальною угодою й вважається укладеним з моменту передання грошей.

Доводи представника відповідача ОСОБА_5 про те, що між сторонами мали місце ділові стосунки, а сам факт написання розписки був лише гарантією виконання відповідачем ОСОБА_4 взятих на себе обов»язків, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відхилено через недоведеність належними та допутимими доказами.

В той же час назва розписки зазначена як розписка про отримання позики у якій чітко зазначена сума позики та дата її реального отримання.

Щодо визначення строку дати повернення позики, така не зазначена у розписці, а відтак колегія суддів погоджується із поясненнями представника позивача ОСОБА_3 та висновком суду першої інстанції, що такою датою є Вимога позикодавця, яка повинна бути задоволена на протязі семи днів з дня її пред»явлення. Позивач ОСОБА_2 05 травня 2016 року надіслав відповідачу ОСОБА_4 Вимогу про повернення коштів, які ним отримані згідно розписки від 16.09.2010 року. Вимогу ОСОБА_4 отримав 18 травня 2016 року, однак не вчинив жодних дій для погашення заборгованості.(а.с.5,6).

Відповідно до ст.530 ч.2 ЦК якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст.261 ч.1,5 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов»язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред»явити вимогу про виконання зобов»язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно строк позовної давності слід відраховувати з часу пред»явлення ОСОБА_2 вимоги про повернення коштів, яка не була виконана відповідачем, а відповідно з цього часу вважається порушення прав позивача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення грошових коштів за договором позики від 16.09.2010 року, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 99 Конституції України, на норми Цивільного кодексу та практику Верховного Суду України правильно зазначив, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, засобом погашення грошового зобов»язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» гривневий еквівалент валютного зобов»язання має визначатися станом на день розгляду справи. Всупереч зазначеному, суд стягнув грошові кошти по курсу долара на день звернення позивача до суду, що є значно нижчим від курсу валюти на день розгляду справи по суті. Станом на день ухвалення рішення суду 11 жовтня 2016 року сума основного боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 по договору позики від 16 вересня 2010 року становить 1 000 000 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ України на 11.10. 2016 року 25 830 000 грн., а не 25 090 000 грн. як зазначено у рішенні суду та визначено позивачем на дату звернення до суду. (а.с. 66, 110 доларів США = 2582,7169 грн.).

Відповідно до ст.309 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині визначення грошової суми, що підлягає стягненню у національній валюті підлягає зміні з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в і д х и л и т и .

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2016 року змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість за договором позики від 16.09.2010 року у розмірі 25 830 000 грн., що еквівалентно сумі позики 1 000 000 доларів США згідно курсу НБУ від 11.10.2016 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_7