УХВАЛА

13 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С.,Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на частину вкладів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року позови задоволено. Визнано за ОСОБА_5 з 20 липня 2015 року право власності на частину вкладу в розмірі 9500 доларів США, які ОСОБА_5 набув відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 20.07.2015р. за Договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/79795/6-14 від 18.12.2014р., укладеним між ОСОБА_9 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з набуттям ОСОБА_5 за вказаним договором банківського вкладу на суму 9500,00 доларів США статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнано за ОСОБА_7 з 20 липня 2015 року право власності на частину вкладу в розмірі 9500 доларів США, які ОСОБА_7 набув відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 20.07.2015р. за Договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/79795/6-14 від 18.12.2014р., укладеним між ОСОБА_9 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з набуттям ОСОБА_7 за вказаним договором банківського вкладу на суму 9500,00 доларів США статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнано за ОСОБА_6 з 20 липня 2015 року право власності на частину вкладу в розмірі 9500 доларів США, які ОСОБА_6 набув відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 20.07.2015р. за Договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/79795/6-14 від 18.12.2014р., укладеним між ОСОБА_9 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з набуттям ОСОБА_6 за вказаним договором банківського вкладу на суму 9500,00 доларів США статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнано за ОСОБА_4 з 20 липня 2015 року право власності на частину вкладу в розмірі 9500 доларів США, які ОСОБА_4 набув відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 20.07.2015р. за Договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/79795/6-14 від 18.12.2014р., укладеним між ОСОБА_9 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з набуттям ОСОБА_4 за вказаним договором банківського вкладу на суму 9500,00 доларів США статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнано за ОСОБА_8 з 20 липня 2015 року право власності на частину вкладу в розмірі 9500 доларів США, які ОСОБА_8 набула відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 20.07.2015р. за Договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/79795/6-14 від 18.12.2014р., укладеним між ОСОБА_9 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з набуттям ОСОБА_8 за вказаним договором банківського вкладу на суму 9500,00 доларів США статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовів відмовлено.

ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності на частину вкладів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська