Справа № 172/161/17
Провадження № 2/172/373/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14.09.2017 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі:
судді Філіппова Є.Є.
секретаря - Лук"яненко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів,-
Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що 19 січня 2017 року між, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» було укладено договір Фінансового лізингу № 0085, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: Chery E5 Comfort (а.с. 9-16). Відповідно до умов Договору лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Chery E5 Comfort ) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором (пункт 1.3. договору).
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до умов, викладених у п.12.1 Договору фінансового лізингу № 0085 від 19.01.2017 року Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає.
Пунктом 12.2. Договору фінансового лізингу передбачено, що лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив Авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п. 9.З. даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку, лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого авансового платежу. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає.
Пунктом 12.5 Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів, лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. що діє в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного лізингового платежу, до дня фактичної оплати цього лізингового платежу включно. За несвоєчасне внесення лізингових платежів Лізингодавець зобов'язаний сплачувати Лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного лізингового платежу по день фактичної оплати цього платежу включно.
Відповідно до п. 12.6 Договору, за використання предмета лізингу не за призначенням, невиконання обов'язку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника предмета лізингу, неподання інформації про стан та місцезнаходження предмета лізингу, порушення умов п.п. 3.3.6 п.3.3 договору, лізингоодержувач зобов'язаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 3% від загальної вартості предмету лізингу на момент підписання Додатку № 3 до даного договору за кожен випадок такого порушення.
Пунктом 12.7 Договор/ передбачено, що за створення перешкод представника лізингодавця в інспектуванні предмета лізингу, лізингоодержувач зобов'язаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 5% від загальної вартості предмета лізингу на момент укладання Додатку №3 до договору за кожен випадок такого порушення.
Згідно п. 16.5 Договору, лізингодавець може передати свої права і обов'язки за даним договором третім особам в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача.
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 19 січня 2017 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 5.8 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності за будь-які особливі характеристики або придатність предмета лізингу, суперечить положенням статті 808 ЦК України, у відповідності до якої якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо.
Згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Як вбачається зі змісту Договору, укладеного між сторонами, комісія за організацію договору - першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обов'язкових платежів, що має бути сплачений Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладанням договору, в тому числі витрати, що пов'язані з пошуком предмету лізингу лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображається у даному договорі та додатку № 1 до договору, та становить 7 % від вартості предмета лізингу
Відповідно до п. 10.1 Договор/. лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку сплати лізингових періодичних платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає- відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 20 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування ( винагорода Лізингодавця за отримане у лізинг майно); -частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 6 відсотків.
Розмір комісії за організацію договору складає 10 493 грн. 00 коп. Ця сума не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
З п. 4.1 Договору вбачається, що Лізингодовець передає у користування Предмет Лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст. 9 даного договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7 ст. 1 даного договору.
Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу -комісія за організацію угоди» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом.
У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору.
Вказані положення Договору порушує принцип добросовісності, оскільки, Відповідач не обгрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору.
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.
Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначені Законом України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до частини першої статті 1 названого вище Закону, фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Відповідно до статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.
Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню у силу приписів статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», статей 799, 806 ЦК України. У разі недодержання цієї вимоги такий договір вважатиметься нікчемним з огляду на приписи частини першої статті 220 ЦК України.
За таких обставин, у зв'язку із недотриманням нотаріальної форми при укладенні Договору фінансового лізингу № 0085 від 19.01.2017 року такий договір слід вважати нікчемним.
Враховуючи вищезазначене, встановивши несправедливі умови договору фінансового лізингу, що характеризуються істотним дисбалансом прав та обовязків сторін на користь відповідача, позовні вимоги про визнання договору недійсним підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.79, п.2, 6 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать витрати на правову допомогу.
Згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню витрати, понесені на оплату правової допомоги у розмірі 1000,00 грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1280,00 гривень.
Керуючись ст. 10,11, 60, ч. 2 ст. 197, 208, 209, 212-215, 224-228, 292, 294 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів - задовольнити.
Визнати договір Фінансового лізингу № 0085 від 19.01.2017 року укладений між ТОВ «Єврокар Україна» та ОСОБА_1 недійсним.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його оголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Суддя :