Справа № 363/3543/16-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/2113/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 20.04.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми позики, збитків від інфляції та пені,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

28 квітня 2009 року він надав відповідачам у позику кошти у розмірі 78 000 гривень строком до 01 січня 2013 року. Зазначав, що відповідачі не виконали свої зобов'язання, до 01 січня 2013 року грошові кошти не повернули.

Вказував, що він має право стягнути з відповідачів частину заборгованості на суму 12000 грн. строком погашення відповідно 01.10.2012 року та 1.01.2013 року, передбачену п.5 договору позики, пеню в розмірі 8% від несплаченої суми на місяць, що за період з 01.04.2011 року по 01.07.2011 року склала 16380 грн., збитки від інфляції 9576 грн. Відлік строку позовної давності для нарахування пені за період з 01.04.2011 року по 01.07.2011 року почався 01.04.2011 року. Він не звертався до суду з позовом, оскільки на дату спливу строку позовної давності у провадженні органів ДВС знаходився виконавчий напис нотаріуса щодо стягнення коштів із ОСОБА_3 за відповідний період договору, таким чином вважав свої права на отримання пені захищеними в позасудовому порядку. Зазначав, що 05.05.2016 року отримав повідомлення від органів ДВС про фактичну втрату з причини проведення АТО виконавчого провадження щодо відповідача разом з виконавчим написом.

Оскільки він не має можливості отримати дублікати виконавчих написів та поновити виконавчі провадження, вважав, що його права як стягувача на отримання боргу у ОСОБА_3 безповоротно порушені, про що він дізнався лише у травні 2016 року. Тому вважав, що строк позовної давності ним не пропущений.

У зв'язку з наведеним просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно частину заборгованості в сумі 12000 грн., збитки від інфляції в сумі 9576 грн., стягнути із ОСОБА_3 на його користь пеню за договором позики за період з 01 квітня по 01 липня 2011 року в розмірі 16380 грн.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 28 квітня 2009 року в сумі 12000 грн. та збитки від інфляції в сумі 9576 грн., всього 21 576 грн. В задоволенні вимог щодо стягнення 16380 грн. відмовлено.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що суд дійшов хибного висновку про те, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення із ОСОБА_3 на його користь пені за договором позики за період з 01 квітня по 01 липня 2011 року, оскільки виконавчий напис нотаріуса не виконаний до теперішнього часу. Вважає, що вказана вимога підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені за договором за період з 01 квітня по 01 липня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що вказані суми вже були стягнуті на користь позивача шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, про що свідчить відповідна відмітка нотаріуса на представленому позивачем договорі позики. Обґрунтовуючи свою незгоду з таким рішенням, апелянт зазначає, що незважаючи на те, що виконавчий напис й перебував на примусовому виконанні у відповідній виконавчій службі, фактично вказана сума стягнута не була. В той же час, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження такого посилання до суду позивачем надано не було. За таких умов наведені твердження залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

З урахуванням того, що 22.07.2011 року нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення спірних коштів на користь позивача, вказаний напис перебував на примусовому виконанні державної виконавчої служби, враховуючи недоведеність посилань позивача щодо того, що фактично кошти стягнуті не були, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону й обставинам справи.

У відповідності до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк