АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1640/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 24 Шкреба В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівВасиленко Л. І., Нерушак Л. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Національної академії внутрішніх справ - Кирдана Богдана Васильовича на заочне рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_7 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

24 грудня 2015 року представник Національної академії внутрішніх справ Медяна О.А. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2008 року № 714 ОСОБА_7 з 01 вересня 2008 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ.

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ було реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

Зазначає, що 09 вересня 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом - УМВС України у Черкаській області та відповідачем було укладено договір № Чк-31 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, який пізніше було доповнено додатковим договором № 1 від 22 травня 2012 року, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_7 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався, після закінчення навчання, відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням в навчальному закладі.

Вказує, що з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року, відповідно до умов договору, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Наказом Національної академії внутрішніх справ від 28 червня 2012 року № 378 ОСОБА_7 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Черкаській області.

Листом від 07 жовтня 2013 року за № 14/12-2670 Національну академію внутрішніх справ було повідомлено, що наказом УМВС України у Черкаській області від 30 липня 2013 року № 190 о/с відповідача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням.

Позивач посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору, не відпрацював за місцем розподілу не менше як три роки та звільнився за власним бажанням, просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат за навчання у розмірі 25 982 грн. 56 коп. та понесені витрати по сплаті судового збору на суму 1218 грн.

Заочним рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року в задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_7 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Національної академії внутрішніх справ - Кирдан Б.В. вважаючи рішення суду необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального права, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити по справі нове, яким позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням в навчальному закладі задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи в задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що витрати, пов'язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі в разі, якщо ця особа протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України звільнена за власним бажанням, мають відшкодовуватися не на користь навчального закладу.

Зазначив, що кошти виділяються з державного бюджету МВС України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України, тому Національна академія Внутрішніх справ є тільки користувачем коштів. Проте, документи, які б уповноважували НАВС звернутися до суду з вимогами про стягнення вказаних грошових коштів з відповідача на свою користь, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на неповному з'ясуванні обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2008 року № 714 ОСОБА_7 з 01 вересня 2008 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (а.с. 7).

09 вересня 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом - УМВС України у Черкаській області та відповідачем було укладено договір № Чк-31 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, який пізніше було доповнено додатковим договором № 1 від 22 травня 2012 року, що став його невід'ємною частиною (а.с. 8-10, 11).

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_7 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався, після закінчення навчання, відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу (п.п. 2.3.5), а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням в навчальному закладі (п.п. 2.3.6).

Відповідно до умов договору відповідач у період навчання з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року, перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг (п.1, п.2 п.п. 2.1.3).

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ було реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (а.с. 32).

Відповідно до наказу Національної академії внутрішніх справ від 28 червня 2012 року № 378 ОСОБА_7 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Черкаській області (а.с. 12).

Наказом УМВС України у Черкаській області від 30 липня 2013 року № 190 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_7 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням (а.с. 25).

Національна академія внутрішніх справ в позовній заяві просила суд стягнути з ОСОБА_7 на її користь вартість навчання у розмірі 25 982 грн. 56 коп.

Відповідно до п.1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС України, затвердженого наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62 вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС України.

Кошти на навчання виділяються із Державного бюджету України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства (п.п.9 Положення).

Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС (п.п. 9.10 Положення).

Таким чином, розпорядником коштів, які виділяються із бюджету на підготовку фахівців для МВС України є саме НАВС.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що права позивача не порушені, а тому він не має права на звернення до суду із вимогою про стягнення коштів за навчання, є помилковим.

Крім того, судом не враховано, що договір № ЧК-31 від 09 вересня 2008 року, який за своєю юридичною природою є цивільно-правовим, укладався між вищим навчальним закладом (виконавцем), комплектуючим підрозділом (замовником) та ОСОБА_7, при цьому МВС стороною даного договору не було. Розпорядником коштів, які виділялися з державного бюджету для підготовки фахівців є саме академія.

Вирішуючи питання обґрунтованості позову по суті, колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_7 згідно п.п.2.3.6 та п.3 договору зобов'язався відшкодувати вищому навчальному закладі МВС України витрати понесені на його навчання, за умови звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням до збігу трирічного строку служби. Звільнившись у 2013 році за пунктом 64 «ж» Положення про походження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, витрати не відшкодував.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; сплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до ст. 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати на навчання, стягнення даних сум відбувається у судовому порядку.

Отже, враховуючи, що звільнившись з органів внутрішніх справ за власним бажанням, витрати навчальному закладу відповідач не відшкодував, ці витрати підлягають відшкодуванню у примусовому порядку за рішенням суду.

Такий же порядок по відшкодуванню випускником витрат, понесених на навчання, яке проходить за державним замовленням, узгоджується також з п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року, «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» у разі звільнення з роботи за власним бажанням протягом 3 років після закінчення навчання.

Пунктом 2.3 наказу МВС України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу навчального закладу.

Отже, витрати на утримання курсанта, підтверджуються доказами, а саме: довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у НАВС (навчально-науковий інститут підготовки кадрів кримінальної міліції, випуск 2012 року) (а.с. 13), довідкою про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_7 в НАВС від 23 квітня 2014 року (а.с.14), довідками про доходи та відрахування за 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 роки (а.с. 15-19), довідкою щодо витрат коштів на харчування курсанта ОСОБА_7 під час навчання на факультеті початкової та спеціальної підготовки НАВС в період з 01 вересня 2008 року по 31 липня 2009 року (а.с. 20), довідкою про фактичне перебування на харчовому забезпеченні по ННПККМ КМ НАВС рядового міліції ОСОБА_7 в період з 01.09.2009 по 28.06.2012 рр. (а.с. 21), довідкою-витрат речового майна перемінного особового складу академії за період навчання з 26.07.2008 р. по 06.2012 р. (а.с. 22), довідкою про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв ОСОБА_7 (а.с. 23-24), розраховані відповідно до визначених норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем під час розгляду справи надано належні та вмотивовані докази, які дають підстави для задоволення позову.

За таких обставин, колегія судді апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, неправильно оцінив докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті та дав їм неналежну правову оцінку, неправильно визначивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, відповідно до правил ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 1218,00 грн. (а.с.1) та в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 339,80 грн. (а.с. 101).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Національної академії внутрішніх справ - Кирдана Богдана Васильовича задовольнити.

Заочне рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Національної академії внутрішніх справ (р/р 0175, Код 08751177, МФО 820172 банк ДКСУ, м. Київ) вартість навчання у розмірі 25 982 грн. 56 коп. (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві гривні п'ятдесят шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Національної академії внутрішніх справ 2557,80 грн. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :