Справа № 214/5322/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 квітня 2017 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого - судді Попова В.В.,
при секретарі - Ткаченко К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту припинення спільного проживання і ведення спільного господарства, визнання членом сім'ї наймача, права власності на частину квартири та визнання права власності в порядку спадкування, третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-18», та позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності на частину квартири, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-18», -
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнили та в уточненому позові просять суд встановити факт припинення спільного проживання та ведення спільного господарства між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_5 починаючи з моменту зняття з реєстрації, тобто з 21.04.1981 року та виїзду ОСОБА_5 на постійне місце проживання до Росії, по 18.06.1987 року, тобто по час розірвання шлюбу з ОСОБА_7; визнати ОСОБА_1 членом сім'ї члена кооперативу «Рассвет-18», ОСОБА_7, починаючи з 21.04.1981 року по 15.01.1988 року, тобто по момент укладення шлюбу ОСОБА_7 з ОСОБА_1; визнати 1/2 частину паєнагромадження 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, вступний пайовий внесок у розмірі 3600 рублів, як майно нажите за життя ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, під час роздільного проживання з дружиною ОСОБА_5 при фактичному припиненні шлюбу; визнати 1/2 частину паєнагромадження 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 як спільне сумісне майно набуте за життя членом кооперативу ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, та членом сім'ї з 21.04.1981 року, а з 15.01.1988 року дружиною - ОСОБА_1, в рівних частках по 1/4 частині кожному; визнати за ОСОБА_1 право власності на 14 частину кооперативної квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/16 частини кооперативної квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5; визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/16 частини кооперативної квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5; визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/16 частини кооперативної квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.
В обгрунтування своїх уточнених позовних вимог позивачі вказали, що 31.12.1971 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений шлюб. Згідно з ордером №794 від 17.02.1980 року ОСОБА_7 та члени його сім'ї: дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_4 отримали кооперативну квартиру АДРЕСА_1. Вступний пайовий внесок у розмірі 3600 рублів був внесений у 1977 році. Наприкінці 1980 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 подружні відносини припинились, вони не вели сумісного господарства, не було у них прав та обов'язків притаманних подружжю, а 21.04.1981 року ОСОБА_5 разом з дочкою ОСОБА_4 знялась з реєстраційного обліку з вказаної квартири та виїхала проживати у Росію. На час виїзду ОСОБА_5 поділ майна подружжя відбувся, оскільки ОСОБА_5 усі речі в контейнері вивезла до Росії на постійне місце проживання. За період сумісного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був сплачений лише перший пайовий вступний внесок у розмірі 3600 рублів, що складає 47/100 частки від повної вартості квартири - 7603 рублів. 28.04.1981 року ОСОБА_5 була виключена із членів кооперативу. ОСОБА_1 також зазначила, що з літа 1981 року вона стала жити однією сім'єю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, з ОСОБА_7, вони вели сумісне господарство, мали спільний побут та бюджет. 04.12.1981 року вона була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1. Проживаючи однією сім'єю, не перебуваючи в шлюбі, у них народились діти - син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. За час проживання однією сім'єю не перебуваючи в шлюбі вони сплачували пайові внески за спільні гроші, які отримували внаслідок спільної праці, а 15.01.1987 року, на зборах членів ЖБК, ОСОБА_1 була включена до членів кооперативу. 18.06.1987 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був розірваний. Після розірвання шлюбу ними в 1987 році був сплачений пайовий внесок у розмірі 327 рублів. 15.01.1988 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 В шлюбі вони продовжували сплачувати пайові внески та у 1991 році сплатили останній пайовий внесок. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Так, відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадщину прийняли спадкоємці першої черги: ОСОБА_1, як дружина спадкодавця, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також ОСОБА_4, дочка від першого шлюбу, як діти спадкодавця. Однак, звернувшись до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 отримала відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно та наявністю спору щодо спадкового майна з ОСОБА_5, у в'язку з чим позивачі вимушені були звернутись до суду з даним позовом.
ОСОБА_5, в свою чергу, звернулась до суду з позовом про визнання права власності на частину квартири, який надалі уточнила та в уточненому позові просить суд визнати, що їй належить 3/8 частини квартири у паєнагромадженні у виплаті внеску за квартиру АДРЕСА_1, та визнати за нею право власності на 3/8 частини вказаної квартири.
В обгрунтування своїх уточнених позовних вимог ОСОБА_5 вказала, що 31.12.1971 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7, який був розірваний 18.06.1987 року. В 1977 році вони з чоловіком отримали кооперативну квартиру АДРЕСА_1. В період шлюбу вона з чоловіком сплатили фактично 3/4 частини паю за квартиру, у зв'язку з чим вона має право на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1.
Представник ОСОБА_1 в судове засідання надав письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідачів - ухвалити рішення при заочному розгляді справи.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Представник ЖБК «Рассвет18» в судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що не заперечує проти позову ОСОБА_1
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
31.12.1971 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб (а.с.62 т.1).
17.02.1980 року ОСОБА_7 та члени його сім'ї: дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Саксаганської ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 01.02.1980 року отримали ордер №794 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18 т.1).
Згідно довідки від 25.06.2009 року, перший внесок за вказану квартиру у розмірі 3600 рублів був сплачений 27.10.1977 року (а.с.65 т.1).
Як убачається з матеріалів справи, 21.04.1981 року ОСОБА_5 разом з дочкою ОСОБА_4, яка надалі змінила прізвище на «ОСОБА_4», знялись з реєстраційного обліку з квартири та виїхали на простійне місце проживання за межі України - у Росію. Виїжджаючи на постійне місце проживання, за межі України, ОСОБА_5 контейнером перевезла свої речі, меблі та інші речи домашнього вжитку. Тому суд уважає, що з цього часу фактично шлюбні відносини між подружжям припинились та фактично за домовленістю сторін було поділено майно подружжя.
Так, за час сумісного проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_5 ними був сплачений перший пайовий вступний внесок у розмірі 3600 рублів, що складає 47/100 частки від повної вартості квартири - 7603 рублів.
28.04.1981 року ОСОБА_5 була виключена із членів кооперативу «Рассвет-18».
Згідно пп. 6, 6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.ст. 15, 17 Закону України «Про власність», ст.ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, ст. 146 ЖК Української РСР та п. 43 Примірного статуту ЖБК ураховуючи таке: а) пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.
Відповідно до п. 53 Примірного статуту ЖБК особі, яка вибула з житлово-будівельного кооперативу, повертається внесена нею сума паєнагромадження.
У зв'язку з викладеним, при вибутті ОСОБА_5 з житлово-будівельного кооперативу, вона мала право лише на отримання грошової компенсації у розмірі 1800 рублів, тобто на 1/2 частину паєнагромадження, оскільки на той час пай у повному обсязі внесений не був.
04.12.1981 року ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.9 т.1).
Як убачається з матеріалів справи, проживаючи однією сім'єю, не перебуваючи в шлюбі, у ОСОБА_7 та ОСОБА_1 народились діти: син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22-25 т.1).
Згідно довідки від 03.08.2010 року, ОСОБА_1, проживаючи однією сім'єю з ОСОБА_7, сплачували пайові внески з грудня 1981 року по грудень 1991 року, загальна сума яких становила 4003 рублів (а.с.95 т.1).
15.01.1987 року ОСОБА_1, на зборах членів ЖБК «Рассвет-18», була включена до членів кооперативу.
18.06.1987 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був розірваний (а.с.27 т.1).
15.01.1988 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 (а.с.26 т.1).
Згідно довідки від 25.06.2009 року, в шлюбі ними були сплачені пайові внески: в 1988 році - 324 рублів; в 1989 році - 324 рублів; в 1990 році - 324 рублів; в 1991 році - 324 рублів; останній пайовий внесок був сплачений 28.12.1991 року у розмірі 682 рублів (а.с.65 т.1).
Після сплати повного пайового внеску за вказану вище квартиру право власності на неї зареєстроване не було.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер (а.с.28 т.1).
Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадщину прийняли спадкоємці першої черги: ОСОБА_1, як дружина спадкодавця, ОСОБА_3, ОСОБА_2, як сини спадкодавця, та ОСОБА_4, як дочка спадкодавця від першого шлюбу. Однак, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виник спір щодо спадкового майна, у зв'язку з чим вони звернулись до суду.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.
Згідно до ч. 2 ст. 28 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Відповідно до п. 53 Примірного статуту ЖБК особі, яка вибула з житлово-будівельного кооперативу, повертається внесена нею сума паєнагромадження.
Таким чином, аналізуючи вказані норми права суд доходить до висновку, що після того, як ОСОБА_5 була виключена із членів кооперативу, у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання у Росію, вона мала право лише на отримання грошової компенсації у розмірі 1/2 частини паєнагромадження, яка на той час складала 1800 рублів, а не на визнання за нею права власності на спірну квартиру, так як на час її виключення із членів кооперативу був сплачений лише первинний внесок, а не повна сума в паєнагромадженні, яка у повному обсязі була сплачена лише в 1991 році, в період перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_1
Суд також зазначає, що викладені в позові ОСОБА_5 обставини, що вона з часу переїзду на постійне місце проживання до Росії, тобто з квітня 1981 року, по момент розірвання шлюбу з ОСОБА_7, тобто по 18.06.1987 року, висилала чоловіку гроші для сплати пайових внесків, належними доказами не підтверджені.
Окрім того, у відповідності до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління та володіння спадкові майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття.
Так, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину, так як фактично управляли та розпоряджались спадковим майном - квартирою та речами, які знаходились у квартирі, частина якої є спадковим майном, проживали у квартирі, та були і ній зареєстровані. ОСОБА_4 також прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року у випадках смерті після 01.07.1990 року члена житлово-будівельного, дачно-будівельного або гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, якщо на час смерті спадкодавцем був повністю внесений пайовий внесок - спадщина відкривається відповідно на квартиру, дачу, гараж, садовий будиночок, інші будівлі і насадження.
З урахуванням викладеного суд уважає, що на час відкриття спадщини, спадкодавцем було виплачено особисто 1/2 частина (47/100) паєнагромадження, 1/2 (53/100) частина - перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1, а тому виходячи із вказаних часток повинен бути поділ спадщини наступним чином: 1/4 частина кооперативної квартири як особисте майно ОСОБА_1, частка спільного майна подружжя, а 3/4 частини квартири повинні бути поділені між спадкоємцями в рівних частках по 3/16 частини квартири.
Між тим, згідно до ч. 3 ст. 29 КпШС України для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.
Так, ОСОБА_1 подала заяву про застосування строку позовної давності по позову ОСОБА_5, в яків вказує, що ОСОБА_5 не надала суду жодного доказу, стосовно поважності причини пропуску строку позовної давності, оскільки шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був розірваний ще 18.06.1987 року, а тому строк позовної давності щодо поділу майна подружжя закінчився ще 19.06.1990 року.
Суд також вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту припинення спільного проживання та ведення спільного господарства між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з 21.04.1981 року по 18.06.1987 року, є обґрунтованими, оскільки встановлено, що ОСОБА_5 в квітні 1981 року була виключена з членів кооперативу, у зв'язку з переїздом до іншого місця проживання - Росії та 21.04.1981 року була знята з реєстрації місця проживання.
Разом з тим, суд також вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання її членом сім'ї члена кооперативу «Рассвет-18» ОСОБА_7, починаючи з 21.04.1981 року по 15.01.1988 року, так як остання в цей час проживала та була зареєстрована з ОСОБА_2 за однією адресою, а також в цей період у них народились діти.
Щодо позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири, суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, у зв'язку з тим, що судом встановлено, що під час сумісного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_7 та за час, коли ОСОБА_5 була членом кооперативу, було сплачено лише 3600 рублів в паєнагромадженні, що складає 47/100 частини в паєнагромадженні, тоді як за час сумісного проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_1 було сплачено 53/100 частини в паєнагромадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд, -
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.
Встановити факт припинення спільного проживання та ведення спільного господарства між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_5 починаючи з моменту зняття з реєстрації - з 21.04.1981 року та виїзду ОСОБА_5 на постійне місце проживання до Росії, по 18.06.1987 року - по час розірвання шлюбу з ОСОБА_7.
Визнати ОСОБА_1 членом сім'ї члена кооперативу «Рассвет-18» ОСОБА_7, починаючи з 21.04.1981 року по 15.01.1988 року, по момент укладання шлюбу ОСОБА_7 з ОСОБА_1.
Визнати 1/2 частину паєнагромадження 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, вступний пайовий внесок у розмірі 3600 рублів, як майно нажите за життя ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, під час роздільного проживання з дружиною ОСОБА_5 при фактичному припиненні шлюбу.
Визнати 1/2 частину паєнагромадження 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, як спільне сумісне майно набуте за життя членом кооперативу ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, та члена сім'ї з 21. 04.1981 року, а з 15.01.1988 року дружини - ОСОБА_1, в рівних частках по 1/4 частині кожному.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину кооперативної квартири АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/16 частини кооперативної квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/16 частини кооперативної квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/16 частини кооперативної квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст.229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Суддя В.В. Попов.