Справа № 161/4808/17 Провадження № 22-ц/773/1305/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.09.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач не виконала умови договору належним чином, у неї станом на 31.01.2017 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 53701,31 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 2989,74 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 43639,71 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4038,46 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) -500 грн., штрафу (процентна складова) - 2533,40 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.09.2011 року в розмірі 4328,92 грн. з яких: заборгованість по відсотках за користування кредитом - 3228,92 грн., пеня - 1100 грн. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 128 грн. 98 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення в частині позовних вимог про стягнення тіла кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В судове засідання сторони не з'явилися. Тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи у зв'язку із зайнятість представника в іншому судовому засіданні. Однак колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні даного клопотання слід відмовити, оскільки позивач не обмежений процесуальним законодавством у праві залучення до участі у справі іншого повноваженого представника.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту до скасування з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг строку позовної давності за вимогами банку щодо повернення тіла кредиту в розмірі 2989,74 грн. почався у січні 2014 року, коли позичальник за умовами договору мала внести наступний платіж на погашення тіла кредиту, а позов пред'явлено 23.03.2017 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої просила відповідач.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (договір приєднання) у формі підписаної сторонами анкети-заяви, за яким позичальнику був встановлений кредитний ліміт в сумі 300 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а. с. 6). Згідно виписки по рахунку ОСОБА_2 30.11.2011 року кредитний ліміт встановлений в сумі 3000 грн. (а.с. 61).

В анкеті-заяві від 27.09.2011 року відповідач підтвердила, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомлена і згідна, що засвідчила своїм підписом.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 8-31) для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Згідно з п. 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідно до 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг картка дійсна до останнього дня місяця, вказаного на ній, включно.

Отже кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік встановлена, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку даності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Пунктом 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно з діючими тарифами.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічної позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

З довідки № 30.1.0.0/2-201170321/762 від 21.06.2017 року, виданої ПАТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що термін дії картки, виданої ОСОБА_2 згідно з кредитним договором б/н від 27.09.2011 року визначений останнім днем 06.2015 року(а.с.59).

Оскільки кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, а строк дії картки - по червень 2015 року, банк звернуся до суду з даним позовом у березні 2017 року, отже, трирічна позовна давність щодо вимоги про повернення кредиту не пропущена.

Тому висновок суду про пропуск позовної давності щодо вказаних вимог не можна визнати правильним.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

З наданих позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором (а. с. 4-5) та виписки по рахунку відповідача (а. с. 61-65) вбачається, що у відповідача станом на 31.01.2017 року виникла заборгованість по тілу кредиту перед ПАТ КБ "ПриватБанк" у сумі 2989,74 грн.

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту у сумі 2989,74 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

У зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та допущеними ним порушеннями вищенаведених норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову відповідно до положень ст. 309 ЦПК України.

За правилами ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Банком заявлено позов на суму 53701,31 грн., а задоволено на суму 2989,74грн., що становить 5,57 %. За подання позовної заяви банк сплатив 1 600 грн. (а. с. 1). 5,57 % від цієї суми становить 89,12 грн. За подання апеляційної скарги банк сплатив 1 760 грн. Тому з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у сумі 1849,12 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2017 року у в даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором б/н від 27.09.2011 року в сумі 2989(дві тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять ) грн. 74коп.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1849 (тисяча вісімсот сорок дев'ять) грн. 12 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: