УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Шевченківська райдержадміністрація Львівської міської ради, ЛКП «Варшавське - 407», про усунення перешкод у користуванні майном, зобов'язання до вчинення дій, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_5, звернулась до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом:

- демонтажу за власний рахунок металевих дверей до квартири АДРЕСА_2 з встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири;

- демонтажу за власний рахунок телевізійної антени, встановленої на фасаді будинку АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1;

- демонтажу за власний рахунок самовільно встановленої стіни в підвальному приміщенні між коморами, якими користуються мешканці квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2;

- звільнення тамбуру загального користування квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 від шафи.

Крім того, просила стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду по 2 500 грн. на користь кожного з позивачів.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивачі та відповідачі є власниками сусідніх квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, що розташовані поруч. Сімя ОСОБА_6 замінила вхідні двері до належної їм квартири на металеві, що відкриваються назовні у коридор спільного користування. Це позбавляє можливості позивачів безперешкодно виходити із належної їм квартири. Крім того відповідачі, ігноруючи принципи добросусідства, відкриваючи металеві двері до своєї квартири, пошкоджують стіну та двері до квартири позивачів. Без жодного узгодження з позивачами відповідачі встановили у коридорі загального користування також шафу, яка обмежує доступ до квартири позивачів. На фасаді будинку між квартирами сторін відповідачами облаштовано також телевізійну антену, що позбавляє можливості позивачів виконати роботи по утепленню фасаду будинку по периметру їх квартири. Позбавлені позивачі можливості також безперешкодно користуватись коморою в підвалі, оскільки відповідачі самовільно облаштували стіну у приміщенні загального користування біля комори в підвалі, що належить їм, що унеможливлює відкриття дверей у підвальне приміщення позивачів. Всі ці неправомірні дії відповідачів порушують права позивачів та призводять до моральних страждань.

Зазначала, що ОСОБА_5 є психічно хворою людиною , визнаний судом недієздатним, а незручності у користуванні належним йому житлом викликають загострення хвороби. У зв'язку з наведеним просили позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня

2016 року задоволено частково.

Вирішено зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом: демонтажу за власний рахунок металевих дверей до квартири АДРЕСА_2 з встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири; демонтажу за власний рахунок телевізійної антени, встановленої на фасаді будинку АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1; демонтажу за власний рахунок самовільно встановленої стіни в підвальному приміщенні між коморами, якими користуються мешканці квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; звільнення тамбуру загального користування квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 від шафи.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_5, відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржувалося в апеляційному порядку лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та переглядалося судом апеляційної інстанції тільки в цій частині, а також в цій частині оскаржується й до суду касаційної інстанції, а тому в іншій частині на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_6, на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють,врахували п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України

від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та виходили із того, що позивачами в розпорядження суду не було надано доказів на підтвердження того, що діями відповідача їм спричинена моральна шкода, дійшовши до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська