Справа № 538/1829/16-ц
Провадження № 2/538/215/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Алтухової О.С.,

при секретарі Волошиній Л.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника 3-ої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-я особа орган опіки та піклування Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на наступні обставини.

Він є власником квартири, розташованої за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, м. Заводське (Червонозаводське), вул. тупік ПривокзальнийАДРЕСА_1.

В даній квартирі з 2007 року проживав його син ОСОБА_6 зі своєю дружиною ОСОБА_3 та їх сином ОСОБА_7. 05.04.2012 року шлюб між його сином та відповідачем по справі було розірвано, ще до цього, а саме з 2011 року відповідач разом з їх спільним сином стала проживати у своєї матері в м. Лохвиця. Але до цього час вона зареєстрована у його квартирі. Відповідач не проживає в квартирі, витрати за комунальні послуги не несе, чим створює йому як власнику квартири перешкоди у користуванні нею. Крім того, він як власник квартири не має право вільно розпоряджатися нею. Оскільки він не в змозі сплачувати комунальні платежі по двох квартирах, які належать йому на праві власності, він вирішив дану квартиру продати, для чого йому потрібно щоб відповідач разом з онуком знялася з реєстрації. Добровільно відповідач відмовляється знятися з реєстрації. Просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою № 2 по вул. тупік Привокзальний, будинок 6 в м. Заводське Лохвицького району Полтавської області.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2, що діє на підставі угоди, підтримали позовні вимоги, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяви. Адвокат ОСОБА_2 зауважив, що права дитини в даному випадку не порушуються, місце проживання дитини визначено разом з матірю, яка у спірній квартирі не проживає. Наполягали на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, що діє на підставі угоди, в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, зауважили, що з боку позивача та його сина чинились перешкоди у користуванні квартирою, були змінені замки на вхідних дверях. Відповідач пояснила, що дитину зареєструвала у квартирі позивача у вересні 2016 року. До правоохоронних органів з приводу неможливості потрапити у квартиру не зверталася, до суду з позовом про вселення також не зверталася, оскільки син позивача проживав у квартирі з іншими жінками, тому з моральних міркувань вона там не могла проживати разом з дитиною. Близько 1-2 років проживає у своєї матері. Просили відмовити у задоволенні позову.

Представник 3-ої особи ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні не підтримала вимоги позову, але зауважила, що у випадку їх задоволення не вбачається порушення прав дитини.

Свідок ОСОБА_8, допитана в судовому засіданні, пояснила, що товаришує з ОСОБА_3, вони працювали разом. Вона була свідком того, як в березні 2012 року ОСОБА_3 не змогла потрапити до своєї колишньої квартири, коли приїхала забрати деякі речі, оскільки ключ не підійшов до замку.

Суд, вислухавши сторін по справі, їхніх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач є власником квартири, що розташована за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, м. Заводське (Червонозаводське), вул. тупік ПривокзальнийАДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.03.2003 року, зареєстрованим в реєстрі за № 299, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 285325 від 03.04.2003 року (а.с. 8,9). У даній квартирі позивач не проживає, оскільки зареєстрований та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.АДРЕСА_2 (а.с. 11-12).

У квартирі, що розташована за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, м. Заводське (Червонозаводське), вул. тупік ПривокзальнийАДРЕСА_1 зареєстрована відповідач ОСОБА_3 (а.с.7).

ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбу з сином позивача ОСОБА_6, який було розірвано рішенням Лохвицького районного суду від 05.04.2012 року, яке набрало законної сили 16.04.2012 року. Вказаним рішенням встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинилися близько восьми місяців, вони проживають за різними адресами, місце проживання дитини ОСОБА_7 визначено разом з матірю ОСОБА_3 (а.с. 5).

Відповідач спільно з власником квартири не проживала, спільним побутом не була повязана, як вбачається з рішення суду про розірвання шлюбу з сином позивача, вибула із зазначеної квартири.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач була вселена до належної позивачу квартири після реєстрації шлюбу з його сином ОСОБА_6, у звязку із чим ОСОБА_1 як власник цього майна надав право відповідачці користуватись ним.

Ч.2 ст. 406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотні значення.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідач добровільно відмовилась від користування чужою власністю, що підтверджується її особистими поясненнями, згідно яких вона не бажала проживати в квартирі з колишнім чоловіком та іншими особами, не зверталася ані до правоохоронних органів із заявою про неможливість користуватися квартирою, ані до суду з позовом про вселення, дитину зареєструвала у квартирі позивача більше ніж через 4 роки після зміни фактичного місця проживання.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. При цьому права малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, не порушуються, оскільки місце проживання дитини визначено разом з матірю, яка у спірній квартирі не проживає.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року № 6-2931цс16.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, саме з цієї підстави ОСОБА_3 підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою: що розташована за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, м. Заводське (Червонозаводське), вул. тупік ПривокзальнийАДРЕСА_1.

Щодо тверджень позивача про непроживання ОСОБА_3 в квартирі понад пяти років та тверджень відповідача про існування перешкод у користуванні квартирою, суд зазначає, що в силу положень ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК УРСРвідповідач не була членом сімї власника спірного житлового будинку, оскільки ніколи не проживала разом з ним у спірному житлі, не вела з ним спільного господарства, а тому на ці правовідносини не поширюються норми статті 405 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривні на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 5, 10, 60, 88, 212-215, 224, 226, 360-7 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-я особа орган опіки та піклування Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, м. Заводське, вул. тупік ПривокзальнийАДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят однієї) гривні 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через Лохвицький районний суд Полтавської області.

Рішення надруковано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Лохвицького

районного суду ОСОБА_9