Справа № 175/2281/16-ц
Провадження № 2/175/912/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Ювілейна селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення з зобов'язанням вчинення певних дій, -

в с т а н о в и в:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що 03 листопада 1989 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради народних депутатів було видано на ім'я ОСОБА_2 та його сім'ї ордер на жиле приміщення №296, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. До ордеру, як члени сім'ї вписані вона, ОСОБА_1, дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 Станом на 31 травня 2015 року в квартирі прописані: відповідач ОСОБА_2, вона ОСОБА_1 та їх син ОСОБА_4 28 листопада 1996 року за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. В травні 2003 року відповідач зібрав свої речі та покинув квартиру, з того часу ОСОБА_2 в даній квартирі не проживає, речі його відсутні, комунальні платежі не сплачує. Факт відсутності відповідача в квартирі підтверджується актом від 01 жовтня 2015 року, актом від 29 грудня 2015 року, актом від 19 травня 2016 року складеними майстром КП «ЖЕК-1» в її присутності та за участю сусідів. Вказала, що починаючи з травня 2003 року вона несе додаткові фінансові навантаження, а саме: сплачує кошти за комунальні послуги за відповідача, який фактично не проживає в даній квартирі, за свої власні кошти весь цей час підтримує належний технічний стан квартири. Добровільно зніматись з реєстраційного обліку відповідач не бажає, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.

28 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення з зобов'язанням вчинення певних дій, в якому просив постановити рішення, яким усунути йому перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення до квартири з зобов'язанням ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні квартирою і надати йому ключі від вхідних дверей.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 вказав, що у 1989 році спірна квартира АДРЕСА_1 згідно ордеру № 296 була надана йому, ОСОБА_2 з сім'єю із 4 осіб, а саме: дружині на той час, доньці та сину. Сімейне життя з відповідачкою не склалося, тому 28 листопада 1996 року шлюб між ними за рішенням суду було розірвано. Після розірвання шлюбу він залишився проживати в квартирі, однак ОСОБА_1 почала у прямому смислі виживати його з квартири, влаштовувала скандали, чинила перешкоди в користуванні приміщеннями загального користування, його життя перетворилося на суцільний жах. Вже тоді він неодноразово прохав колишню дружину вирішити питання роз'їзду у окремі квартири чи шляхом обміну на дві окремі квартири, чи шляхом приватизації квартири з подальшим її продажем. Прийшовши після роботи додому, він не зміг потрапити в квартиру, так як замок у дверях був змінений. Він почав дзвонити, стукати у двері, щоб дізнатися, що трапилося та не відчиняючи двері, ОСОБА_1 відповіла що замки змінила, бачити його вона не може, що коли вона вирішить питання стосовно їх роз'їзду, вона повідомить, при цьому усі його речі залишилися у квартирі. Тому він тимчасово проживає у рідної сестри. З 09 вересня 2014 року він пенсіонер, не працює, його здоров'я дуже погіршилося, проживання то на дачі, то у рідної сестри дуже вимотало. Він постійно зв'язувався з відповідачкою для вирішення питання з квартирою, вона ж знаходила різні приводи, що б пройшло більше часу, не пустити його в квартиру, щоб він не почав захищати свої права. На сьогодні квартира є не приватизованою, є його єдиним помешканням, іншого житла на праві власності у нього немає, квартиру він залишив з поважних причин, оскільки відповідачка чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом не допуску у квартиру та зміною замків на вхідних дверях, він зареєстрований у квартирі, тому вважає, що має право проживати у квартирі, внаслідок чого звернувся до суду з зустрічним позовом.

Представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_5.у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом підтримав та просив задовольнити, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник за довіреністю ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом не визнали та просили відмовити в їх задоволенні,позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи Ювілейної селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника (а.с.17).

Вислухавши сторони та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом; а відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Встановлено, що з 13 травня 1978 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28 листопада 1996 року було розірвано на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 1996 року (а.с.7).

Відповідно до положень ст. 4 ЖК України, житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України. Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, займаним на законній підставі (ст. 6, ч. 3 ст. 9 ЖК України).

Згідно ст. 58 ЖК України, єдиною підставою для вселення громадян у надане житлове приміщення є ордер, який видається уповноваженим на це органом. Положеннями статей 9, 14 ЖК Кодексу передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

З матеріалів справи вбачається, що на ім'я ОСОБА_2, на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 27 жовтня 1989 року №279/5, 03 листопада 1989 року видано ордер №296 на житлове приміщення і надано квартиру АДРЕСА_1, площею 39,84 кв.м. (а.с.8). Так, родина з чотирьох осіб, чоловіка ОСОБА_2, дружини ОСОБА_1 та їх спільних дітей: доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі вказаного ордеру вселилися та зареєструвалися в квартирі за вказаною адресою. На даний час в квартирі проживає ОСОБА_1 Квартира не приватизована.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Основною метою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема закріплених в ст. 8 є право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання гарантій кожній особі в тому числі права на повагу її житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання « вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» ( рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймачів та членів його сім'ї (рішення у справі Larkos v Cyprus від 18.02.1999 року).

Судом встановлено,що ОСОБА_1 не визнає право користування ОСОБА_2 квартирою і перешкоджає в її користуванні, що є порушенням його права на житло передбачене Конституцією України; спірна квартира є його єдиним помешканням, іншого житла на праві власності у нього немає, квартиру він залишив з поважних причин, оскільки колишня дружина чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, шляхом не допуску у квартиру та зміною замків на вхідних дверях; він зареєстрований у квартирі.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт періодичного спільного проживання сторін в спірній квартирі після розірвання шлюбу до листопада 2016 року, їх скандальні відносини та періодичне проживання ОСОБА_2 у садовому будиночку чи у рідної сестри.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 засвідчили що у 2015 та 2016 роках акти про не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі підписували,але для огляду квартири вони не запрошувалися.

ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1, у встановленому законом порядку не позбавлений права користування даною квартирою, а тому його право на користування житлом підлягає захисту.

Доказів несплати ним комунальних платежів та існування заборгованості по ним судові не надано.

Статтею 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Встановлено, що ОСОБА_2 має право проживати та користуватися квартирою АДРЕСА_1, але ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою шляхом заміни замків на вхідних дверях. Оскільки ОСОБА_2 був позбавлений житла без рішення суду, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_2 щодо усунення йому перешкод у користуванні житлом шляхом його вселення є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, то вони задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_1 не доведено суду належними та допустимими доказами той факт, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі без поважної причини та самовільно залишив житло, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні первісних позовних вимог, оскільки сторони мають право користуватися жилим приміщенням нарівні, бо іншої угоди про порядок користування цим приміщенням між ними не укладено, а припинення сімейних відносин не позбавляє ОСОБА_2 права користування, проживання та розпорядження займаним приміщенням, виданим йому згідно Ордеру №296 від 03 листопада 1989 року.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 319, 320, 369, 372 ЦК України, ст. 9, 58,64,71,72, 109 ЖК України, ст. 68 СК України, ст. 47 Конституції України, ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Ювілейна селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ,- відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення з зобов'язанням вчинення певних дій,- задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до квартири .

Зобов»язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 551 грн.20 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Озерянська Ж.М.