Номер провадження: 22-ц/785/3248/17
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору іпотеки недійсним за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 17 лютого 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що є власником ? частки домоволодіння АДРЕСА_1 та землекористувачем земельної ділянки. Власником суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 До державного акту на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_2, було помилково включено частину земельної ділянки, що знаходиться у її користуванні. Судовим рішенням в адміністративній справі скасовано рішення Одеської міської ради №1823-ХХІУ від 26 вересня 2003 року, на підставі якого видано ОСОБА_4 державний акт, скасовано державний акт серії НОМЕР_2 від 12 серпня 2004 року на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_2; зобов'язано компетентні органи внести до державного земельного кадастру відомості про скасування державного акту тощо. Позивач зазначила, що в ході оформлення у 2015 році проекту землеустрою для подальшого набуття у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, стало відомо про передання ОСОБА_4 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Посилаючись на те, що предметом іпотеки є земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт серії НОМЕР_2 на яку скасовано, що рішення в адміністративній справі не виконується, оскільки право власності на земельну ділянку обтяжено іпотекою, що договір іпотеки порушує її права, позивач ОСОБА_3 просила поновити строк звернення до суду, визнати укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 договір іпотеки (а.с.1-2).

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав.

Відповідач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позов не визнав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2016 року позов задоволено, визнано недійсним договір іпотеки укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 27 жовтня 2006 року (а.с.123).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 3 лютого 2017 року за заявою ОСОБА_3 в порядку виправлення описки в рішенні суду абзац другий резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: «Визнати недійсним договір іпотеки від 27 жовтня 2006 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, предметом іпотеки якого є земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2» (матеріали 2-во/28/17, а.с.16).

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням скасовано державний акт серії НОМЕР_2 від 12 серпня 2004 року на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_2, проте рішення суду не виконується через обтяження земельної ділянки іпотекою на підставі укладеного 27 жовтня 2006 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 договору іпотеки, предметом якого є вказана земельна ділянка. Привівши положення частин 1,2 статті 78, статті 81, 82 ЗК України, статті 203, 215, 212, 387, 388 ЦК України та зазначивши про аналіз фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про визнання недійсним договору іпотеки укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 27 жовтня 2006 року.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

12 серпня 2004 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення Одеської міської ради від 26 вересня 2003 року №1823-ХХІУ ОСОБА_4 видано Державний акт серія НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,0539 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» (кадастровий номер НОМЕР_1), розташовану по АДРЕСА_2. Згідно опису меж земельна ділянка межує: від А до Б - землі, що знаходяться у розпорядженні Одеської міської ради (АДРЕСА_2), від Б до В - землі гр.ОСОБА_7; від В до Г - землі гр.ОСОБА_8, від Г до А - землі гр.ОСОБА_6 (а.с.88).

14 червня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_9 укладено кредитний договір №014/0014/81/56690, за яким для придбання квартири надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 36500,00 доларів США під 12% річних на 240 місяців з 14 червня 2006 року по 14 червня 2026 року (а.с.78-86).

Для забезпечення виконання зобов'язань за укладеним між АППБ «Аваль» та ОСОБА_9 кредитним договором №014/0014/81/56690 від 14 червня 2006 року укладено між АППБ «Аваль» та ОСОБА_9 іпотечний договір від 27 жовтня 2006 року, за яким передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,0539 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель» (кадастровий номер НОМЕР_1), розташовану в м. Одесі по АДРЕСА_1, належну ОСОБА_9 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 12 серпня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №16 на підставі рішення Одеської міської ради від 26 вересня 2003 року №1823-ХХІУ. Договір іпотеки посвідчено 27 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстровано в реєстрі за №4989; у зв'язку з посвідченням договору іпотеки нотаріусом 27 жовтня 2006 року накладено заборону відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), яка належить ОСОБА_4, до припинення чи розірвання цього договору (а.с.72-77).

При укладенні договору іпотеки нотаріально посвідчено 27 жовтня 2006 року зареєстровано в реєстрі за №4988 заяву ОСОБА_11 про надання згоди чоловікові ОСОБА_4 на укладення договору іпотеки земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.100).

Станом на 27 жовтня 2006 року на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 будівлі були відсутні (а.с.102).

Реєстрацію іпотеки земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 за іпотекодержателем АППБ «Аваль» у Державному реєстрі іпотек проведено 27 жовтня 2006 року за реєстраційним номером 3966101 приватним нотаріусом Гончаровою С.Ю. як реєстратором (а.с.107).

Реєстрацію заборони на нерухоме майно земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 за заявою від 27 жовтня 2006 року АППБ «Аваль» в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна проведено 27 жовтня 2006 року за реєстраційним номером 3966106 приватним нотаріусом Гончаровою С.Ю. як реєстратором (а.с.108).

Згідно пояснень представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в суді апеляційної інстанції укладений між АППБ «Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_9 кредитний договір №014/0014/81/56690 від 14 червня 2006 року з 2008 року не виконується.

Таким чином, у сенсі положень частини 2 статті 509, частини 1 статті 546, частини 1 статті 575, статті 1054 ЦК України на підставі кредитного договору №014/0014/81/56690 від 14 червня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як правонаступником АППБ «Аваль» та ОСОБА_4 мають місце кредитні правовідносини, які як договірні зобов'язання забезпечено іпотекою нерухомого майна як то земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої по АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 у лютому 2016 року звернулась до суду з вимогами про визнання договору іпотеки недійним, при цьому, зазначивши перелік статей 202,203,215, 216,236,626,630,638,651,653 ЦК України, не обґрунтувала з якої саме правової підстави договір іпотеки є недійсним. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 вважає договір іпотеки таким, що не відповідає закону, так як: 1)предметом договору є земельна ділянка, державний акт на право власності на яку скасовано судовим рішенням, 2)договір іпотеки порушує її права та інтереси як землекористувача та власника нерухомості.

Позовна заява ОСОБА_3, у частині, де зазначена вимога, не містить ні правильної назви банківської установи, ні точного зазначення договору, його номеру, дати тощо, про визнання якого заявлено вимоги. В ході розгляду справи було витребувано з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» письмові докази, зокрема, договір іпотеки, однак позивач ОСОБА_3 предмет позову не уточнила.

В порядку перевірки обставин невідповідності договору іпотеки закону, на які послалася ОСОБА_3 у позовній заяві, встановлено з матеріалів справи наступне.

Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, укладеного 3 серпня 1959 року між житлово-комунальним відділом виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих в м. Одесі та ОСОБА_12, остання отримала в безстрокове користування земельну ділянку площею 544 кв. м, розташовану в м. Одесі с.Котовського, ділянка 700.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 2 липня 1969 року, ОСОБА_13 придбав у ОСОБА_12 ? частку незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 (дільниця 700), в подальшому власність на вказану частку будинку перейшла до ОСОБА_7

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 23 липня 1980 року, ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_12 ? частку незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету Суворовської районної ради від 17 червня 1994 року №431 «Про прийняття в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_13, ОСОБА_3.» затверджено акт прийняття в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1, що складалося з 4- кімнат житловою площею 56,9 кв.м, кухні, 2-х коридорів, від ОСОБА_13 та ОСОБА_3; закріплено за домоволодінням земельну ділянку площею 679 кв.м (а.с.27).

Свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, видане Одеською міською радою чи уповноваженим нею органом на підставі акту прийняття закінченого будівництвом об'єкту в експлуатацію замість договору купівлі-продажу частки незакінченого будівництвом будинку, в справі відсутнє, не має про це й посилання й в судових рішеннях, які як письмовий доказ додано до справи.

Рішенням Одеської міської ради від 28 квітня 2000 року №1078-ХХШ ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0253 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», розташовану по АДРЕСА_1; на підставі вказаного рішення ради ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на землю.

ОСОБА_3 щодо приватизації земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 звернулась у 2007 році, суміжними землекористувачами були ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 1 лютого 2012 року в справі №2а-9828/10/1570, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 квітня 2014 року, за позовом ОСОБА_3, зокрема, скасовано рішення Одеської міської ради №1823-ХХІУ від 26 вересня 2003 року, скасовано державний акт серії НОМЕР_2 (правильним є державний акт серія НОМЕР_2) від 12 серпня 2004 року на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.3-11, 12-16, 17-20).

Зі змісту судових рішень, прийнятих в справі №2а-9828/10/1570, вбачається, що такі ґрунтуються, зокрема, на висновку судової будівельно-технічної експертизи, при проведенні якої експерт виходив з того, що розмір земельної ділянки по АДРЕСА_1 рівний 679 кв.м, з них в порядку приватизації набуто у власність ОСОБА_7 253 кв.м, відповідно, експерт вважав, що мало б залишитися у користуванні ОСОБА_3 426 кв.м, проте у фактичному користуванні ОСОБА_3 знаходиться 242 кв.м. Експерт дійшов висновку, що до складу земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 ввійшло 131,5 кв.м від земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1.

Судові рішення в справі №2а-9828/10/1570 мають законну силу, відтак, давати оцінку таким в даній справі відсутні підстави. Результатом виконання судового рішення в адміністративній справі про скасування рішення ради, державного акту на право власності на землю, зобов'язання компетентних органів вчинити певні дії тощо є приведення документів на земельну ділянку по АДРЕСА_2 у відповідність. Земельна ділянка по АДРЕСА_2 може змінитися у своїх розмірах, проте це не позбавляє ОСОБА_4 права на земельну ділянку. Рішенням Одеської міської ради від 26 вересня 2003 року №1823-ХХІУ ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0539 га (тобто 539 кв.м) по АДРЕСА_1, на підставі цього рішення видано державний акт, присвоєно ділянці кадастровий номер тощо. Навіть якщо й виходити з того, що до площі цієї ділянки включено 131,5 кв.м ділянки, на яку претендує ОСОБА_3, то у будь-якому разі у ОСОБА_4 залишається земельна ділянка іншого розміру, право набути у власність яку він не позбавлений.

Питання землекористування, передачі земельних ділянок у власність тощо є виключною компетенцією Одеської міської ради. Не є безспірним те, що рада своїм рішенням передасть у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, на яку вона вважає має право користування, чи що рада своїм рішенням не передасть у власність ОСОБА_4 земельну ділянку такої ж площі тощо.

Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, укладеного 3 серпня 1959 року, у безстрокове користування було передано земельну ділянку площею 544 кв.м (нині це АДРЕСА_1). При прийнятті в експлуатацію завершеного будівництвом будинку по АДРЕСА_1 рішенням виконкому Суворовської районної ради від 17 червня 1994 року №431 за домоволодінням АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку площею 679 кв.м. Закріплення земельної ділянки не підміняє нотаріально посвідченого договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування під забудову, відтак, яким буде рішення Одеської міської ради щодо передачі у власність ОСОБА_3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 та щодо повторного розгляду питання про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 не відомо, оскільки питання землі житлової забудови є виключною компетенцію ради.

Земельна ділянка є нерухомим майном, відтак, зміна розміру земельної ділянки по АДРЕСА_2 матиме наслідком внесення змін у договір іпотеки, а не визнання договору іпотеки недійсним в цілому.

ОСОБА_3 не є ні землекористувачем, ні власником земельної ділянки по АДРЕСА_2, відтак, ставити питання про визнання недійсним договору іпотеки як забезпечувального договору у кредитних правовідносинах, де вона не є стороною, не вправі. На момент укладення договору іпотеки було дотримано вимог закону. ОСОБА_3 має оформити свої права на землю по АДРЕСА_1 і лише за результатами оформлення права можливо буде робити висновки про порушення права. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях наявності чи відсутності у особи права на земельну ділянку певного розміру та місця розташування.

Правові підстави для задоволення позову відсутні.

Скасування рішення суду першої інстанції від 11 листопада 2016 року має наслідком і втрату чинності ухвалою суду першої інстанції від 3 лютого 2017 року про виправлення описки (провадження №2-во/523/28/17). При цьому також слід зазначити, що позивач ОСОБА_3 пред'явлені нею 17 лютого 2016 року вимоги про визнання недійсним договору іпотеки не уточнювала після того, як суд першої інстанції витребував письмові докази. Те, як суд першої інстанції виправив описку в судовому рішенні, не є виправленням описки у розумінні статті 219 ЦПК України (позивач у вимогах письмово не зазначала ні дату договору, ні правильного найменування сторін договору, ні предмета іпотеки із зазначенням кадастрового номеру земельної ділянки, місця розташування тощо). Дотримання вимог статті 119 ЦПК України щодо змісту позовної заяви є процесуальним обов'язком сторони, вимоги мають бути сформульовано чітко та зрозуміло, суд не має за сторону формулювати найменування предмет позову.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков