Номер провадження: 22-ц/785/5127/17
Номер справи місцевого суду: 507/306/17
Головуючий у першій інстанції Споришева Н. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.

при секретарі Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві про надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері,-

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері (а. с. 2-3).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 22.09.2009 року. У період шлюбу у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріально її не забезпечує, аліменти не сплачує. ОСОБА_2 відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон для відпочинку, оздоровлення та розвитку. Крім того, дитина професійно займається танцями у дитячій хореографічній школі, тому виникає необхідність перетину кордону України та відвідування інших країн. У зв'язку із цим ОСОБА_3 просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька, у супроводі матері та стягнути на її користь судовий збір у розмірі 640 гривень.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Надано дозвіл матері ОСОБА_3 на тимчасові поїздки за кордон за межі України, до країн: Республіка Болгарія, Турецька Республіка, Об'єднані Арабські Емірати, Республіка Кіпр, Республіка Хорватія, Держава Ізраїль, Республіка Куба, Сполучене Королівство Великої Британії, Грузія та країни Шенгенської зони) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері до досягнення ним 16-річного віку, тобто до 22.01.2024 року, без згоди та супроводу батька. Надано дозвіл ОСОБА_3 або її уповноваженому представнику на виготовлення та оформлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 гривень (а. с. 74-75).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 79-81, 96-101).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Судом правильно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22 вересня 2009 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції м. Києва 22 вересня 2009 року, актовий запис № 740.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції м. Києва 22 вересня 2009 року, актовий запис № 165 (а. с. 6, 7). Дитина залишилась проживати разом із матір'ю. Після розірвання шлюбу відповідач безпідставно відмовляється надати, у передбаченому законом порядку, дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон для відпочинку, оздоровлення та розвитку.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року N 231 (зі змінами).

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

ОСОБА_2 не заперечує проти проживання сина з матір'ю, однак згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон не надав, указуючи при цьому, що позивачка порушує його права на участь у вихованні дитини та можливості спілкування з нею.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що інтереси батьків мають право на реалізацію такою мірою та в такий спосіб, які відповідатимуть саме інтересам забезпечення повноцінного розвитку та зростання неповнолітньої дитини. Відповідач не надав доказів які б свідчили про те, що ним особисто зроблено для створення належних умови задля забезпечення та гарантування повноцінного, здорового, гармонійного розвитку його неповнолітньої дитини. Суд має виходити з того, що правам батька неповнолітньої дитини кореспондують відповідні обов'язки, які мають виконуватись батьками. Матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судова колегія погоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що чинним законодавством передбачено можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування у відповідній державі, а надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства.

ОСОБА_3 також просила надати дозвіл їй без згоди ОСОБА_2, оформити документи (проїзного документ) для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України.

Відповідно до п. 20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152 оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників.

ОСОБА_2 не надає згоду на виготовлення проїзного документ на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, чим порушує права дитини, що є пріоритетними для суду у цих правовідносинах.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення позову про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення та оформлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_2, проте шляхом помилкового обґрунтування.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про надання дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі його матері ОСОБА_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16-річного віку, судом першої інстанції не враховано, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечать вищевказаним нормам матеріального права. Проте, законом передбачено надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення, мети перебування та конкретної держави.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2017 року - скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві про надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері.

В цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві про надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Калараш А.А.