АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/425/17Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/789/1155/17 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

при секретарі - Бріль В.Л.

з участю секретаря Бріля В.Л., Циганюка В.І. та його представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду від 16 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кременецького районного суду від 16 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що 14.02.2014 року, відповідач внаслідок неприязних відносин наніс їй легкі тілесні ушкодження, що кваліфікуються за ч. 1 ст. 125 КК України. Враховуючи те, що ухвалою Кременецького районного суду від 21.11.2016 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з її відмовою від обвинувачення, спричинену їй шкоду в розмірі 100 000 грн. просить з відповідача стягнути в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянтка вказує на те, що моральна шкода їй спричинена, внаслідок нанесення їй легких тілесних ушкоджень відповідачем, однак суд не дав вірної оцінки обставинам справи та висновку експертизи, яка знаходиться в матеріалах кримінальної справи.

Відповідач та його представник доводи апеляційної скарги заперечили, та суду пояснили, що позивач у справі є тещею ОСОБА_2, з якою вони проживали спільно в одному господарстві. 14.02.2016 року, конфлікт між сторонами виник внаслідок намагання продажі позивачкою коня, чотирьом невідомим мужчинам. Внаслідок вказаного конфлікту від цих же невідомих осіб постраждав і відповідач, у результаті чого правоохоронними органами було відкрито кримінальне провадження за фактом його побиття. Окрім цього, вважають що вищевказаний позов до задоволення не підлягає, оскільки позивачка не надала суду будь яких доказів її побиття саме ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою належним чином не доведено нанесення їй легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2, що дає підстави для відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок кримінального правопорушення, а також спричинення фізичної болі.

Даний висновок суду є законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2014 мав місце конфлікт між тещею ОСОБА_1 та її зятем ОСОБА_2

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.11.2016 року, закрито кримінальне провадження № 00000951 від 14.02.2014 року про обвинувачення ОСОБА_2, за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення(а.с. 7).

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 29 березня 2017 року, мотивувальну частину ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.11.2016 року змінено, та виключено із неї висновки про те, що ОСОБА_2 скоїв злочин невеликої тяжкості, вину визнав і щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Крім цього, суд апеляційної інстанції констатував, що факт скоєння ОСОБА_2 інкримінованого йому злочину не може бути встановлено в даному випадку, оскільки це кримінальне провадження в даному випадку закрито з тих підстав, що потерпілий відмовився від обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається, з матеріалів кримінального провадження, у позивачки має місце забій половини тім'яної і завушної ділянки голови, який міг бути спричинений, 14.02.2014 року.

Однак, відсутні належні та допустимі докази, що саме відповідач наніс їй тілесні ушкодження, що спричинили фізичний біль, а також, що мала місце протиправність дій відповідача по відношенні до позивачки, яка спричинила наведені в позовній заяві душевні страждання.

Таким чином, суд першої інстанції повно та правильно зясував характер спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Тому, рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кременецького районного суду від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3