Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором із штрафними санкціями у розмірі 11 217,85 доларів США.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 жовтня 2007 року ОСОБА_3 на підставі кредитного договору, укладеного із ПАТ КБ «ПриватБанк», отримала кредит у сумі 15 тис. доларів США на придбання нерухомості з терміном повернення до 23 жовтня 2017 року та сплатою 0,92 % на місяць на суму задишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 14 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 11 217,85 доларів США, яка складається із 8 277,89 доларів США - заборгованості за кредитом, 1 162,66 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 419,47 доларів США - заборгованості з комісії за користуванням кредитом, 808,55 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 15,85 доларів США - штрафу (фіксована частина), 533,43 доларів США - штрафу (процентна складова).

Посилаючись на наведені вище обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити.

14 травня 2015 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов, у якому, посилаючись на п. 2 ч. 4 ст.11, ч. 5 ст. 11, ч. 1 ст. 19, п. 4 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 4 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», ст. ст. 47, 49 та 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстровану у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, якою було затверджені Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, просила визнати недійсним укладений 21 жовтня 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, так як він є несправедливим відносно неї, як споживача фінансових послуг, та укладений із порушенням правил чесної підприємницької діяльності.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № DO0FGA00000074 у сумі 11 217,85 доларів США, що еквівалентно 176 905 грн 52 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з його недоведеністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2016 року скасовано у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пені та штрафу, ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № DO0FGA00000074 у розмірі 9 860,02 доларів США, що еквівалентно 255 037 грн 36 коп., із яких: заборгованість зао процентами - 1 162,66 доларів США, що еквівалентно 30 071 грн 52 коп., заборгованість із комісії - 419,47 доларів США, що еквівалентно 10 849 грн 35 коп., пені - 2 863 грн 97 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 15 тис. доларів США на придбання нерухомості зі сплатою 0,92 % на місяць на суму задишку заборгованості за кредитом та терміном повернення до 23 жовтня 2017 року та.

Оскільки ОСОБА_3 неналежним чином виконувала умови кредитного договору, станом на 14 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 11 217,85 доларів США, яка складається із 8 277,89 доларів США - заборгованості за кредитом, 1 162,66 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 419,47 доларів США - заборгованості з комісії за користуванням кредитом, 808,55 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 15,85 доларів США - штрафу (фіксована частина), 533,43 доларів США - штрафу (процентна складова).

Задовольняючи первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з неї, а також застосовані штрафні санкції у вигляді пені та штрафів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення кредитної заборгованості та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 порушила умови кредитного договору, допустила заборгованість, яка стягнута в розмірі, що відповідає вимогам закону та умовам договору.

При цьому, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафів, суд встановивши, що ОСОБА_3 проживає в зоні проведення антитерористичної операції, правильно врахував ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, згідно з якою на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період із 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відмовляючи у задоволені зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що нею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема доказів нечесної підприємницької діяльності зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк», що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). При цьому, суд, правильно з'ясувавши фактичні обставини та дослідивши надані докази, вірно застосував положення умов договору, Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215 ЦК України, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору, оскільки ОСОБА_3 мала можливість ознайомитися з усіма його умовами, договір нею був підписаний особисто без зауважень.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, доводи скарги про те, що вимогу про дострокове виконання договору ПАТ КБ «ПриватБанк» повинен був письмово надіслати позичальнику, колегія суддів відхиляє, оскільки пред'явленням вимоги до боржника є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Посилання у скарзі на те, що апеляційний суд неправильно провів розрахунок стягнутої суми, оскільки розрахував заборгованість станом на день ухвалення судового рішення, а не на дату подачі позову, колегія суддів також відхиляє, оскільки у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті розрахунок проводиться з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення (п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками щодо їх оцінки.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2016 року у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик