Справа № 300/1001/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області

в складі : головуючого судді Джуги С.Д.

суддів: Мацунича М.В., Готри Т.Ю.

при секретарі : Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Воловецького районного суду від 24 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Воловецької селищної ради, третя особа: ОСОБА_3, Воловецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами та надання додаткового строку для прийняття спадщини за законом ,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулася до суду із зазначеним позовом. Позов мотивовано тим, що дід позивача ОСОБА_4 був головою колгоспного двору, розташованого за адресою смт. Воловець, вул. Шевченка, 77. Дружина діда - ОСОБА_5, мати позивачки ОСОБА_6 та позивачка проживали однією сім"єю у даному житловому будинку і, відповідно, були членами колгоспного двору. 04.05.1982 року ОСОБА_4 помер, 17.06.1982 року померла ОСОБА_7 Колгоспний двір був припинений 15.04.1991року. На цей час членами колгоспного двору були ОСОБА_6 - мати позивачки, яка померла 02.09.2011 року, ОСОБА_8 - батько позивачки, який помер 19.06.2013 року та сама позивачка, яка проживала в будинку до 2002 року. Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважає, що вона є власником 1/3 частини житлового будинку №77 по вул. Шевченка, 77 в смт. Воловець, а тому просила визнати за нею право власності на дану частину житлового будинку з надвірними спорудами. Також просила суд надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини на 2/3 частини зазначеного житлового будинку, що відкрилася за померлим 19.06.2013 року батьком - ОСОБА_8 в звязку з пропущенням його з поважних причин, оскільки здійснювала догляд за двома малолітніми дітьми: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2, з якими на момент відкриття спадщини проживала і проживає на даний час у Чернігівській області.

Рішенням Воловецького районного суду від 24 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2В, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ( ч.1 ст.11 ЦПК України.).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння за адресою: смт.Воловець по вул.Шевченка №77 мало статус колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 (а.с.14, 15).

Статтею 120 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. (ст. 112 цього Кодексу).

Майно колгоспного двору визнається спільною сумісною власністю усіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору визначається, виходячи із рівності часток всіх членів двору.

04.05.1982 року ОСОБА_4 помер (а.с.31).

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року з введенням в дію Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року.

Відповідно до ст.563 ЦК УРСР (ред.1963р) в разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривається. Вона відкривається лише після смерті останнього члена колгоспного двору.

Повідомленням Воловецької державної нотаріальної контори від 27.07.2017 року №281/01-16 на вимогу суду апеляційної інстанції стверджено, що за померлим 04.05.1982 року ОСОБА_4, померлою 7.07.1982 року ОСОБА_7 (ОСОБА_11), померлою 02.09.2011 року ОСОБА_6 (ОСОБА_5), померлим 19.06.2013року ОСОБА_8 спадкові справи не заводились (а.с.142-143,149).

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач посилалася на те, що до та станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору №77 по вул.Шевченка в смт.Воловець були: ОСОБА_6 Василівна- дочка ОСОБА_4, яка померла 02.09.2011 року, ОСОБА_8 -зять, який помер 19.06.2013 року та вона- Дзюба ОСОБА_12, яка продовжувала проживати у спадковому будинку до 2002 року, однак дані обставини не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

Матеріалами справи також не підтверджено, хто ще, крім ОСОБА_4 (діда позивачки) був членом колгоспного двору №77 по вул. Шевченка в смт.Воловець, Закарпатської області.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно зазначив про неможливість встановлення часу відкриття спадщини та виникнення права спадкування після смерті членів колгоспного двору, розміру часток члена колгоспного двору та обґрунтовано відмовив у вимогах позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/3 частини домоволодіння №77 по вул.Шевченка в смт.Воловець.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно з спадкодавцем, має подати особисто, протягом шести місяців, з дня відкриття спадщини, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до п. 24 (абзац шостий) постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи вимоги про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини на 2/3 частини зазначеного житлового будинку, що відкрилася за померлим 19.06.2013 року батьком - ОСОБА_8, і поважність причин його пропуску, позивачка ОСОБА_1 посилалася на необхідності догляду за двома малолітніми дітьми: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та віддаленістю її місця проживання (Чернігівська область) від місця відкриття спадщини (Закарпатська область).

Наведені обставини не можна визнати обєктивними, непереборними і істотними труднощами для позивача на вчинення дій спрямованих на прийняття спадщини, а тому дані обставини суд першої інстанції правильно визнав неповажними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що через невідповідності в іменах фізичних осіб неможливо достовірно встановити родинні відносини між померлими родичами та позивачкою ОСОБА_1

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до архівної довідки №Х-246/01-24 від 13.02.2015 року в даних архіву смт.Воловець є дані про одруження громадян ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.30), в той же час з свідоцтва про смерть серії І-ФМ №208224 виданого повторно 12.04.2016 року вбачається, що померла ОСОБА_7 (а.с.32).

Також архівною довідкою №Х-245/01-24 від 13.02.2015 року підтверджено, що ОСОБА_5 народилася 19.04.1935 року в смт.Воловець, батьками є ОСОБА_4, ОСОБА_11 (а.с.33), проте паспорт громадянина України серії ВО969436 виданий 2002 року на ім"я ОСОБА_6, 19.04.1935 року (ОСОБА_4 -до одруження) (а.с.34, а.с.36). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №124420 від 02.09.2011 року померла 02.09.2011 року також ОСОБА_6 (а.с.37).

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно відмовив у заявленому позові.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і відповідає вимогам ст.ст. 213 215 ЦПК України. Підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст.ст.307,308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити .

Рішення Воловецького районного суду від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді