Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 жовтня 2017р. Справа 642/4148/17 Провадження №2/642/1559/17
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря ОСОБА_1; ОСОБА_2;

За відсутності позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, участі представника позивача ОСОБА_5, відсутності відповідача ОСОБА_6, за участі її представника ОСОБА_7, участі відповідача ОСОБА_8, який діє у власних інтересах та інтересах третьої особи ОСОБА_9, у відсутності ОСОБА_9;

розглянув у відкритому судовому засіданні, справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третьої особи ОСОБА_9, про визнання право власності, -

В С Т А Н О В И В:

В мотивуванні позовних вимог позивачі вказали, 14.07.1994 року відповідачі по справі ОСОБА_8 та ОСОБА_6, в інтересах своїх та неповнолітніх дітей ОСОБА_10 (29.10.1985 р.н.), ОСОБА_3 (11.02.1990 р.н.), ОСОБА_9 (11.02.1990 р.н.) продали квартиру №111 в с. Сертолово, Всеволжзького району Ленінградської області вул. Молодцова, 11, а ОСОБА_11 купила наведену квартиру.

Наведена квартира була приватизована нами у 1994 р. на 5 осіб, тобто на ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_9, тобто в тому числі і на нас малолітніх дітей в той час.

Отримані кошти від продажу наша сімя потратила на придбання житла у м. Харкові - на квартиру, яку нам продала сімя покупця Яхно.

22.07.1994 року ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 продали, а ОСОБА_8 (наш батько) купив квартиру №18 в м. Харкові, по вул. Золочівській №28. Наведена обставина підтверджується біржовими договорами №4-7/44, 4-7/45 від 22.07.1994 р.

Квартира складається з 4-х кімнат, житловою площею 46,6 кв.м., у т.ч. 1 кімната - 18,8 кв.м., 2 кімната 11,3 кв.м., З кімната - 9,2 кв.м., 4 кімната 7,3 кв.м., кухня площею 6,6 кв.м., вбиральня 1 кв.м., ванної кімнати 2 кв.м., коридору 11 кв.м., вбудованої шафи 1,2 кв.м., балкон 3,9 кв.м.

Батьки оформили квартиру на ОСОБА_8, оскільки мати ОСОБА_6 з нами малолітніми дітьми не могла переїхати в місто, де ще не було житла.

З часу придбання квартири ми, діти, мешкали з батьками в наведеній квартирі, що підтверджується фактом реєстрації постійного місця мешкання в ній. Копії паспортів додаються.

Відповідач ОСОБА_8 з травня 1999 року в квартирі не мешкає, за утримання квартири не сплачує.

ОСОБА_10, вийшла заміж, і змінила прізвище на ОСОБА_4. Копія свідоцтва додається.

В червні 2017 р. нам стало відомо, що відповідач ОСОБА_8 зареєстрував квартиру на своє імя і бажає її продати без нашої участі та наших інтересів. Копія виписки додається.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 була куплена за рахунок проданої квартири АДРЕСА_2, яка належала на праві власності у рівних частках ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_9, тобто по 1/5 частині, то нам належить право власності на частку відповідно на квартиру, яка була придбана у м. Харкові.

Відповідачі не заперечують факт спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України,, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Тому позивачі вимагають:

- визнати право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_4;

- визнати право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_3.

Відповідачі та третя особа заперечень суду не надала.

Представник позивачів на позові наполягав, який визнав відповідач, представник відповідачки та представник третьої особи.

У разі визнання позову ухвалення рішення відбувається у порядку, визначеному ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законник підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідачка своїх заперечень проти доказів наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог, суду не надала. Визнання позову відповідачкою не суперечить закону і не порушує права інших осіб.

Ст..11 ч.2 ЦПК України передбачено право осіб яки беруть участь у справі, розпоряджатись своїми правами що до предмету спору на власний розсуд.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закон або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України,, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст.ст. 4,10,15,60,88,212-215 ЦПК України, -

В И Р И Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третьої особи ОСОБА_9, про визнання право власності, задовольнити повністю.

Визнати право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_4.

Визнати право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_8, на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, судові витрати у сумі 1100грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв