НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 жовтня 2017 рокуСправа № 322/898/17

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Блажко О.П.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_3,

ОСОБА_5

про: усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком.

18 серпня 2017 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком № 33 по вул. Степній в смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області шляхом зняття з реєстрації та виселення відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Дочці позивача ОСОБА_6, яка померла 18.07.2009, на праві приватної власності належав житловий будинок № 33 по вул. Степовій в смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області.

Після смерті ОСОБА_6 позивач прийняла спадщину і стала власником вказаного будинку.

У житловий будинок вселилася та зареєструвалася в ньому відповідач та її дочка.

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, позивач просила задовольнити її вимоги та підтримала їх у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_3 письмових заперечень проти позову не надала, у судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на те, що вона придбала у позивача спірний житловий будинок у 2012 році, але без укладення письмового договору. За словами відповідача, у неї була наявна розписка позивача про отримання грошей за продаж будинку, проте надати дану розписку суду відповідач не змогла, пояснивши це тим, що їй не відомо місцезнаходження даного документа. Також відповідач зазначила, що вона та її дочка дійсно зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але з 2015 року фактично проживають у матері відповідача за адресою: вул. Центральна, 22, смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області, натомість спірний житловий будинок, так само за розпискою, було продано іншим особам, які наразі в ньому мешкають. За твердженням відповідача, будь-яких її речей у житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Степова, 33, смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області, не залишилося.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що дійсно отримувала гроші від відповідачки але не за продаж будинку, а за надання права тимчасового проживання в ньому.

Сторони у судовому засіданні зазначили, що спільно за адресою: вул. Степова, 33, смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області, вони ніколи не проживали, спільного господарства не вели.

Представник органу опіки та піклування Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області у судовому засіданні проти позову заперечив, надавши суду відповідний письмовий висновок.

У судовому засіданні 05.10.2017 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Степна, 33, смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 57540665 від 18.04.2016.

Право власності на вказаний житловий будинок було визнано за позивачем в порядку спадкування рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03.03.2016 по справі № 322/1370/15, що набрало законної сили 29.03.2016.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 06.10.2012, що підтверджується відміткою у її паспорті громадянина України серії СЮ № 415979, виданому 18 серпня 2016 року Новомиколаївським РС УДМС України в Запорізькій області.

ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) від 28.07.2016 серії І-ЖС № 311969.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 12.09.2017 № 01-01-17/0880, 31 серпня 2017 року працівниками служби у справах дітей спільно з представником Тернуватської селищної ради було обстежено житлово-побутові умови проживання ОСОБА_3 за адресою проживання ІНФОРМАЦІЯ_5. Під час обстеження встановлено, що на даний час родина проживає в будинку матері, яка за станом здоровя потребує догляду своєї доньки ОСОБА_7. Умови проживання задовільні. Для дитини частково створені умови для виховання, розвитку та проживання: є окрема кімната, ліжко, стіл, шафа для одягу, іграшки в обмеженій кількості тощо. Згідно з довідками Тернуватської селищної ради від 06.09.2017 № 946, 947 громадянка ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_8 з 06.10.2012 року зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, а фактично проживають ІНФОРМАЦІЯ_5, без права власності на цей будинок. Представниками Тернуватської селищної ради було обстежено житлово-побутові умови проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, за якою проживають ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8 з двома онуками ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_10. Із акта обстеження встановлено, що громадянка ОСОБА_12 разом зі своїми онуками перебувають на обліку в управлінні соціального захисту населення як внутрішньо переміщені особи. При спілкуванні з громадянкою ОСОБА_12 стало відомо, що житловий будинок за вказаною адресою вони придбали у ОСОБА_3 на підставі розписки.

На підставі викладеного у висновку з посиланням на норми ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч. 3 ст. 17, ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 15, 405 ЦК України зазначається про неможливість зняття з реєстрації та виселення відповідачів.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_3 не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів набуття нею та/або її дочкою права власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Степна, 33, смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області.

З пояснень сторін судом встановлено, що відповідачі спільно з власником спірного житлового будинку ніколи не проживали та не були повязані спільним побутом, а з 2015 року у цьому будинку взагалі не проживають, що не потребує доказування відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

З огляду на положення ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи суд має врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 15 травня 2017 року по справі № 734/387/15-ц (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 67074695), у звязку з чим приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1), на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, оскільки відповідачі ніколи не були членами сімї позивача власника спірного житлового будинку, норми ст.ст. 64, 156 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України на дані правовідносини не поширюються, а право відповідачів на користування спірним будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Саме з цих підстав суд, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, не погоджується з вищезазначеним висновком органу опіки та піклування через недостатню його обґрунтованість.

При цьому, фактичне проживання відповідачів не у спірному житловому будинку, а за іншою адресою, не є перешкодою для їх виселення, адже згідно з ч. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає не лише у звільненні приміщення від боржника, його майна, домашніх тварин, а й у встановленні заборони боржнику користуватися цим приміщенням.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про виселення відповідачів та визнає позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.

Водночас суд визнає позов в частині вимог про зняття відповідачів з реєстрації необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що рішення суду про виселення є передбаченою законом підставою для зняття з реєстрації місця проживання такої особи (абзац 2 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До позовної заяви додано квитанцію від 16.08.2017 № 0.0.828681017.1, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 640,00 грн., отже з урахуванням задоволення єдиної позовної вимоги немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

2. Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Степна, 33, смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею та документально підтверджені судові витрати судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Суддя С.С. Гасанбеков