Справа № 716/951/17
Провадження № 2/716/421/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2017 року Заставнівський районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Стрільця Я.С.

з участю секретаря Климус Г.В.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Заставна справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком. Посилається на те, що житловий будинок по вул.Б.Хмельницького, 42 в с.Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області належить йому на праві приватної власності відповідно. В цьому будинку він зареєстрований та проживає. Тут же зареєстрована, але не проживає з 2004 року відповідач ОСОБА_3, яка є його колишньою дружиною. На даний час вони не повязані спільним побутом, проживають окремо. Утримання житлового будинку повністю перебуває на ньому. Реєстрація відповідача в даному житловому будинку перешкоджає йому вільно розпоряджатися власним майном. Саме з цих підстав просить задовольнити позовні вимоги, визнати відповідача такою, що втратила право на користування його житловим будинком.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та вказав, що дійсно вони в 2004 році розірвали шлюб. Вважає, що житловий будинок належить саме йому, а реєстрація відповідача в ньому перешкоджає вільно розпоряджатися йому зазначеним майном. Крім того, пояснив, що з відповідачем ОСОБА_3 проживали спільно в шлюбі понад 20 років. За цей час спільно розвалили частину старої хати та побудували нову, побудували стайню, літню кухню.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Зазначив, що право власності позивача підтверджується довідкою сільської ради, між сторонами шлюб розірвано. Реєстрація відповідача в спірному майні перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись житлом.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно вони з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1967 року. В шлюбі у них народилося пятеро дітей. Спірний житловий будинок вони разом добудовували, оскільки раніше там була лише вимурована коробка та дах. Спільно вони побудували літню кухню, свинарник, стодолу та гараж. В 1992 році вони в судовому порядку поділили спільне майно, внаслідок чого частина будинку відійшла їй. Саме даною частиною житла, яка є перебудованою літньою кухнею, вона користується з того часу. Там же вона зареєстрована і проживає, господарство веде окремо, має окремі рахунки для сплати коштів по електроенергії. Жодних перешкод в користуванні частиною житла позивача вона не створює.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 16 січня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11 лютого 2004 року (а.с. 13).

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача ОСОБА_2 від 04.05.2017 року за вказаною адресою проживає позивач одиноко, а також зареєстрована колишня дружина ОСОБА_3, але не проживає в даний час (а.с. 5). Та обставина, що відповідач зареєстрована за спірною адресою також підтверджується копією будинкової книги (а.с. 7, 8). З довідки виконкому Ржавинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 10.05.2017 року №1194 вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку по вул.Б.Хмельницького, 12 (а.с. 6).

Судом встановлено також, що між сторонами після розірвання шлюбу існував спір щодо поділу спільного майна подружжя. У звязку з цим в рамках цивільної справи за даним предметом вони звернулися до суду із заявами про затвердження мирової угоди укладеної між ними в ході спору щодо спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 12 лютого 1992 року відповідно мирова угода затверджена. Згідно останньої позивачу ОСОБА_2 виділено половину сараю, сарай для дров, гараж, підвал та площадку для вигулювання птиці. Відповідно відповідачу ОСОБА_3 виділено літню кухню, половину сараю та приміщення для худоби.

На підставі рішення виконкому Ржавинецької сільської ради від 28 квітня 2012 року №47 літню кухню, що була виділена ОСОБА_3 переведено в житловий будинок та відкрито новий погосподарський номер №42 «А».

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є дітьми сторін по справі, пояснили, що вони всі разом проживали за спірною адресою. Батьки разом проводили реконструкцію та будівництво житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями. Після розлучення батьки залишились проживати разом на одному подвірї, просто умовно поділили житло. На даний час їхня матір ОСОБА_3 продовжує постійно там проживати та не створює жодних перешкод позивачу ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є рівноправними законними користувачами спірного житлового будинку, який був збудований в період їх спільного проживання як подружжя. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що він є єдиний та повноправний власник житлового будинку по вул.Б.Хмельницького, 12. Довідка сільської ради не є відповідним правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на житло. Відомості з погосподарської книги лише підтверджують факт прописки осіб в житлі. Ухвала суду від 12 лютого 1992 року, яка не скасована та діє, а тому є обовязковою для виконання сторонами, свідчить про поділ між колишнім подружжям господарських будівель та споруд. Разом з тим, в даній ухвалі, якою затверджено мирову угоду не йдеться про житловий будинок та варіанти його поділу.

Таким чином, позивач на даний час не є власником спірного житла (його цілої частки), а є належним користувачем лише його частини. Саме тому, він не вправі ставити питання про усунення йому перешкод в користування зазначеним житловим будинком відповідачем, яка відповідно також має право користуватися даним житлом. Крім того, вона є власником частини господарських будівель, що є невідємною частиною житлового будинку та його складовою.

Все вищевикладене дає право зробити висновок про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Стрілець Я.С.