Справа № 296/562/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Житомирської міської ради, комунального підприємства "Житомирський міський центр земельних відносин", третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області про визнання недійсним рішень та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з зазначеним позовом до ОСОБА_3, Житомирської міської ради, комунального підприємства "Житомирський міський центр земельних відносин", в якому просила: визнати недійсним рішення №1285 від 23.06.2010 року Житомирської міської ради, яким затверджено їй наділ землі площею 0,0998 га (АДРЕСА_1), а для ОСОБА_3 у власність 0,1000 га (АДРЕСА_2) та в оренду площу 0,0104 га та свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на нерухоме майно від 21.11.2013 року, видано на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку 0,1 га за адресою: АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Житомирської міської ради №1285 від 23.06.2010 року ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0998 га за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2. Посилаючись на те, що підписавши протокол погодження меж земельної ділянки від 10.09.2009 року, позивачу не було відомо про площу земельної ділянки, що буде належати їй після погодження, вказувала на порушення її прав. Також зазначала, що рішення Житомирською міської ради №1285 від 23.06.2010 року прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та суперечить рішенню Житомирською міської ради №881 від 20.03.2015 року.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні поданий позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що законність та відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень міської ради на підставі яких відповідач набув та зареєстрував право власності на земельну ділянку та отримав в довгосторокову оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2, а також вказуючи на відсутність у позивача права власності на земельну ділянку та пропуск нею строків позовної давності просили у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - Житомирської міської ради у судове засідання не прибув, згідно поданої заяви просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача - КП "Житомирський міський центр земельних відносин" та третьої особи - Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області у судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, площею 52,5 кв.м. та приналежних: сараю літ. "Б", "В". уборної літ. "У", огорожі №1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.2001 року після смерті матері ОСОБА_5 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.1988 року після смерті батька ОСОБА_6 (а.с.4, 95).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 71,9 кв.м. та приналежних: сараю літ. "Б", "Д", уборної літ. "В", погребу "Г", огорожі №1 на підставі договору дарування житлового будинку від 08.08.2008 року, зареєстрованого за №9442 (а.с. 102-104).

Відповідно до п. 135, 136 додатку №1 до рішення Житомирської міської ради від 23.06.2010 №1285 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0,0998 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0,01 га та в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,0104 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17,18,119).

Рішенням Житомирської міської ради №249 від 07.12.2011 внесено зміни в п.136 додатку 1 до рішення міської ради №1285 від 23.06.2010 в частині площі земельної ділянки наданої у довгострокову оренду терміном на 10 років ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 з 0,0104 на 0,0046 на підставі клопотання від 13.09.11 №25/З-8396 (а.с.120).

Згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 оформив у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1 га відповідно до свідоцтва на право власності НОМЕР_2 від 21.11.2013 року ОСОБА_3 (а.с. 96).

Відповідно до п. 73 додатку №1 до рішення Житомирської міської ради №881 від 20.03.2015 ОСОБА_1 надано дозіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під існуючим нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,1247 га (а.с.121).

Земельно-технічною експертизою №348/17 від 16 березня 2017 року зроблено висновок, що факт заняття (захоплення) з боку ОСОБА_3 з виходом за межі встановлені кадастровим планом земельних ділянок в частині земельної ділянки, що примикає до межі землекористувача ОСОБА_1 не встановлено. Встановлено накладку земельних ділянок площею 0,0028 га, що виникла внаслідок невірно встановленої метричної координації зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_3 відносно їх фактичного розташування в натурі (на місцевості) (а.с.150-167).

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1,7 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Частина 2, 3 статті 152 ЗК України передбачають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків;д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно частини другої статті 116 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частинами 6, 7 статті 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частинами 8, 9 статті 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Абзацом 5 частини 1 статті 123 ЗК України передбачено, що надання земельної ділянки на підставі технічної документації щодо складання документів, що посвідчує право користування земельною ділянкою, відбувається лише щодо земельних ділянок, межі яких встановлено в натурі (на місцевості) без зміни їх цільового призначення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1, 3 та 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наявного в матеріалів справи протоколу погодження меж земельної ділянки від 20.05.2009 року вбачається, що суміжні землекористувачі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також ОСОБА_1 погодили встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, що засвідчили своїми підписами (а.с.60).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні факт підписання протоколу погодження меж земельної ділянки від 20.05.2009 року не оспорювала.

При цьому, технічна документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 в матеріалах справи відсутня та на час розгляду справи не розроблена та не затверджена, що в свою чергу робить неможливим встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 за зазначеною адресою.

Суд вважає безпідставними доводи позивачки про те, що останній нележить земельна ділянка саме площею 0,1247 га згідно рішення міської ради №881 від 20.03.2015, та остання була позбавлена права на земельну ділянку площею 0,03 га, оскільки як вбачається з рішення міської ради зазначення площі земельної ділянки є орієнтовною, а технічна документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_1 є розроблена та не затверджена.

Висновок земельно-технічної експертизи №348/17 від 16 березня 2017 року (на призначення якої наполягали позивач та її представник), яким встановлено невідповідність фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 з межами, що визначені відповідно до його правовстановлюючих документів на житловий будинок та даних Державного земельного кадастру правового значення для розгляду даного спору правового значення не має, оскільки жодним чином не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення Житомирської міської ради №1285 від 23.06.2010 року чи правовстановлюючих документів на земельну ділянку відповідача.

Згідно вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1, 3 та 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, в порушення ст.10, 60 ЦПК України позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності рішення оскаржуваного рішення Житомирської міської ради №1285 від 23.06.2010 року та свідоцтва від 21.11.2013 року про право власності за ОСОБА_3на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1 га.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд м. Житомира -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота