АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Волошиної В.М.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року у цивільній справі за заявою представника позивачів ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_3, ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої АллиМихайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про право власності на нерухоме майно,

Справа № 755/12379/17
Апеляційне провадження: №22-ц/796/10299/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у серпні 2017р. позивачі звернулися до суду з позовом про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 26737920 від 3 грудня 2015р. про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» та скасування запису про право власності за номером 12356088 Розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 3 грудня 2015р., державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.

21 серпня 2017р. представник позивачів ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену квартиру, посилаючись на те, що відповідач ТОВ «Кей-Колект» чинить позивачам перешкоди у користуванні квартирою, намагається продати квартиру та виселити позивачів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року заяву залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач посилається на неналежну оцінку судом обставин, викладених в заяві про наявність підстав вважати, що відповідач може продати чи подарити спірну квартиру під час розгляду справи в суді та не звернув уваги на реєстрацію в даній квартирі неповнолітньої дитини.

Відповідачі та третя особа, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с. 49,50,51), у судове засідання не з'явились, клопотання про

- 2 -

перенесення судового розгляду не подали, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами належним чином не обґрунтована необхідність забезпечення позову та не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та заборони вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З копії позовної заяви вбачається, що позивачі оспорюють правомірність набуття відповідачем ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їм на праві власності.

На час звернення позивачів до суду спірна квартира на праві власності зареєстрована за відповідачем ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 20 лютого 2008р., що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відповідач, як власник спірної квартири, може розпорядитися своїм майном, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Також позивачами були надані докази у підтвердження того, що відповідач висунув вимоги про усунення йому перешкод у користуванні квартирою.

На вказані норми матеріального права та обставини справи не звернув уваги суд першої інстанції і прийшов до помилкового висновку, що підстав для забезпечення позову позивачами наведено не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом ухвала про відмову у задоволенні забезпечення позову постановлена без врахування обставин справи та наданих позивачами доказів, а також з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

- 3 -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: