Справа № 309/1126/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

при секретарі: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 06 червня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 у квітні 2017 р.

Просив визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його мами - ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1.), строком на три місяці.

На обґрунтування зазначив, що є спадкоємцем першої черги за заповітом, однак не мав можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, оскільки постійно проживає у Російській федерації.

Рішенням Хустського районного суду від 06 червня 2017 р. позов задоволено: визначено ОСОБА_3 додатковий строк - три місяці із дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1. матір'ю - ОСОБА_4 (а.с.44-46).

Представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Указує, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як необізнаність особи про наявність спадкового майна. Зазначає, що позивач міг подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу на території Російської Федерації, цим самим він показав би намір прийняти спадщину.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із доведеності позову, оскільки причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через його невідповідність обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Установлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (померла мати позивача) 14 лютого 2006 р. склали заповіт, відповідно до якого належну їм на праві спільної сумісної власності житлову квартиру та все рухоме майно, яке в ній знаходиться, заповідано ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в рівних долях кожному. Після смерті одного з подружжя частка у праві спільної сумісної власності переходить до другого з подружжя, який його пережив, а в разі смерті останнього право на спадщину мають ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в рівних долях кожний (а.с.12).

За приписами ст. 1243 ч.1, ч.2 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Оскільки ОСОБА_2 (відповідач і батько позивача) живе, то права на заповідальне майно (квартиру) ОСОБА_3 не набув.

Предметом спадкування є лише грошові кошти на банківському депозитному рахунку, щодо яких у день відкриття (укладання) договору складено заповідальне розпорядження на ім'я ОСОБА_3 (а.с.13).

Згідно з положеннями ч.1 ст. 1269 і ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини.

Установлено та не заперечується, що ОСОБА_3 не проживав на момент смерті із спадкодавцем (ОСОБА_4.), оскільки з 2009 р. є громадянином Російської Федерації і зареєстрований у АДРЕСА_1, де і проживає (а.с.6-8).

За загальним правилом (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України) право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається унаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон надає йому право на звернення у суд із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини приблизно через 2.4 роки після відкриття спадщини, хоча про смерть матері був проінформований, що не заперечується.

Основний довід позивача та висновок суду ґрунтується на тому, що проживання на території іншої держави стало перешкодою для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини, а тому такий строк було пропущено з поважних причин.

Пленум Верховного Суду України (п.3 постанови № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування») роз'яснив судам, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У порушення вимог ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України суд першої інстанції не звернув уваги на те, що належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав.

Факт постійного проживання позивача на території Російської Федерації і певні складнощі в'їзду громадян Російської Федерації на територію України, на що посилається позивач, не перешкоджали йому своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто, наведені позивачем доводи на підтвердження поважності причин пропуску передбаченого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини не підтверджують ту обставину, що позивач у продовж всього шестимісячного строку мав об'єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а це є підставою для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Судові витрати в сумі 704 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 1220, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 31, 58, 59, 60, 88, 174, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1,4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити. 2. Рішення Хустського районного суду від 06 червня 2017 року скасувати. 3. У позові ОСОБА_3 відмовити. 4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн. у відшкодування судового збору. 5. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: