Справа № 307/2183/17
Провадження № 2/307/1312/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Дубівської селищної ради, де треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Тячівська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до Дубівської селищної ради, де треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Тячівська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В позовній заяві зазначив, що малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є його та ОСОБА_3 донькою. ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_3, померла 30 серпня 2012 року. Батько дружини, дідусь ОСОБА_2 ОСОБА_5, 28 жовтня 2013 року склав заповіт, яким все своє майно заповів його доньці ОСОБА_5. Вказаний заповіт був посвідчений Дубівським селищним головою ОСОБА_6 Згідно напису секретаря Дубівської селищної ради від 27 квітня 2017 року даний заповіт перебуває в силі, відмінений не був. Заповідач ОСОБА_5 помер 4 березня 2017 року і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами в смт.Дубове по вул. Чендея (колишня назва Комсомольська), буд.№96, Тячівського району, Закарпатської області. Як стверджено довідками Дубівської селищної ради донька ОСОБА_5 являється єдиною спадкоємницею після смерті дідуся ОСОБА_5, житловий будинок в смт. Дубове по вул. Чендея (колишня Комсомольська), 96, належав померлому ОСОБА_5. ОСОБА_5 згідно облікових документів користувався земельною ділянкою орієнтовною площею 0,15 га, відповідно до рішення сесії Дубівської селищної ради від 18 грудня 2008 року за №259, вулиця Комсомольська перейменована на вулицю Чендея. Відповідно до довідки, виданої Тячівським РПТІ за адресою смт. Дубове, вул. Чендея (колишня Комсомольська), №96 на імя ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно в ТРПТІ не було зареєстровано.

Просить суд визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в смт.Дубове по вул. Чендея (колишня назва вулиці Комсомольська), №96, Тячівського району,Закарпатської області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Дубівської селищної ради в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник органу опіки та піклування Тячівської РДА в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка померла 30.08.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 та свідоцтвом про смерть ОСОБА_3

4 березня 2017 року помер ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про його смерть.

Згідно заповіту від 28.10.2013 року, посвідченого Дубівським селищним головою ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №143, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, все своє майно заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканці смт. Дубове, вул. Комсомольська, 60.

Згідно довідки Тячівського ТРПТІ від 4 липня 2017 року за №09/88 за адресою смт. Дубове, вул. Чендея (колишня Комсомольська), 96, на імя ОСОБА_5, права власності на нерухоме майно в ТРПТІ не було зареєстровано.

Довідкою №1222, виданою Дубівською селищною радою 17.07.2017 року, стверджується, що в звязку з перейменуванням назв вулиць та зміни нумерації відповідно до рішення сесії Дубівської селищної ради №259 від 18.12.2008 року, житловий будинок, розташований в смт Дубове, колишня вулиця Комсомольська, 96 та теперішня назва вул. Чендея, №96, одна і таж.

Згідно довідок №4316, №4317, №4223 та №4318, виданих Дубівською селищною радою 26.07.2017 року та 19.07.2017 року, житловий будинок, який розташований в смт. Дубове по вул. Чендея (колишня Комсомольська), 96, належав померлому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 04.03.2017 року, та який користувався земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,15 га, яка розташована в смт. Дубове по вул. Чендея (колишня Комсомольська), 96, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 являється єдиною спадкоємницею після смерті дідуся ОСОБА_5, та інших спадкоємців на майно не має.

На даний час позивачем в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 виготовлено проект технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований в в смт. Дубове по вул. Чендея (колишня Комсомольська), 96, Тячівського району, в якому зазначено рік його побудови як 1987 рік, загальна площа будинку становить 78,10 кв.м., житлова 39 кв.м.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом заступника Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням належності будинку, земельної ділянки, на якому він розташований, що знаходяться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ОСОБА_7 депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських ОСОБА_7 депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Незважаючи на те, що згідно п. 4 ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду" організації технічної інвентаризації системи міністерств житлово-комунального господарства союзних республік здійснюють реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду в містах, селищах міського типу та сільській місцевості, незалежно від його належності, а також складають і подають до вищестоящих організацій та місцевих органів державної статистики в строки, встановлювані ЦСУ СРСР, відповідну статистичну звітність, а згідно ч.1 цієї ж постанови, Міністерство житлово-комунального господарства УРСР, облвиконкоми, Київський і Севастопольський міськвиконкоми мали розробити до 1 липня 1985 року організаційні заходи по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у містах і селищах міського типу в 1987 році, у сільській місцевості - в 1988 році, самого порядку реєстрації будинків та домоволодінь у сільській місцевості Української РСР так і прийнято не було, як і не було розроблено жодних організаційних заходів по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у сільській місцевості.

Із п.1.2 листа Мінюсту СРСР від 22 грудня 1986 року "Рекомендации по вопросам удостоверения договоров об отчуждении жилого дома (части дома) либо квартиры в доме жилищно-строительного коллектива индивидуальных застройщиков" вбачається, що Законами всіх союзних республік про державний нотаріат встановлено, що при посвідченні договору про відчуження житлового будинку нотаріус перевіряє за правовстановлюючим документом приналежність цього будинку власнику. Цей документ обов'язково вказується в договорі. Переліки документів, що підтверджують право особистої власності на житловий будинок, наведені в інструкціях союзних республік про порядок вчинення нотаріальних дій. Посвідчення договору без правовстановлюючого документа не допускається. У сільській місцевості підтвердженням приналежності будинку можуть служити відповідні довідки виконкому селищної, сільської ОСОБА_7. Якщо у власника є правовстановлюючий документ (свідоцтво про право на спадщину, договір і т.п.), він повинен бути представлений нотаріусу і зазначений в договорі про відчуження.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Тому, суд вважає, що ОСОБА_5 набув право власності на житловий будинок в смт. Дубове, вул. Чендея (колишня Комсомольська), 96, Тячівського району, Закарпатської області, і відповідно, після його смерті, у його спадкоємців, виникло право на спадкування на належну їм частку вищезазначеного будинку.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

В ч.3 ст.1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з наданих доказів, спадковий будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в сільській раді, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

А у відповідності до п.9 ч.1 ст.27 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням вимог ст.ст. 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд вважає, що невизнане право неповнолітньоїОСОБА_2 підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно.

Судові витрати щодо сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України ст. ст. 16, 328, 1222, 1223, 1268 ЦК України,суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_4, України, право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 78,1 квадратних метрів, житловою площею 39,00 квадратних метрів, що розташований в смт. Дубове, вулиця Чендея (колишня Комсомольська), 96, Тячівського району, Закарпатської області, України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : В.І.Бобрушко