Справа №243/4151/13-ц
Номер провадження 2/243/2044/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Словянськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.,

при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № KTXRRХ89951297 від 01.09.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6988 грн. 13 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.03.2010 року. Проте відповідач належним чином не виконував зобовязання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 29.03.2013 року у сумі 174680 грн. 70 коп., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6988 грн. 13 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 664 грн. 53 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1341 грн. 76 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 156891 грн. 96 коп., а також штрафів відповідно до п.1.5.20 умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), та у сумі 8294 грн. 32 коп. штраф (процентна складова). У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, який діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, в судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог позивача. При наданні пояснень ОСОБА_1 останній вказав на те, що ніякого договору про надання йому кредиту він не підписував, до ПАТ КБ «ПриватБанк» документи не надавав, 01.09.2008 року не отримував кредит ані грошовими коштами, ані шляхом придбання меблів. Він раніше, приблизно у 2005 році у якомусь банку брав кредит і більше кредитів не брав. На наданій судом для огляду анкеті позичальника стоїть підпис, схожий на його, але він в цьому не впевнений. Звідки у банку взялися його копія паспорту, яка завірена ним власноручно 01.09.2008 року, він не зміг пояснити, вказавши, що копію паспорту нікому сторонньому не надавав, паспорт не втрачав.

Представник відповідача додатково просив застосувати позовну давність 3 роки та відмовити у позові з тих підстав, що банк надав кредит з 01.09.2008 року по 01.03.2010 року, погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячними платежами по 510,55 грн. щомісячно. Починаючи з 20.09.2008 року, позивач знав про порушення умов кредитного договору, але звернувся до суду лише 05.04.2013 року з пропуском трирічного строку позовної давності. В типовому договорі про надання кредиту на офіційному сайті позивача зазначений строк позовної давності 5 років. З цим договором ОСОБА_1 не був ознайомлений, тому з урахуванням правової позиції ВСУ в постанові № 6-16цс15 від 11.03.2015 року позовна давність складає 3 роки.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KTXRRХ89951297 від 01.09.2008 року (а. с. 4-15), відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6988 грн. 13 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.03.2010 року.

Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Доводи відповідача стосовно того, що він не отримував кредиту та не підписував договору про надання кредиту, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідач 29.03.2017 року у судовому засіданні заявив клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 29.03.2017 року вказана експертиза була призначена, проведення експертизи було доручено експертам Донецького науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, судові витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи було покладено саме на відповідача ОСОБА_1, якому були розяснені наслідки ухилення від проведення експертизи, передбачені ст. 146 ЦПК України.

Позивачем були надані усі необхідні матеріали для її проведення, в тому числі оригінал кредитної справи, проте експертиза не була проведена внаслідок ухилення від її оплати з боку відповідача.

Відповідач в судовому засіданні заперечував факт підписання анкети позичальника 01.09.2008 року, вказавши, що на цій анкеті стоїть підпис, схожий на його. Проте пояснити, яким чином у позивача зявилася завірена ним копія з власноруч написаним його прізвищем та датою 01.09.2008 року, не зміг.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 не підтверджено та не доведено його посилання щодо того, що він не підписував оскаржувані документи та кредитний договір.

Судом встановлено, що 01 вересня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 кредитно-заставний договір.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6988 грн. 13 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом на строк 18 місяців.

Пунктом 2.4.5.8 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором встановлюються в Додаткових положеннях Умов та правил.

ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ ПриватБанк виникла заборгованість.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю пятдесят років, не містять підпису відповідача.

Крім того, у заяві позичальника від 01 вересня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

З правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15, вбачається, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими передбачено позовну давність тривалістю 5 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Так, в судовому засіданні не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач ОСОБА_1, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 01 вересня 2008 року. Судом не приймаються до уваги письмові доводи представника позивача про переривання позовної давності внесенням платежів 31.01.2017 р. у сумі 226,58 грн., 28.02.2017 р. у сумі 226,58 грн., 04.04.2017 р. у сумі 226,58 грн., 16.05.2017 р. у сумі 226,58 грн., оскільки предметом позову є стягнення заборгованості за період з 01.09.2008 року по 29.03.2013 року, позивач звернувся до суду 07.05.2013 року після закінчення дії строку договору (строк дії договору визначений в анкеті-заяві з 01.09.2008 року по 01.03.2010 року), а внесення вказаних платежів відповідачем не підтверджено відповідними платіжними документами.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що заява відповідача та його представника про застосування позовної давності підлягає задоволенню, в позовних вимогах позивача слід відмовити, оскільки трирічний строк позовної давності сплив 01.03.2013 року, а до суду позивач звернувся 07.05.2013 року.

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки в позовних вимогах позивачу відмовлено, то суд приходить до переконання, що судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 1048, 1049,1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Судові витрати ПАТ КБ «ПриватБанк» по сплаті судового збору 1746,81 грн. покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_3