КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/341/17
Провадження №2/319/247/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Ходько В.М.,

секретар судового засідання Костенко А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 20.06.1998 року по 27.12.2016 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні. Відповідач не здійснює добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, заперечення на позов не подав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України). За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14.12.2016 року по справі № 319/1548/16-ц, яке набрало законної сили 27.12.2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний (а.с.6).

З копії свідоцтв про народження серії І-ЖС № 040942 від 15.08.2000 року та серії І-ЖС № 112553 від 28.01.2003 року (а.с.5) вбачається, що матір'ю дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідач ОСОБА_2.

Згідно довідки про склад сім'ї № 2214 від 17.03.2017 року виданої виконавчим комітетом Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області, неповнолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом зі своїм батьком ОСОБА_1, зареєстровані та мешкають за адресою: вул. Зарічна, 49, смт. Більмак, Більмацького району, Запорізької області (а.с.7).

Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспорюваного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні з позивачем зобов'язаний нести витрати на утримання дитини.

Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до п.1, п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач посилався на те, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров'я, на утриманні нікого немає, отримує дохід від здачі в оренду земельної ділянки (паю), а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. В той же час позивач вказав, що він не працює, є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АВ № 0670402 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с. 4) і отримує пенсію в розмірі 1 240 грн. на місяць.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків неповнолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 підтвердили, що на цей час проживають разом з батьком та знаходяться на його повному утриманні, їх мати з кінця 2016 року разом з ними не проживає та не надає матеріальну допомогу на їх утримання.

В порушення ст.60 ЦПК України відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що відповідач на належному рівні матеріально утримував дітей, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, з врахуванням вищенаведених обставин, розумним, справедливим та співмірним розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до досягнення дітьми повноліття, суд вважає розмір, який просить стягнути позивач.

Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Одночасно суд роз'яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 640 гривень, від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи наведене, ст.ст.180, 182, 183, 184, 191, Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 88, 174 ч. 4, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 березня 2017 року і до досягнення повноліття кожною дитиною.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн (стягувач: Державна судова адміністрація України, місце знаходження вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ; отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106 "Судовий збір".

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.М.Ходько