Провадження № 22-ц/780/4077/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 22 15.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Журби С.О.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Узин-Агроінвест» про стягнення боргу за договорами оренди землі,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом посилаючись на те, що він передав Товариству з обмеженою відповідальністю «Узин-Агроінвест» (надалі ТОВ «Узин» та/або відповідач) в оренду земельну ділянку строком на 5 років. Відповідно до договору оренди, оренди плата становила 915 грн., нормативно-грошова оцінка землі зазначена не була. Йому лише в серпні 2013 року відповідач надіслав копію договору оренди з виправленнями дати його укладення. Вказав, що в 2006 році він отримував орендну плату не в готівковій формі, а продукцією, проте актів про якість продукції позивачу надано не було. 01.04.2013 року з відповідачем - ТОВ «Узин-Агроінвест» ним було укладено договір оренди тієї ж земельної ділянки строком на 3 роки, однак відповідач не вніс зміни в договір оренди землі щодо визначення орендної плати на рівні не менше трьох відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та не врахував, що нормативно-грошова оцінка землі з 01.01.2012 року мас бути збільшена на коефіцієнт 1,756, що потягло недоплату належних йому коштів.

Просив стягнути з ТОВ «Узин-Агроінвест» недоплачені йому кошти в загальній сумі 75 905,40 грн., у тому числі, за договорами оренди та інфляційні витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону у повному обсязі виконано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4.1301 га, яка розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Його право власності на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 22.06.2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2006 року (дата містить виправлення з 2006 року на 2008 рік) між ТОВ «Узин» та позивачем було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років.

Відповідно до п. 7 даного Договору, який даних щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки не містить, орендна плата вноситься готівкою у розмірі 915 грн., у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів розмір орендної плати переглядається.

З пояснень позивача вбачається, що, починаючи з 2006 року, в рахунок орендної плати він отримував як продукцію, так і готівкові кошти. В 2014 році позивач виявив обман при укладенні договору від 19.09.2008 р., так як отримана ним продукція в рахунок орендної плати була неякісна, а вартість продукції для орендної плати була визначена як за якісне зерно, отже, ТОВ «Узин» постійно недоплачувало йому кошти.

Доказів неякісності продукції чи отримання її в меншому розмірі позивач суду не надав, а даних про правонаступництво відповідача - ТОВ «Узин-Агроінвест» щодо ТОВ «Узин» судом не встановлено.

Як вбачається зі статуту ТОВ «Узин-Агрінвест», він хоча і був зареєстрований в 2008 році, однак даних про наявність будь-яких відносин зазначеного товариства з ТОВ "Узин" він не містить. Факт виплати ТОВ «Узин-Агроінвест» ОСОБА_2 орендної плати у 2008 році сам по собі про правонаступництво не свідчить.

Згідно ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються відповідним законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про оренду землі», відповідно до статті 1 якого в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець за плату передає орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 14, ч.1 ст.20, ч.1 ст.21 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально; типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту статей 210, 640 ЦК України та ст.18 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Згідно з матеріалами справи, договір оренди зазначеної вище земельної ділянки площею 4,1301 гектарів був укладений між позивачем та відповідачем ТОВ «Узин-Агроінвест» 01.04.2013 року.

Вказаний договір був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2013 року.

Відповідно до п.п.5,8,9, 10 договору від 01.04.2013 року, нормативно-грошова оцінка землі визначена в розмірі 76960 грн.; орендна плата визначена в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки; обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється без урахування індексів інфляції тільки при умові, що розрахунок проводиться до завершення календарного року, крім випадків, коли право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців; орендна плата відшкодовується орендарем щорічно до 31 грудня поточного календарного року.

Згідно з довідкою №1 від 01.02.2016 року, наданою відповідачем - ТОВ «Узин-Агроінвест», грошова оцінка земельного паю позивача станом на 01.01.2013 та на 01.01.2014 року складала 76960 грн., а на 01.01.2015 року - 148966,76 грн. Три відсотки оплати за земельний пай за 2013 та 2014 року становить 2308,80 грн., за 2015 рік - 4469 грн. Між тим господарством нараховано позивачу за 2013 рік - 4905,88 грн., або 6,37 %; за 2014 рік - 5779,41 грн., або 7,5 %; за 2015 рік - 10778,44 грн., або 7,23%.

Зазначене підтверджується видатковими касовими ордерами та відомостями розрахунків з власниками земельних паїв ТОВ «Узин-Агроінвест».

Позивач не заперечував, що отримував орендну плату за вказані в довідці роки, але вважав, що плата була занижена, не були враховані норми Указу Президента України від 19.08.2008 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» та Постанови КМ України від 31.10.2011 року за № 1185.

Відповідно до ст.257, ч.3 ст.267, ч.4 ст.267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності щодо вимог позивача, а тому суд першої інстанції правильно залишив вимоги позивача за період до 2008 року без задоволення з цих підстав.

Стосовно договору оренди землі від 01.04.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем по справі - ТОВ «Узин-Агроінвест», судом першої інстанції встановлено, що орендна плата була встановлена в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка була визначена в 76960 грн. з урахуванням положень Постанови КМУ України від 31.10.2011 року № 1185. Доказів того, що розрахунок орендної плати був проведений відповідачем неправильно, позивач суду не надав, як не надав і доказів того, що ТОВ «Узин-Агроінвест» розраховувалось з ним неякісною продукцією.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому дане рішення є законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: