Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євтушенко О.І., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області, Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою Виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їм на праві приватної часткової власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 1289,0 га, яка знаходиться у спільному користуванні позивачів. Проте на вказаній земельній ділянці з правої сторони ОСОБА_5 самочинно встановила металевий гараж, яким тривалий час не користується. В акті погодження меж стосовно гаража підписи мешканців садиби підроблені. Не дивлячись на це, рішеннями Виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 20 листопада 2002 року № 310 «Про узаконення раніше збудованих гр. міста господарських та інших приміщень», від 29 січня 2003 року № 6 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» за заявою і представленими ОСОБА_5 документами останній видане свідоцтво про право власності на тимчасовий металевий гараж літ. «А» по АДРЕСА_1. Позивачі вказували, що земельна ділянка ОСОБА_5 під встановлення гаража не виділялася, для цього використовується їхня спільна дворова частина будинку.

Стверджуючи, що спірний гараж встановлений самочинно, визнання права власності на тимчасові господарські споруди не передбачено чинним законодавством України, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили позов задовольнити, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на тимчасовий металевий гараж літ. «А» по АДРЕСА_1, видане на підставі рішень Виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 20 листопада 2002 року № 310 «Про узаконення раніше збудованих гр. міста господарських та інших приміщень», від 29 січня 2003 року № 6 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна»; зобов'язати Комунальне підприємство «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» скасувати реєстрацію свідоцтва про право власності на гараж, виданого ОСОБА_5

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 серпня 2016 року позов залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво від 10 квітня 2003 року про право власності на нерухоме майно - одноповерховий металевий гараж літ. «А», загальною площею 16,5 кв. м, розташований по АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_5 на підставі рішення Виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 29 січня 2003 року № 6 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна».

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання позовної заяви у сумі 551 грн 20 коп. та за подання апеляційної скарги - 606 грн 32 коп.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет Тульчинської міської ради Вінницької області просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Крім того, статтею 6 вказаного вище закону визначено систему органів та суб'єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Судом установлено, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 20 листопада 2001 року «Про узаконення раніше збудованих громадянами міста господарських та інших приміщень» ОСОБА_5 узаконено раніше збудований тимчасовий металевий гараж літ. «А» по АДРЕСА_1 шляхом введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, про що свідчить акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 19 грудня 2002 року.

Підставою для прийняття вказаного вище рішення стала заява ОСОБА_5, при цьому враховано дозвіл співмешканців будинку АДРЕСА_1 на будівництво гаража.

Згідно з інвентарною справою на гараж по АДРЕСА_1 установлено, що гараж літ. «А» є металевим, покрівля - шифер, перекриття - дощате, підлога - цемент.

Власником земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж та будинок АДРЕСА_1, є Тульчинська міська рада.

Також установлено, що право власності на одноповерховий металевий гараж літ. «А» загальною площею 16,5 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1, оформлено за ОСОБА_5 на підставі рішення Виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 29 січня 2003 року № 6 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» на підставі представлених нею документів: заяви про оформлення права власності та акта державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 19 грудня 2002 року. На підставі вказаного рішення виконкому Тульчинської міської ради від 29 січня 2003 року № 6 10 квітня 2003 року видано ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на нерухоме майно - гараж по АДРЕСА_1.

Право власності на гараж по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 10 квітня 2003 року на підставі свідоцтва про право власності.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Розглядаючи указаний позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що, оспорюючи належне ОСОБА_5 право власності на гараж, позивачі звернулися з вимогою про скасування свідоцтва про право власності на гараж лише до виконкому Тульчинської міської ради Вінницької області, при цьому не врахувавши, що саме право належить особі, а підставою для видачі свідоцтва про право власності стало рішення виконкому Тульчинської міської ради від 29 січня 2003 року № 6, яке позивачами не оспорювалося в судовому порядку.

При цьому на спростування доводів позивача про те, що рішення міськвиконкому про узаконення та оформлення права власності на гараж оспорювалися в адміністративному порядку, суд правильно зазначив, посилаючись на матеріали справи, що позивачами оспорювалося рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 20 листопада 2002 року № 310 «Про узаконення раніше збудованих громадянами міста господарських та інших приміщень» у частині узаконення тимчасового металевого гаража по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 При цьому суд установив, що вказане рішення на теперішній час залишається чинним, оскільки хоча постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року, якою в задоволенні позову про оскарження вказаного рішення відмовлено, скасовано згідно з ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про скасування рішення та зобов'язання вчиняти певні дії залишено без розгляду; водночас рішення виконкому Тульчинської міської ради від 29 січня 2003 року № 6 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», на підставі якого видано свідоцтво про право власності на спірний гараж, не було предметом оскарження в адміністративному порядку і не оскаржується в межах заявлених позовних вимог у цій справі.

Зважаючи на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів своїм доводам про те, що свідоцтво про право власності на гараж видане не на підставі та не у спосіб, передбачений законодавством, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на гараж, виданого на ім'я третьої особи у цій справі - ОСОБА_5, а також похідних позовних вимог про скасування реєстрації свідоцтва про право власності на гараж, виданого ОСОБА_5

Таким чином, відмовляючи в задоволенні указаного позову, в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, усупереч вимогам ст. ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України належним чином не з'ясував характеру і суті заявлених позовних вимог, а також на порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Висновок апеляційного суду про визнання недійсним та скасування оспорюваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно - вищевказаний гараж, виданого на ім'я ОСОБА_5 - третьої особи у справі, а також стягнення з останньої судового збору, не ґрунтується на жодній нормі процесуального права, а навпаки, зважаючи на положення ст. ст. 11, 30, 31, 35, 88 ЦПК України, є незаконним.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року скасувати, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 серпня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: О.І. Євтушенко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак