У Х В А Л А

15 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Кредитної спілки «Рідне коло», треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслан Борисович, Публічне акціонерне товариство «ВІЕс Банк», про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено: визнано договір купівлі-продажу від 18 червня 2014 року нежилого приміщення у будинку АДРЕСА_1, укладений між КС «Рідне коло» та ОСОБА_4, недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня, 18 травня 2016 року, постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року, 18 січня, 24 та 31 травня 2017 року.

Перевіривши наведені в заявах доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачка має право оспорити договір купівлі-продажу від 18 червня 2014 року, хоча і не була стороною цього правочину, так як спірним договором порушено її право на одержання грошових коштів від КС «Рідне коло» на виконання рішення суду. Кредитна спілка відповідно до вказаного договору купівлі-продажу відчужила спірне нерухоме майно у порушення заборони, встановленої судом у порядку забезпечення позову ОСОБА_5 до кредитної спілки, про яку спілці було відомо, унаслідок чого такий договір є недійсним й таким, що порушує охоронювані права позивачки.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року, суди відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок, виходили з недоведеності позивачем наявності правових підстав для визнання оспорюваних договорів дарування недійсними, оскільки у справі про стягнення коштів арешт накладався на земельні ділянки, належні на праві власності ОСОБА_7 та які розташовані у селі Макарівці, у той час як відповідачем у справі був ОСОБА_4 і належні йому земельні ділянки розташовані у селі Марківці. Крім того, ОСОБА_4 не був обізнаний про існування ухвали суду про накладення арешту на земельні ділянки і про те, що він не має права відчужувати належні йому земельні ділянки.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справі, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Висновки щодо застосування статей 203, 215, 216 ЦК України та положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зроблені в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року, 18 січня, 24 та 31 травня 2017 року на які посилається у своїй заяві ОСОБА_4, не суперечать висновку зробленому судом касаційної інстанції у справі про перегляд якої подано заяву.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Кредитної спілки «Рідне коло», треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балан Руслан Борисович, Публічне акціонерне товариство «ВІЕс Банк», про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов'язання вчинити певні дії до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко