Справа № 263/8542/17
Провадження № 2/263/2043/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, уточнивши його, просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 34/150 частини будинку АДРЕСА_1 а також на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0480 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за цією ж адресою, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона та відповідачі є спадкоємцями за законом після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після її смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0480 га за цією ж адресою. Спадковий будинок належить спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 1979 року, посвідченого державним нотаріусом Першої жданівської державної нотаріальної контори Семеновою Н.П., зареєстрований у реєстрі за № 1-7501, реєстраційний напис Жданівського міського бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року, а земельна ділянка на підставі державного акта на право власності на землю, виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Маріуполі Донецької області від 13 травня 2008 року. 29 листопада 2011 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Стадник О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, цього ж дня заведено спадкову справу № 52068235, спадкодавець: ОСОБА_5 Спадкоємець ОСОБА_3 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Стадник О.О., якою відмовився від спадщини на її користь. Проте нотаріус, ознайомившись із документами, роз'яснила позивачу, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на указане спадкове майно, оскільки відсутні документи, як б підтверджували дійсність виникнення прав спадкодавця на цілу частину будинку. Так, постановою від 20 травня 2016 року № 80/02-31 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Стадник О.О. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини указаного житлового будинку та земельної ділянки. Посилаючись на те, що із поданих документів виявлені наявні розбіжності, які унеможливлюють встановити яка частка або ціле майно належало спадкодавцю, у зв'язку з чим позивач не має можливості оформити свої спадкові права, просила позовні вимоги задовольнити.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, уточнивши його, просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 17/150 частини будинку АДРЕСА_1 а також на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0480 га, кадастровий номер НОМЕР_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати, після її смерті відкрилася спадщина на указане майно, він у встановлені строки звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак 23 травня 2016 року нотаріус відмовила у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, оскільки у поданих документах виявлені розбіжності, які унеможливлюють встановити яка частка або ціле майно належало спадкодавцю, у зв'язку з чим позивач за зустрічним позовом не має можливості оформити свої спадкові права, тому просив позовні вимоги задовольнити.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 - та її представник ОСОБА_8 до судового засідання не з'явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на своїх уточнених вимогах наполягали, просили їх задовольнити, з приводу уточненого зустрічного позову, то вимоги за таким визнали у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 - до судового засідання не з'явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні його уточнених вимог, з приводу уточненого первісного позову, то вимоги за таким визнав повністю, не заперечував проти його задоволення.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 - до судового засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, однак належним чином була повідомлена про розгляд справи.

Відповідач за первісним та зустрічним позовами - ОСОБА_3 - до судового засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений у встановленому порядку.

У той же час, від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_10 - до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Виконуючи вимоги, передбачені ст. ст. 10, 212-214 ЦПК України, суд виходить з такого.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що вчинений актовий запис № 1369 (а. с. 5).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_11, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що зроблений актовий запис № 1795 (а. с. 6).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 12 листопада 2015 року уклали шлюб, про що вчинений актовий запис № 964, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини: ОСОБА_10 (а. с. 7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а. с. 38).

Згідно з договором купівлі-продажу від 14 серпня 1979 року ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_12 одноповерховий, самановий жилий будинок, житловою площею 30, 5 кв. м, з належними до нього трьома сараями, вбиральні, ? паркану, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 916 кв. м. Указаний договір посвідчений Першою жданівською державною нотаріальною конторою від 14 серпня 1979 року за реєстром № 1-7501, реєстраційний напис Жданівського міського бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року (а. с. 39, 40).

Відповідно до державного акта від 13 травня 2008 року серії НОМЕР_6 ОСОБА_5 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 29 лютого 2008 року № 5/19-3467 належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загально площею 0,0480 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 41).

Згідно із технічним паспортом на садибний будинок по АДРЕСА_1 від 16 червня 2017 року, загальна площа приміщень у ньому становить 91,2 кв. м, житлова площа 60,9 кв. м, з яких: житлове приміщення № 4 - 6,8 кв. м; житлове приміщення № 5 - 6,9 кв. м; житлове приміщення № 6 - 16,8 кв. м; котельня № 7 - 6,0 кв. м; коридор № 8 - 6,9 кв. м, житлове приміщення № 9 - 13,1 кв. м; житлове приміщення № 10 - 17,3 кв. м; санвузол № 11 - 6,0 кв. м; кухня № 12 - 11,4 кв. м (а. с. 44-46).

Із спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Стадник О.О. із заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_11 29 листопада 2011 року, ОСОБА_2 30 листопада 2011 року. Спадкоємець ОСОБА_3 29 листопада 2011 року відмовився від спадщини за законом на користь ОСОБА_11, доньки померлої.

Згідно із Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру 29 листопада 2011 року приватним нотаріусом Стадник О.О. відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_5

Приватним нотаріусом Стадник О.О. 15 лютого 2016 року ОСОБА_11 видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається із вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у відділенні № 7 Маріупольської філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» № НОМЕР_7 у сумі 6 000 грн.

20 травня 2016 року ОСОБА_13 та 23 травня 2016 року ОСОБА_2 подали до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини відповідно на 2/3 та 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та які є власністю померлої ОСОБА_5

Постановами від 20 травня 2016 року та 23 травня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Підставами для відмови у вчиненні нотаріальних дій вказано те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 та 1/3 частини відповідно жилого будинку АДРЕСА_1 спадкоємцями: ОСОБА_1, ОСОБА_2 подані оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 14 серпня 1979 року за реєстраційним № 1-7501, що підтверджує виникнення прав у померлої ОСОБА_5 на це майно у цілому, але для підтвердження факту реєстрації права власності на ім'я померлої нотаріусом направлено запит до Комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації міського відділу комунального господарства» та з отриманої відповіді встановлено, що за померлою спадкодавці ОСОБА_5 зареєстровано лише 17/50 частин указаного житлового будинку, тому з поданих документів виявленні наявні розбіжності, які унеможливлюють встановити, яка частка або ціле майно належало померлій спадкодавці. Також нотаріусом зазначено, що спадкоємцями не подано оригіналів правовстановлюючих документів на зазначене майно.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачами за первісним та зустрічним позовами дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право вони не в змозі реалізувати, у зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 18 указаного Переліку нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, відносяться до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР.

На договорі купівлі-продажу указаного житлового будинку вчинено реєстраційний напис Жданівського міського бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року.

Із дослідженої судом інвентаризаційної справи № 26683 щодо будинку АДРЕСА_1 вбачається, що відповідно до висновку про реєстрацію домоволодіння АДРЕСА_1 від 24 грудня 1984 року, такий складається із двох частин: будинок А-1 належить ОСОБА_14 та складається із 33/50 цілих частин, будинок В-1 належить ОСОБА_5 та складається із 17/50 цілих частин.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Оскільки ОСОБА_5 указане майно належить на підставі договору купівлі-продажу, який за своїм змістом є правовстановлюючим документом, на якому вчинений реєстраційний напис Жданівським міським бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року, слід дійти висновку, що указане нерухоме майно належить спадкодавцю на підставі права власності та може бути успадковане спадкоємцями.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У справі встановлено, що спір, крім іншого, виник і з приводу розбіжностей у частці на ціле майно, яке належало спадкодавцю.

Так, домоволодіння АДРЕСА_1 складається із двох частин: будинок А-1 належить ОСОБА_14 та складається із 33/50 цілих частин, будинок В-1 належить ОСОБА_5 та складається із 17/50 цілих частин, належність права ОСОБА_5 підтверджується правовстановлюючим документом, а саме договором купівлі-продажу будинку від 14 серпня 1979 року, на якому вчинений реєстраційний напис Жданівським міським бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року, тому спадковим майном є саме 17/50 частини будинковолодіння за указаною адресою, а також земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок.

Оскільки спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на указаний будинок у порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що за померлою ОСОБА_5 зареєстровано лише 17/50 частин указаного цілого житлового будинку, приймаючи до уваги те, що відповідачі за первісним та зустрічним позовами вимоги визнали у повному обсязі, і таке визнання позову відповідає вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, відмову від спадщини ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, слід дійти висновку про наявність правових підстав для визнання за спадкоємцями (ОСОБА_13 та ОСОБА_2) права власності на указану частину житлового будинку та земельну ділянку з цільовим призначенням для його обслуговування у порядку спадкування відповідно до їх часток за законом.

Так, частини житлового будинку, на які необхідно визнати право власності у порядку спадкування від цілої 17/50 становитиме: ОСОБА_1 - 2/3 від спадкової маси, що складатиме 34/150 частини, ОСОБА_2 - 1/3 від спадкової маси, що складатиме 17/150 частини.

Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація прав спадкоємців.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 174, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1218, 1268, 1296 1297 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 34/150 частини будинку АДРЕСА_1 (за технічним паспортом будинок В-1), після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0480 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 17/150 частини будинку АДРЕСА_1 (за технічним паспортом будинок В-1), після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0480 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Музика