Справа № 182/7291/16-ц
Провадження № 2/0182/699/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.10.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

секретаря Снєгульської В.М.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державного підприємства „Сетам, ОСОБА_4 , третя особа Міністерства юстиції України в особі Департаменту виконавчої служби України, про визнання недійсним та скасування результатів електронних торгів з реалізації арештованого майна, скасування свідоцтва про право власності та запису про право власності на придбане нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до відповідачів та просить суд визнати недійсними електронні торги, що були проведені 06.07.2016 року та їх результати з реалізації нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв.м. та нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Микитинська,48, що оформлені протоколом №181560; визнати недійсним протокол № 181560 про ведення електронних торгів та ОСОБА_5 державного виконавця від 13.07.2016 року про проведені електронні торги; скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на придбане нерухоме майно, а саме: нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв.м. та нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Микитинська,48; скасувати запис про право власності на придбане нерухоме майно, а саме: нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв.м. та нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Микитинська,48 (а.с.216-218)

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 15 листопада 2016 року вона при особистому відвідуванні Нікопольського міського відділу державної виконавчої служби дізналась, що її майно нежитлова будівля А, загальною площею 151,5 кв.м. та нежитлова будівля Б, загальною площею 67,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Микитинська,48, продано на електронних торгах 06.07.2016 року.

Вважає, що електронні торги проведені з чисельними порушеннями законодавства, оскільки реалізація майна здійснена за явно заниженою ціною, з якою вона не згодна. Позивач посилається на порушення її прав, оскільки вона не отримала від виконавця ніякої інформації по виконавчому провадженню та електронним торгам. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась також на те, що , оскільки реалізація майна шляхом проведення електронних торгів відноситься до угод купівлі продажу , тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку на підставі статей 203, 215 ЦПК України. Враховуючи, що електронні торги проведені з чисельними порушеннями законодавства та недодержання державним виконавцем Закону України „Про виконавче провадження, то такі торги мають бути визнані недійсними, а результати, що оформлені протоколом №181560, акт про реалізацію від 13.07.2016 року, свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, як наслідок незаконних електронних торгів також мають бути визнані незаконними та скасовані.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 проти позову заперечувала та просила суд відмовити, оскільки боржниця була повідомлена про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна, боржниця знайомилася з ходом виконавчого провадження, оскаржувала дії державного виконавця в суді, робила запити та отримувала особисто відповіді, електронні торги відбулись з дотриманням порядку передбаченого чинним законодавством. Вважає, що електронні торги проведені згідно вимог чинного законодавства і її права відповідачами не були порушені.( а.с. 24-25 том 2)

Представник ДП „СЕТАМ в судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с.7 том 2), раніше подавав заперечення проти позову позивача та просив справу розглядати без його участі (а.с. 189-197)

Представник Департаменту Державної виконавчої служби України в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином(а.с.10 том 2), направив клопотання про відкладення розгляду справи через наявність усної інформації про нібито уточнення позовної заяви позивачем, на що судом визнано неповажною причиною неявки в судове зсідання представника відповідача. При цьому суд зазначає, що останній раз позивач уточнював позовні вимоги 22.05.2017 року (а.с.216-218), уточнена позовна заява була отримана Департаментом Державної виконавчої служби 29.06.2017 року (а.с. 227). 08.08.2017 року представник Департаменту Державної виконавчої служби направив заперечення проти позову та посилаючись на безпідставність заявлених вимог просив відмовити в задоволенні позову (а.с.245-251)

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась (а.с. 9 том 2), причини неявки суду не відомі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.07.2016 проведені електронні торги (протокол № 181560) та відбулась реалізація арештованого нерухомого майна нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв.м. та нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Микитинська,48 ( а.с.128)

Продаж зазначеного майна здійснено на підставі зведеного виконавчого провадження № 50522272 (а.с.38-143)

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_1 була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження , оскільки оскаржувала постанову про відкриття провадження (а.с. 47) писала заяви та отримувала копії постанов та актів про арешт майна (а.с.76), отримувала висновки експерта з визначення вартості арештованого майна (а.с.77 зворот, 78, 86 зворот -88, 103-108), подавала заперечення на звіт експерта (а.с.78-79, 109), оскаржувала експертну оцінку майна (а.с.81 зворот-84, 115 - 116 , 120, 125-126)

В березні 2016 року Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби направив пакет документів до ДФ ДП „Сетам для проведення реалізації арештованого майна (а.с.112-113).

08.04.2016 року ДФ ДП „Сетам направило повідомлення державній виконавчій службі , що опубліковано інформацію про арештоване майно та системою присвоєно номер лоту: 139852 (а.с.116 зворот) . Оскільки торги не відбувались, то державним виконавцем проводилась уцінка майна (а.с. 117-118,122-123)

Згідно протоколу № 181560 про проведення електронних торгів від 06.07.2016 року торги з реалізації вищезазначеного майна відбулись, переможцем торгів визначено ОСОБА_4, майно реалізовано за ціною продажу 357763 грн. (а.с. 128)

Грошові кошти за придбане майно надішли на рахунок відділу ДВС 08.07.2016 року (а.с. 129)

13.07.2016 року державним виконавцем був складений акт про реалізацію арештованого майна та прийнято постанову про зняття арешту з майна (а.с.130-133)

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 28.11.2016 року отримала свідоцтво про придбання майна з електронних торгів , реєстровий номер р/н1712, видане приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на нерухоме майно нежитлову будівлю А, загальною площею 151,5 кв.м. та нежитлову будівлю Б, загальною площею 67,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Микитинська,48 (а.с. 17)

Яке вбачається з вище викладеного , посилання позивача на те, що вона не належно повідомлена про проведення електронних торгів не знайшли свого підтвердження, оскільки боржниця була повідомлена про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна, боржниця ознайомлена з ходом виконавчого провадження, оскаржувала дії державного виконавця , в тому числі до суду, оскаржувала оцінку нерухомого майна до суду, робила запити та отримувала особисто відповіді від державного виконавця.

Перевіривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено належними доказами в судовому засіданні, що під час проведення електронних торгів права та законні інтереси позивача були порушені.

Посилання на порушення інших правил встановлених для проведення електронних торгів є надуманими, оскільки матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що реалізація спірного майна здійснювалась в Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року № 2710/5.

Відповідно ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням від 27 листопада 2008 року у справі "Крутько проти України" (N 2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п. 197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес , рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та "Сіка проти Словакії" (Sica v. Slovakia), N 2132/02, п. п. 24-27, 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру "пілотного рішення" від 15 жовтня 2009 року, остаточне від 15.01.2010 року Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див.рішення у справі "Горнсбі проти Греції"(Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу N 1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії", N 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян проти Росії" (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень на користь банківських установ, що є остаточними, обов'язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відсутні будь-які законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивача має бути відмовлено, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.11,14,15,16,202,203,204,207,215 ЦК України, Законом України "Про виконавче провадження", ст. ст.3-8,10,11,15,18,57-60,88,212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_5