У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" покликається на незаконність вказаного рішення суду в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в тому числі розрахунок заборгованості по кредиту, які відповідачем не спростовані.

Звертає увагу на те, що підписуючи заяву відповідач запевнив, що він ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та згоден з ними.

Крім того, згідно постанови Верховного суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 письмова форма договору позики в наслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності ПАТ КБ "Приватбанк" укладання з відповідачем ОСОБА_1, як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 5 серпня 2010 року в письмовій формі.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким,що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина 2 ст. 207 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що 5 серпня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої відповідач, ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, виявив бажання оформити на своє ім'я ощадкнижку (депозит).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 5 серпня 2010 року вбачається, що станом на 31 січня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 52024грн. 37 коп., яка складається з наступного: 22527 грн. 97 коп. заборгованості за кредитом; 25233 грн. 89 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1308 грн. 97 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500грн. штраф (фіксована частина); 2453 грн. 54 коп. штраф процентна складова.

Згідно довідки виданої ПАТ КБ "Приватбанк" від 22 березня 2017 за №LRA1-12RF-USA4-83UV ОСОБА_1 має заборгованість станом на 22 березня 2017 року перед ПАТ КБ "Приватбанк" за наявними кредитними договорами: за угодою/рахунком №SAMDN7445 від 15 листопада 2013 року (картка Універсальна Голд, р/р/627080) в розмірі 54085 грн. 32 коп. та угодою № SAMDN 0314 від 13 грудня 2014 року в розмірі 5353 грн. 54 коп.

Однак, будь-яка заборгованість за кредитним договором №б/н від 5 серпня 2010 року у вказаній довідці відсутня.

Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із анкети-заяви, на яку позивач покликається як на доказ укладення з відповідачем кредитного договору, вбачається, що в графі бажаний кредитний ліміт не зазначено жодної інформації.

Також, вказана анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме про розмір грошових коштів, які банк зобов'язується передати відповідачу, строки їх повернення, а також розмір відсотків які відповідач зобов'язується сплатити за користування кредитом.

Окрім цього наявний на а.с.11 витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису ОСОБА_1

Матеріали справи не містять доказів й того, що відповідачу на підставі вказаної анкети-заяви видані будь-які кредитні картки. Відсутні у справі жодні докази волевиявлення відповідача на отримання від позивача коштів у кредит, на умовах, зазначених у позові.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів суд правильно виходив із того, що у справі відсутні докази на підтвердження наявності у ОСОБА_1 кредитних зобов'язань перед банком з 2010року, а надану позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку суд вірно вважав такою, що не підтверджує наявність кредитних відносин між банком та клієнтом, оскільки згідно з нею ОСОБА_1 отримано такий вид банківських послуг, як "ощадкнижка (депозит)". Обґрунтованим є висновок суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст.309 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.