Справа № 342/878/17
Провадження № 2/342/608/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані по АДРЕСА_1, належали колгоспному двору, головою якого був батько позивачки - ОСОБА_5, згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20 жовтня 1987 року. Для обслуговування вказаного будинковолодіння виділена земельна ділянка розміром 0,25 га. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, актовий запис № 41. ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла мама позивачки - ОСОБА_6, актовий запис № 39. З часу свого народження й по день смерті матері, позивачка проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1, як одна сім'я, вели спільне господарство та мали спільний побут. На даний час ОСОБА_1 з сім'єю продовжує жити у вказаному будинковолодінні, несе витрати по утриманню житла в належному стані, оплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку тощо. З метою реалізації свого спадкового права, позивачка звернулася до нотаріуса із відповідною заявою. Вивчивши представлені документи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_6 Причиною такої відмови стало реєстрація спадкового господарства як колгоспного двору. Кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, які визначити конкретно неможливо. Згідно довідки № 75, виданої Серафинецькою сільською радою станом на 01.04.1991 року у спадковому господарстві були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - голова господарства - помер ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - померла ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - позивачка, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідач, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 - відповідачка. Відповідачі на частки у спадковому майні не претендують, з приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не зверталися. З довідок Серафинецької сільської ради вбачається, що на час смерті спадкодавця, позивачка проживала разом, вели спільне господарство, поховання батьків теж проводила вона самостійно та за власні кошти. Після смерті матері, ОСОБА_1 прийняла спадщину: виготовила технічну документацію на будинок, утримує господарку та прибудинкову територію в належному стані, обробляє землю, однак реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору та невизначеність часток членів колгоспного двору в натурі.

В судове засідання сторони та їхні представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.10.1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 209 від 14.10.1987 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5.

Як слідує з довідки № 78 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, будинок в якому проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_6, розташований в АДРЕСА_1.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З довідки № 81 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою слідує, що земельна ділянка в АДРЕСА_1 становить 0,30 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,05 га.

Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1960/1991 р., загальною площею 79,7 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., 2 літніх кухонь, вбиральні, комори, сараю, колодязя, воріт, 3 огорож.

Із копії звіту, складеного ЕТВО "Придністров'я" встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами станом на 05.05.2017 року становить 98200 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Згідно довідки № 75 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що в колгоспному дворі в будинку в АДРЕСА_1 станом на 01.04.1991 року були зареєстровані та проживали: голова господарства - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., дружина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., донька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зять - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, онука - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що стверджено копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2, виданого Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області.

Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Заповіту померлий не вчиняв.

Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_5, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як слідує з копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 28.06.1956 року перебували в шлюбі.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08.09.1963 р. стверджено, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6. ОСОБА_10 після укладення шлюбу 08.05.1982 року з ОСОБА_3, змінила прізвище "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги в рівних частках після смерті ОСОБА_5 є його донька - ОСОБА_1 (позивач) та дружина - ОСОБА_6.

Про те, що спадкоємці ОСОБА_5 прийняли спадщину, оскільки на момент його смерті були зареєстровані та проживали разом з ним в будинку в АДРЕСА_1, свідчить довідка № 76 від 28.03.2017 року, видана Серафинецькою сільською радою.

Згідно довідки № 79 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що ОСОБА_1 своїм коштом поховала тата ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що стверджено копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6, виданого виконкомом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Заповіту померла не вчиняла.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 є її донька - ОСОБА_1 (позивач)

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Про те, що спадкоємець ОСОБА_1 (позивач) прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6, оскільки на момент її смерті була зареєстрована та проживала разом з нею в будинку в АДРЕСА_1, свідчить довідка № 77 від 28.03.2017 року, видана Серафинецькою сільською радою.

Згідно довідки № 80 від 28.03.2017 року, виданої Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що ОСОБА_1 своїм коштом поховала маму ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 934/02-31 від 19.05.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року на житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

ОСОБА_8 після укладення шлюбу 24.11.2005 року з ОСОБА_2, змінила прізвище "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", що стверджено копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_7.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги визнають в повному обсязі, що стверджено поданими до суду заявами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 392, 1216 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.