У х в а л а

18 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_6, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 12 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 31 травня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року залишила без змін.

31 серпня 2017 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_7, звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частин першої, четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження підстави перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року і 17 вересня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 31 травня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, залишивши в силі судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на те, що банк при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором діяв у межах передбаченого зазначеною нормою шестимісячного строку (з урахуванням часу прострочення несплаченої заборгованості, звернення банку з досудовою вимогою про погашення заборгованості).

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку (з чим погодився й суд касаційної інстанції) про відсутність правових підстав для припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України, оскільки за умовами додаткової угоди від 6 березня 2009 року до кредитного договору відбулося зменшення процентної ставки за кредитом та запроваджувались кредитні канікули, відповідно внаслідок таких змін основного зобов'язання не відбулося збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_4 як поручителя.

Разом з тим у наданих постановах, на які посилається заявниця, Верховний Суд України дійшов таких правових висновків:

- до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу його відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покласти на поручителя відповідальність за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (постанова від 20 лютого 2013 року);

- виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором потрібно пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (постанова від 17 вересня 2014 року).

Отже, порівняння наведених судових рішень з рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав вважати, що ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року і 17 вересня 2014 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_6, про визнання поруки припиненою за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко