Справа № 236/2193/17
19 серпня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Шаньшиної М.В.
за участю секретаря Журавльової І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням,
01.08.2017 року позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового приміщення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору довічного утримання, посвідченого 21 квітня 2005 року держаним нотаріусом Красн олиманської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1377, та зареєстрованого в КП «БТІ» м. Словянська 13.05.2005 року за № 9782701. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі ОСОБА_2- син позивачки та його дружина ОСОБА_4, вони, як члени її сімї були прописані в квартирі позивачки, але вони фактично з 01.06.2014 року у квартирі не проживають; на даний час мешкають на території Російської Федерації. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст.383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушена звернутись за захистом своїх прав до суду.
Позивач була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом (а.с.24), однак для участі в судовому засіданні не прибула, долучила до матеріалів справи заяву про розгляд справи без її участі(а.с.21), підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їхньому повному задоволенні.
Відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 було повідомлено про час та місце розгляду справи(а.с.25,26); але відповідачі в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.
З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось згідно зі ст. 197 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.
Відповідачі фактично не проживають у квартирі більше трьох років, проте залишаються зареєстрованими; вони є членами родини позивача. Відповідачі за вказаною адресою тривалий час не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно(а.с.14). Відповідачі фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, інші обовязки, повязані з використанням нерухомості.
Відповідно до ст. 8 ОСОБА_5 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується. Ст. 41 ОСОБА_5 України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63).
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 21.04.2005 року у позивачки виникло право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору довічного утримання, посвідченого 21 квітня 2005 року держаним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1377, та зареєстрованого в КП «БТІ» м. Словянська 13.05.2005 року за № 9782701, що є чинним і сторонами не оспорюється. Відповідачі протягом тривалого часу користувалася вказаним житловим приміщенням, але вже більше трьох років відсутні за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Керуючись ст.ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 79,88, 209, 213, 214, 215, 218,224 ЦПК України,суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя-