Справа № 346/5736/14-ц
Провадження № 4-с/346/58/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого судді Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.,

скаржника ОСОБА_1

представника ДВС - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

В поданій скарзі скаржник вказує на те, що 5 вересня 2016 року заступником начальника Коломийського МВ ДВС ОСОБА_2 було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом №346/5736, виданого 13.01.2015 року про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 квартирою №13 на пл.Привокзальна,буд.3 в м.Коломия шляхом вселення в квартиру та передачу ключів. 6.09.2017 року державний виконавець Микицей В.Д. виніс постанову про призначення виконання судового рішення та залучення до виконання рішення працівників Коломийського відділу поліції. Вважає винесені постанови такими,що є незаконні, оскільки він виконав рішення Коломийського міськрайонного суду від 23.12.2014 року щодо усунення перешкод в користуванні квартирою своєю дружиною та донькою, про що свідчить акт від 13.02.2015 року, підписаний заст.начальника Коломийського МВ ДВС ОСОБА_2 , в якому зазначено ,що рішення суду виконано в самостійному порядку. Відповідно 19.03.2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак, з невідомих для нього причин 15.06.2017 року було задоволено подання начальника Коломийського відділу ДВС про примусовий вхід до квартири. Вказує,що не чинив і не чинить жодних перешкод в користуванні ОСОБА_6 квартирою. Більше того постанову від 5 вересня 2016 року йому було вручено тільки 7 вересня 2017 року,що є незаконно. Просить суд скасувати постанову про відновлення виконавчого провадження від 5.09.2016 року та скасувати постанову про призначення виконання судового рішення від 6.09.2017 року. В судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримав.

Представник виконавчої служби в судовому засіданні вимоги скарги заперечила в повному обсязі, вказала, що дії виконавчої служби є правомірними,оскільки є заява стягувачки з посиланням на ст.79 п.6 ЗУ «Про виконавче провадження», тому просить відмовити в задоволенні скарги.

Суд, заслухавши пояснення скаржника, представника ДВС, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи , 23 грудня 2014 року Коломийським міськрайонним судом було винесено рішення, яким було зобов`язано скаржника ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_5 квартирою №13 на пл.Привокзальна буд. 3 в м.Коломия шляхом вселення їх в квартиру та передачі ключів від неї. Виконавчий лист по справі було видано 13.01.2015 року. Відповідно 5.02.2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №346/5736, виданого 13.01.2015 року. 13 лютого 2015 року було складено акт (а.с.8) про те,що рішення суду виконано в самостійному порядку, стягувачка вселилась в спірну квартиру. Відповідно 18.02.2015 року скаржником було подано заяву до Коломийського МВ ДВС в якій він повідомив ,що не створював жодних перешкод стягувачці (а.с.9). 25 лютого 2015 року заступником начальника Коломийського МВ ДВС було складено акт про те,що рішення суду виконано (а.с.10). Відповідно 19 березня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій зазначено про повне виконання виконавчого документа.

Однак, 5.09.2016 року Коломийським МВ ДВС було видано постанову про відновлення виконавчого провадження. В даній постанові вказано,що стягувачка звернулась з заявою про відновлення виконавчого провадження. В копії заяви , яка є в матеріалах справи (а.с.13), зазначено,що на підставі ст.79 п.6 ЗУ «Про виконавче провадження» заявниця просить відновити провадження,шляхом вселення її в спірну квартиру та надання ключів, при чому заява датована 2 вересня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 серпня 2017 року Апеляційним судом Івано-Франківської області було скасовано ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 14.06.2017 року щодо примусового входу до квартири,а 18.08.2017 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду було відмовлено в задоволенні подання начальника Коломийського МВ ДВС про примусовий вхід до спірної квартири.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ст.3 цього ж закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;3) судові накази;4) виконавчі написи нотаріусів;5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини. Заходами примусового виконання є 1) звернення стягнення на майно боржника;2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні.

У відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, та вчиняти всіх необхідних виконавчих дій. У відповідності до ст.10 цього ж закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У відповідності до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій , мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їх права та свободи.

У відповідності до ст. 10 ч.3, ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 39 та 40 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено підстави для винесення постанови про закінчення виконавчих дій та наслідки закінчення виконавчого провадження.

Суд зазначає,що в заяві стягувачки ОСОБА_5 (а.с.13) є посилання на ст.79 п.6 ЗУ «Про виконавче провадження» , однак діючий закон «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 року №1404-VIII, який набрав законної сили в жовтні 2016 року, навіть не містить в собі номер такої статті. У відповідності до ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» в діючій редакції у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження по даній справі від 19.03.2015 року не визнана судом незаконною і не скасована в установленому законом порядку, такого рішення суду в судовому засіданні не представлено.

Таким чином, постанова про відновлення виконавчого провадження,яка була винесена 5.09.2016 року, була винесена згідно закону України «Про виконавче провадження»в старій редакції, а виконання цієї постанови, ДВС проводить у відповідності до нової редакції ЗУ «Про виконавче провадження», без врахування положень ст.41 цього ж закону,що є неприпустимо.

У відповідності до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій ,мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їх права та свободи.

За таких обставин, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2015 року не є оскаржена до суду, відсутнє рішення суду про її скасування, то вимоги скаржника щодо скасування постанови про відновлення виконавчого провадження та постанови про призначення виконання судового рішення є підставні, а посилання в постанові про відновлення виконавчого провадження від 5.09.2016 року на ст.51 та 79 ЗУ «Про виконавче провадження» є безпідставним.

Крім цього, оскільки чинна редакція ЗУ «Про судовий збір» не передбачає сплати судового збору за подання скарги на рішення чи дії державного виконавця, то судовий збір слід повернути скаржнику.

На підставі наведеного, та керуючись ст.19,41 Конституції України, ст.ст.2,10,39-41 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.4,5 ЗУ «Про судовий збір» ст.ст.321,328 ЦК України, ст.ст.383,384,385,386,387,388 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу скаржника ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову «Про відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом №346/5736», видану 5.09.2016 року Коломийським міськрайонним судом про зобов`язання ОСОБА_1 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_5 квартирою №13 на по.Привокзальна,буд3 в м.Коломия,шляхом вселення їх в квартиру та передачі ОСОБА_4 ключів.

Скасувати постанову про призначення виконання судового рішення та залучення до виконання працівників Коломийського відділу поліції від 6.09.2017 року.

Повернути скаржнику ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 320 грн.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом 5 днів з часу її проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Веселов В. М.