Справа № 458/789/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/3679/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 1750 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 1750 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судовий збір - по 320 гривень з кожного.

Дане рішення оскаржив законний представник неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема зазначає, що в оскаржуваному рішенні одні твердження суду суперечать іншим, а саме, суд першої інстанції, встановивши, що всі докази представлені суду позивачем, підтверджують обставини, на які позивач посилається і не довіряти їм у суду немає підстав, Турківський районний суду таки відмовився приймати до уваги докази щодо витрат на проїзд до м. Львів під час лікування постраждалого ОСОБА_2 за 24, 25, 29 лютого 2016 року. Крім того, судом не взято до уваги її пояснення, що в ці дні вони проходили лікування, а медичні документи видаються вже по закінченню певного курсу лікування. Також, суд не прийняв до уваги той факт, що нею було проведено оплату за планове протезування 6 870 грн. та 5000 грн. - за резекцію верхніх коренів 11 та 21 зубів тому, що вказані медичні послуги ще не були надані. Проте, в наданих нею документах, які одночасно передбачали і факт сплати вказаних вище сум, чітко зазначено, що медичне втручання і операційне втручання має місце і її сина скеровано на їх проведення, а вона вже по факту понесла матеріальні витрати. Окрім того зазначає, що відповідачами не зазначено належних та допустимих доказів, які б могли спростовувати або заперечувати факт завдання матеріальної шкоди, а стягнення матеріальних збитків в такому розмірі є надто малим та необґрунтованим і не покриває фактично понесених нею збитків, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представника ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями статті 1166 ЦК України загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди, яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди. Відсутність будь - якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Особа, яка завдала збитку, звільняється від його відшкодування, якщо доведе, що збиток завданий не з її вини.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає,що шкода стає об»єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2013 року близько 16:00 год. на сільській дорозі в селі Мельничне Турківського району Львівської області малолітній ОСОБА_7 кинув каменем у неповнолітнього ОСОБА_2, чим спричинив йому тілесні ушкодження: повний травматичний злам коронкової частини першого різця на верхній щелепі справа, частковий на 1/3 довжини коронки злам першого різця та другого зуба на верхній щелепі зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 83 від 18.05.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

При обстеженні потерпілого лікарем стоматологом-хірургом Турківської поліклініки 14.05.2013 року у потерпілого було діагностовано: травматичний періодонтит 1-го зуба верхньої щелепи справа та 1-го і 2-го зубів верхньої щелепи зліва, а також була відмічена наявність гематоми на верхній губі. При проведенні первинної судово-медичної експертизи 15.05.2013 року у ОСОБА_2 виявлено злам коронкових частин трьох зубів: центрального правого верхнього різця та центрального і бокового верхніх різців зліва.

Постановою слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 09.06.2015 року кримінальне провадження № 0000249 від 14.05.2013 року за ч. 2 ст. 125 КК України закрито у зв'язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, оскільки дванадцятилітній ОСОБА_7 не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності.

Неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, має на даний час 15 років, самостійного заробітку не має.

З приводу травми позивач ОСОБА_2 17.02.2016 року звертався до лікаря-стоматолога ОСОБА_8, яка 17.02.2016 року запломбувала ушкоджені зуби, реставрувала коронкові частини зуба і накрила їх металокерамічними коронками. В процесі лікування йому були поставлені на короткий період часу тимчасові коронки. Вартість лікування становить 3200 гривень.

В плані лікування хворому ОСОБА_2 було планово призначено оперативне втручання, а саме резекція верхівок коренів двох центральних верхніх різців у зв'язку із наявністю у нього реентгенологічних ознак кістогранульом на коренях центральних різців, що теж знаходиться у причинонному зв'язку із отриманою травмою зубів і потребує оперативного стоматологічного лікування. Лікування було проведено ОСОБА_8 відповідно до вказаного діагнозу. Лікування зубів ОСОБА_2 пов'язане із спричиненою травмою зубів 13.05.2013 року.

Проведене ОСОБА_2 лікування періодонтиту верхнього правого центрального різця, встановлення штучних коронок на два центральні верхні різці та реставрація верхнього лівого бокового різця перебувають у причинному зв'язку із травмою зубів, заподіяною ОСОБА_2 13.05.2013 року.

У зв'язку із проведеним лікуванням неповнолітнього ОСОБА_2 його мати, позивачка ОСОБА_3, понесли матеріальні витрати по лікуванню зубів в сумі 3200 гривень, та витрати на поїздку до лікаря із с. Мельничне до м. Львова, що становлять за 17.02.2016 року (4 білети по 72,50 грвн.) 290 гривень, а всього сума спричиненої майнової шкоди становить 3490 грвн.

Наведене вище підтверджується: копією карточки стоматологічного хворого (а.с. 3-5), копією рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 09.11.2015 року (а.с. 10,11,28,29); копією протоколу обстеження (а.с. 27); копією висновку комісійної судово-медичної експертизи № 1 від 03.02.2017 року (а.с. 56-59), копіями медичної карти стоматологічного хворого (а.с. 60, 67), оригіналом щоденника лікаря із записами лікаря про проведену оплату (а.с. 65), копіями білетів на маршрутний автобус за 17.02.2016 року (а.с. 7,8), матеріалами кримінального провадження № 0000249 від 14.05.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Визначаючи розмір майнової шкоди суд першої інстанції вірно взяв до уваги докази, які були долучені позивачкою до матеріалів справи та які свідчать про витрачання нею коштів на лікування.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею матеріальних витрат на лікування сина у зв'язку з отриманими 13.05.2013 року легкими тілесними ушкодженнями, позивачкою до матеріалів справи не долучались.

На думку колегії суддів безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вжив усіх заходів для повного та усестороннього з'ясування обставин справи, оскільки наведене спростовується наявними матеріалами справи.

А відтак зазначені доводи апеляційної скарги з врахуванням положень ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно частково задовольнив позовні вимоги позивачки та стягнув з відповідачів 3 490 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди, оскільки саме такий розмір майнової шкоди був підтверджений належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою було оплачено 6870 гривень за планове протезування, а 30.03.2016 року лікарем ОСОБА_8 було проведено резекцію верхівок коренів 11 та 21 зубів, і вартість цього лікування становить 5000 гривень є необгрутованими, оскільки дані документи із надписами лікаря суперечать його оригіналу на а.с. 65 та висновку експерта на а.с.59, в якому зазначено, що лікарем ОСОБА_8 17.02.2016 року проведено лише лікування періодонтиту верхнього правого центрального різця, встановлення штучних коронок на два центральні верхні різці та реставрація верхнього лівого бокового різця, що коштувало позивачці згідно із записами в оригіналі щоденнику лікаря (а.с. 65) 3200 гривень.

Крім того, як вбачається з листа Департаменту охорони здоров'я ЛОДА №751 від 12.07.2017 року на ім'я ОСОБА_4 про розгляд її звернення повідомлено, що 17.02.2016 року ОСОБА_3 зі своїм сином ОСОБА_2 звернулась з метою лікування центральних різців верхньої щелепи до ОСОБА_9 В процесі лікування було проведено зняття відбитків силіконовою масою та виготовлено куксові вкладки для подальшого протезуваннч металокерамічними зубопротезними конструкціями. ОСОБА_8 у своїх поясненнях повідомила, що всі маніпуляції, які були вказані в карточці стоматологічного хворого ОСОБА_2 були внесені в неї виключно як планове майбутнє лікування, з вказанням орієнтованої їх вартості.

З врахуванням вищенаведеного, висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам цивільного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Порушень норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 12 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета