Справа № 541/2651/16-ц
Номер провадження 2/541/143/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 жовтня 2017 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

судді - Городівський О.А.

за участю секретаря - Ніколаєнко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Комишанська селищна рада Миргородського району Полтавської області

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться вищевказана цивільна справа. В якій позивака просить постановити рішення про визнання недійсного заповіту ОСОБА_3 посвідчений 09 серпня 2016 року секретарем Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, відповідно якого вона заповіла все своє майно ОСОБА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в Миргородській районній лікарні померла ОСОБА_3, яка проживала в АДРЕСА_1. Вона являлась рідною сестрою позивачки. Між померлою та позивачкою були хороші довірливі відносини. Повідомлення про те, що ОСОБА_3 склала заповіт на раніше сторонню особу викликає сумніви в психічному здоров'ї померлої. Окрім того позивачка вказує, що в момент посвідчення заповіту ОСОБА_3 перебувала у тяжкому стані, що підтверджується тим, що вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в зв'язку із стійким погіршенням її здоров'я. Перебуваючи на стаціонарному лікуванні заповіт повинен був посвідчуватись не секретарем сільської ради, а відповідно до положень ст. 1252 ЦК України, головним лікарем його заступником з медичної частини або черговим лікарем лікарні.

Окрім того позивачка вказує на те, що на її думку заповіт ОСОБА_3, в якому вона заповіла все своє майно не рідній сестрі, з якою перебували в чудових близьких відносинах, а іншій особі є несправедливим, а тому суперечить моральним засадам суспільства, що являється самостійною підставою для його визнання недійсним (ст. 203 ЦК України).

В судове засідання позивачка особисто не з'явилась. До суду нею подана заява про розгляд справи без її особистої участі, в присутності її представника, адвоката Кулінченко М.В.

Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та просив їх задовольнити. Суду повідомив, що між позивачкою та її померлою рідною сестрою ОСОБА_3 були теплі та довірливі відносини, особливо в останні роки її життя. Це проявлялось в постійних телефонних дзвінках одна-одній, повідомлення про сокровенне. Позивачка намагалась раз в рік приїздити та провідувати сестру в с. Комишня, Миргородського району. Померла ОСОБА_3 жодним чином не повідомляла ОСОБА_1 про те, що вона може заповісти все своє майно ОСОБА_2, яка не являється її родичкою та здійснює соціальний супровід, як працівник територіального центру Управління праці та соціального захисту Миргородської РДА..

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 заперечили позовні вимоги ОСОБА_1 Суду повідомили, що вона являється далекою родичкою ОСОБА_3. Окрім того відповідачка працювала соціальним працівником в територіальному центрі УПСЗ Миргородської РДА. Серед її підопічних була ОСОБА_3, яку вона належним чином доглядала та здійснювала соціальний супровід, а навіть більше, так як це була рідна людина. ОСОБА_3 самостійно виразила бажання заповісти все своє майно їй. Для проведення даної дії вона попросила, щоб їй викликали секретаря сільської ради. В період посвідчення заповіту ОСОБА_3 не виявляла розладів психіки та не мала вкрай безвихідного стану, щоб зробити необдуманий поступок.

Представник відповідачки вважав, що жодних правових підстав для визнання заповіту ОСОБА_3 недійсним немає, тому просив у задоволенні позову відмовити.

Представник Комишанської селищної ради Миргородського району Мирополець Лідія Василівна, яка діяла на підставі довіреності, (а.с. 122) суду пояснила, що працює на посаді секретаря Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області. Вона особисто на запрошення ОСОБА_3 прибула до її помешкання, так як вона хворіла. При першій зустрічі ОСОБА_3 повідомила, що бажає скласти заповіт на ОСОБА_2, з якою в них є родинні відносини, а також вона тривалий час здійснювала належний догляд за нею. Так як для виготовлення заповіту потрібно була комп'ютерна техніка, вона завітала до ОСОБА_3 через декілька днів, перепитала чи не відмовилась вона від прийнятого рішення, дала прочитати текст заповіту та вказала, де потрібно написати та підписати. Під час їх зустрічей ОСОБА_2 не була присутня. Жодних сумнівів у адекватності поведінки та розумової діяльності ОСОБА_3 не виникло.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживала сама по АДРЕСА_1. Померла вона ІНФОРМАЦІЯ_1 в Миргородській районній лікарні у віці 74 роки. 09 серпня 2016 року секретарем Комишанської селищної ради Миргородського району посвідчено заповіт ОСОБА_3, відповідно якого, все своє майно вона повністю заповіла ОСОБА_2.

Однією із підстав визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 позивачка вказує на складання заповіту особою, яка не мала на це права, а саме секретарем Комишанської селищної ради в період часу, коли ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні. В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 дійсно в період часу, яким датований заповіт, хворіла. Однак перебувала у своїй квартирі, де їй надавались ліки для лікування, що підтверджується випискою з історії хвороби ОСОБА_3 (а.с. 25). та свідченнями свідка лікаря ОСОБА_8.

Встановлене вказує на відсутність правових підстав для визнання заповіту ОСОБА_3 недійсним з підстав вказаних у ч.1 ст. 1257 ЦК України.

Посвідчення оспорюваного заповіту секретарем Комишанської селищної ради відповідає положенням статті 1251 ЦК України.

Крім того, позивачем та її представником не надано доказів і матеріали справи їх не містять, згідно яким заповідач ОСОБА_3 була позбавлений вільного волевиявлення при його складанні і що заповіт не відповідав її волі.

Та обставина, що під час складання заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними позивачкою також не доведена, навпаки, спростовується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи з яким суд погоджується, визнаючи його обґрунтованим, та таким, що узгоджується з сукупністю інших доказів та обставин справи, згідно якого позивачка на час підписання договору не виявляла будь-яких ознак стійкого психіатричного розладу і могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, віку могла вірно розуміти характер і наслідки вчинюваних дій при підписанні заповіту .

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання заповіту ОСОБА_3, посвідчений секретарем Комишнянської сільської ради Миргородського району Полтавської області 09 серпня 2016 року недійсним.

Згідно ч.6 ст.154 ЦПК України в зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3, посвідчений секретарем Комишнянської сільської ради Миргородського району Полтавської області 09 серпня 2016 року .

Арешт, накладений ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 21.10.2008 року на квартиру АДРЕСА_1 - зняти.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.А. Городівський