Провадження№2/235/9/17
Справа №235/9080/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Величко О.В.

при секретарі - Долгопольської А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: виконком Гришинської сільської ради Покровського району Донецької області, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: : виконком Гришинської сільської ради Покровського району Донецької області, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер їх батько ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 07.09.2012 року виконкомом Гришинської сільської ради. 07. 12.2007 року ОСОБА_7 склав заповіт, відповідно до якого належну йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 30.12.2004 року земельну ділянку площею 11,94 га, розташовану на території Гришинської сільської ради Красноармійського району заповів ОСОБА_3, яка з ним спів мешкала. Батько протягом багатьох років зловживав алкольними напоями, внаслідок чого страждав психічними розладами. З 02.11.2007 року батько проходив лікування від алкогольної залежності за методикою ОСОБА_8 строком на 5 років, але 04.04.2009 року зняв установку, 02.04.2009 року був госпіталізований до психіатричного відділення Родинської міської лікарні з діагнозом «Психотичний розлад внаслідок вживання алкоголю, переважно галюцинаторний . Оскільки відповідачка по справі неодноразово вимагала від батька скласти на її корист заповіт, враховуючи , що останній страждав психічними розладами, просить визнати недійсним заповіт від 07.12.2007 року, посвідчений секретарем виконкому Гришинської сільської ради Красноармійського району Донецької області ОСОБА_14., зареєстрований в реєстрі за № 203.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, просила їх задовольнити. Пояснила, що проживала разом зі спадкодавцем з 1982 року. В період сумісного проживання ОСОБА_7 дійсно зловживав спиртними напоями. Померлий ОСОБА_7 склав заповіт на її ім»я за своєю волею. Про існування такого заповіту, а також про існування заповітів , які складав у 2003 та у 2004 році, не знала. В теперішній час вона прийняла спадщину, але не отримала свідоцтво про право на спадщину і бажає вказану земельну ділянку передати позивачу по справі.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник третьої особи виконкому Гришинської сільської ради в судове засідання не з»явився, просили справу слухати без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача,представника позивача, відповідачки, третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача ОСОБА_7( а.с. 3, 7).

Згідно заповіту, складеному 07.12.2007 року секретарем Гришинської сільської ради Красноармійського району ОСОБА_7 на випадок своєї смерті належну йому земельну ділянку площею 11,94 га, розташовану на території Гришинської сільської ради заповідав ОСОБА_3. Внизу заповіту стоїть підис ОСОБА_10 із зазначенням, що заповіт складено з його слів секретарем виконкому Гришинської сільської ради за допомогою технічних засобів і ним прочитано вголос. Секретарем ОСОБА_14.зазначено,що заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_7 і власноручно підписаний ним у його присутності.Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. ( а.с. 4).

В матеріалах справи містяться два заповіта, складеного секретарем Гришинської сільської ради Красноармійського району від 13.01.2003 року та від 27.01.2004 року ( а.с. 35,36), згідно яких ОСОБА_7 належну йому земельну ділянку ( пай), посвідчене сертьифікатом НОМЕР_2 від 30.10.1997 року та сертифікатом НОМЕР_3 від 18.07.2001 року заповідав ОСОБА_3

Згідно листа медичного центру ТОВ Лікувальний центр «Калина» відповідач ОСОБА_7 дійсно лікувався від алкогольної залежності за методикою ОСОБА_8 строком на 5 років у МЦ ТОВ Лікувальний центр «Калина» ( а.с. 5).

Згідно виписки з історії звороби ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні з 02.04.2009 по 08.04.2009 року з діагнозом: психотичний розлад внаслідок вживання алкоголю, переважно галюцинаторний з судомами ( а.с. 6).

Згідно листа Другої Красноармійської державної нотаріальної контори спадщина після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відкривалась. Заяву про прийняття спадщини подано ОСОБА_3 ( а.с. 25, 26, 34).

Відповідно до довідки виконкому Гришинської сільської ради Красноармійського району Донецької області ОСОБА_7 постійно бу зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року по день своєї смерті. Разом з ним проживала співмешканка ОСОБА_3, співмешканка з 1989 року по теперішній час ( а.с. 38 ).

Ухвалою суду від 18.02.2016 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу ( а.с. 44).Ухвалою суду від 05.12.2016 року зобов»язано позивача ОСОБА_1 надати Слов»янському відділенню Донецького обласного центру судово-психіатричних експертиз історію хвороби, амбулаторну карту відносно ОСОБА_11 метою проведення експертизи ( а.с. 50).

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні медична карта ОСОБА_11 була направлена в м. Донецьк для проведення експертизи, призначеною ухвалою суду, проте до теперішнього часу не повернута, що унеможливлює позивача надати медичні документи для проведення експертизи. ( а.с. 61).

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заітересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідча не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, тобто повнолітня особа, яка досягла вісімнадцяти років, а у деяких випадках - шістнадцяти років.

Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт може бути визнаний недійсним у разі недодержання в момент його складання вимог щодо оформлення та посвідчення.

Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. При цьому, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тобто заповіт складено особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Так, згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначає в позовній заяві, що заповіт, за його думкою, було складено спадкодавцем в стані алкогольного сп»яніння та психічного розладу під впливом відповідачки.

Як встановлено в судовому засіданні оспорюваний заповіт посвідчено секретарем Гришинської сільської ради, що відповідачє вимогам ст.. 1251 ЦК України, до підписання прочитано самим ОСОБА_12, особисто ним підписано ( а.с. 4).

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров»я не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання своїх дій і ( або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу ( стаття 145 ЦПК).

Отже, для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Ухвалою суду від 18.02.2016 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проте ухвала суду не виконана, у зв»язку ненаданням позивачем медичних документів для її проведення ( а.с. 44,50).

Та обставина, що ОСОБА_7 з 02.11.2007 року лікувався від алкогольної залежності за методикою ОСОБА_8, і в період такого лікування 07.12.2007 року підписав заповіт не свідчить про відсутність у нього на момент складання такого заповіту волевиявлення, або неможливість розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто судом не встановлено, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Окрім того, доводи представника позивача про те, що волевиявлення заповідача не відповідало його волі спростовується також заповітами від 13.01.2003 року та від 27.01.2004 року ( а.с. 35,36), згідно яких ОСОБА_7 належну йому земельну ділянку ( пай), посвідчене сертифікатом НОМЕР_2 від 30.10.1997 року та сертифікатом НОМЕР_3 від 18.07.2001 року заповідав саме ОСОБА_3 ( а.с. 35,36).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш, за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Доводи представника позивача про те, що відповідачкою визнаються позовні вимоги, і це є підставою для задоволення позову, в даному випадку суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні жодним доказом не підтверджено наявність психічного розладу спадкодавця на момент складання заповіту, зокрема висновками судово-психіатричної експертизи , проведення якої передбачено імперативними нормами ст. 145 ЦПК України, а також доказами, які б свідчили про неможливість спадкодавця розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок зловживання спиртними напоями, тобто доказами, які б підтвердили факт невідповідності волевиявлення спадкодавця в момент складання заповіту його внутрішній волі, а передача земельної ділянки на користь позивача , як того бажає відповідачка, як спадкоємиця, яка прийняла спадщину , і це знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, офоромлюєься в інший спосіб, зокрема у нотаріальній конторі, а не шляхом подачи позову про визнання заповіту недійсним.

Окрім того, суд зауважує, що жодного доказу в підтвердженні того, що ОСОБА_13 на момент складання заповіту не усвідомлював свої дії та не міг ними керувати ,внаслідок психічного розладу та зловживання спиртними напоями чи перебував у стані алкогольного сп»яніння або склав заповіт під впливом відповідачки не надано.

Відповідачка, навпаки, пояснила, що не знала про існування заповітів від 13.01.2003 року, від 27.01.2004 року та від 07.12.2007 року та жодним чином не впливала на волевивялення померлого.

З урахуванням вищезазначених норм права обставин справи , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки сторонами не надано жодного доказу на підтвердження того, що волевивялення спадкодавця не відповідало його волі, в момент складання заповіту останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а передача земельної ділянки відповідачкою на користь позивача вирішується в інший позасудовий спосіб шляхом оформлення правочину в нотаріальній конторі, а не шляхом подання даного позову.

На підставі викладеного, ст.ст.215,225, 1251-1252 ЦК України, керуючись ст. 4,7, 14, 60, 88,215-218 ЦПК Україн, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: виконком Гришинської сільської ради Покровського району Донецької області, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: