КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5610/17
Провадження № 2-о/552/300/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.10.2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі головуючого судді Миронець О.К., за участі секретаря судового засідання Ваніної Ю.А., представника заявника ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Посольство Російської Федерації в Україні

ВСТАНОВИВ:

06.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме поранення його, при виконанні обов`язку військової служби

24 жовтня 2016 року на території Донецької області, в районі смт. Зайцеве Бахмутського району, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він з 27.07.2017 року є членом Громадської організації Всеукраїнський рух «Сила права». 15.08.2013 року на підставі контракту, був зарахований до складу 25-ї окремої Дніпропетровської повітряно-десянтної бригади (в/ч НОМЕР_1 ; в/ч пп НОМЕР_2 ) та займав посаду головного сержанта-командира бойової машини 1 парашутно-десантного батальйону. З кінця лютого на початку березня 2014 року війська Російської Федерації, у військовій формі без розпізнавальних знаків, почали окупацію Кримського півострова, в результаті чого 21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Після незаконної анексії Кримського півострова, в квітні 2014 року Російська Федерація почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). 11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки", однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою. Як підсумок, Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. В період з 31.05.2014 року по 14.03.2017 року заявник безпосередньо брав участь в боях за незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в Донецькій та Луганській області. 24.10.2016 року, під час виконання бойового завдання він потрапив під мінометний обстріл проросійських бойовиків на взводному опорному пункті «Підкова», що знаходиться в районі населеного пункту Зайцеве Бахмутського району Донецької області, в результаті отримав поранення. В результаті обстрілу він протягом 2016-2017 року проходив інтенсивний курс лікування в Україні на стаціонарному лікуванні у ГВМКЦ «ГВКГ».

Заявник вказує, що отримав поранення 24.10.2016 року саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією та внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено його право на життя і здоров`я та він має намір визначити свій статус як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, яка перебувала під захистом конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює винекнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

Заявник в судове засідання не з`явився, його представник заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої осіби Міністерство соціальної політики України в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , військового квитка серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, 15 серпня 2013 року на підставі контракту, він був зарахований до складу 25-ї окремої Дніпропетровської повітряно-десянтної бригади (в/ч НОМЕР_1 ; в/ч пп НОМЕР_2 ) та займав посаду головного сержанта-командира бойової машини 1 парашутно-десантного батальйону.

Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17.03.2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".

21.03.2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року,із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15.09.2015 року № 685-VІІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення так званих "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", від 21.04.2015 №337-VIII зазначені події на сході України відбувалися за наступними обставинами.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

11.05.2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме так звані "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.

На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29.08.2014 року, в зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».

Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси. Це підтверджувалося численними затриманими військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації.

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

На підтвердження вищевикладеного, заявником було наведено наступне.

За оперативною інформацією Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ 23.10.2016 року, проросійські бойовики вели активні бойові дії на Донецькому напрямку. Так бойові дії в авдіївській промзоні з короткими перервами тривали 6,5 годин. Окупанти активно застосовували міномети, гармати, танки. Загальна кількість випущених боєприпасів з важкого озброєння-понад 100. Зокрема, на Світлодарській дузі, в Зайцевому, Новгородському відбулися потужні ворожі обстріли з мінометів та БМП.

Виходячи із змісту статті «У Зайцевому бойовики із забороненої 120-мм міни розтрощили житловий будинок» від 24.10.2016 року, вбачається, що у Зайцевому прямим влучанням ворожої 120-мм міни знищено будинок місцевих жителів. Район населеного пункту Зайцеве, який розташований неподалік міста Горлівка, був одною з гарячих точок конфлікту на Донбасі. Ворог, як завжди, гатив по українських військових з різного озброєння: мінометів різних калібрів, станкових та ручних противотанкових гранатометів та стрілецької зброї.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз.2 Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Також Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Резолюцією Парламентської Асамблеї Ради Європи від 09 квітня 2014 року рішуче засуджено дозвіл Російської Федерації Росії на застосування військової сили в Україні, російську військову агресію та подальшу анексію Криму, що є явним порушенням міжнародного права.

Резолюцією Європарламенту (2014/2965 (RSP)) від 15 січня 2015 року щодо ситуації в Україні рішуче засуджено агресивну та експансіоністську політику Росії, що становить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганда, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації, підкреслює, що такі дії є порушенням міжнародного права.

Резолюція Парламентської Асамблеї Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації.

При вирішенні даної справи суд встановив, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно із нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Як вбачається з ч.2 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до Довідки про обставини травми №4114, встановлено, що 24.10.2016 року ОСОБА_2 одержав травму-струс головного мозку, акубаротравму обох вух; гостру двобічну нейросенсорну приглухуватість. Гостра реакція на стрес. Тривожно депресивний стан з виходом в компенсацію. Дана травма отримана при виконанні бойового завдання в зоні проведення бойових дій в результаті мінометного обстрілу з боку незаконних збройних формувань, не пов`язано з вчиненням особою злочину, адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Встановлено, що протягом 2016-2017 року ОСОБА_2 проходив інтенсивний курс лікування, що підтверджується виписним епікрізом перебування на лікуванні у ГВМКЦ «ГВКГ»; випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2381; випискою із медичної карти стаціонарного хворого №5340; довідкою з Полтавського обласного клінічного госпіталю для ветеранів війни №78, виписним епікрізом про перебування на лікуванні з 12.01.2017 року по 30.01.2017 року.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1017 від 02.06.2017 року встановлено, що травма є наслідком мінно-вибухової травми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку 24.10.2016 року у вигляді стійкого астено-неврологічного, цефалгічного синдрому, незначно вираженого логоневрозу; акубаротравматичного ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок з двобічною сенсоневральною приглухуватістю зі сприйняттям шепітної мови 5 метрів кожним вухом дійсно пов`язана з захистом Батьківщини. Захворювання, дискінезія жовчного міхура за гіпокінетичним типом дійсно пов`язане з захистом Батьківщини.

Вищевикладені докази підтверджують факт поранення ОСОБА_2 , і встановлюють причинний зв`язок між його пораненням та проходженням військової служби на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, ОСОБА_2 , отримав поранення 24.10.2016 року та внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право ОСОБА_2 на життя і здоров`я, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 отримав поранення, при виконанні обов`язку військової служби 24.10.2016 року на території Донецької області, в районі смт. Зайцеве Бахмутського району, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та те, що встановлення даного факту заявнику необхідно для визначення статусу як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, яка перебувала під захистом конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює винекнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 212 215, 256 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити юридичний факт поранення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 24 жовтня 2016 року на території Донецької області, в районі смт. Зайцеве Бахмутського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавськорї області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Миронець О.К.