РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/226/17
Провадження № 2/327/101/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2017 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Вьюкіній Г.В.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, до територіальної громади в особі ОСОБА_3 сільської ради Розівського району Запорізької області (далі ОСОБА_3 сільрада) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, третя особа Розівська державна нотаріальна контора Запорізької області (далі нотаріальна контора),-

В С Т А Н О В И В :

24 липня 2017 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що 20 грудня 2013 року помер батько її неповнолітнього сина ОСОБА_4, після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 8,0800 гектара (далі га), що розташована на території ОСОБА_3 сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП №035412, виданого 13 серпня 2001 року на підставі рішення ОСОБА_3 сільради від 25 січня 2001 року №4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 13 серпня 2001 року за №314. Спадкоємцем померлого є неповнолітній ОСОБА_2, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1258,1261 та 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). ОСОБА_1, як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, однак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку через наявність виправлення у державному акті, яке відповідно до вимог чинного законодавства не допускається. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту та вирішити питання в досудовому порядку, позивач ОСОБА_1 прохає суд визнати за її неповнолітнім сином ОСОБА_2 право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Неповнолітній позивач ОСОБА_2, в інтересах якого подана позовна заява, у письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.33-34).

Позицію неповнолітнього позивача ОСОБА_2 підтримала його законний представник ОСОБА_1, яка надала судові відповідну письмову заяву (а.с.35-36).

Відповідач ОСОБА_3 сільрада позов визнала, фактичні обставини у справі повноважний представник відповідача ОСОБА_5 не оспорювала, про що судові була надана відповідна письмова заява (а.с.37-41).

Представник нотаріальної контори як третьої особи без самостійних вимог завідувач нотаріальної контори ОСОБА_6 у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти позову, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.42).

Сторони, третя особа та їх представники в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.30-32,51), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.33,35,37,42).

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, третьої особи та їх представників.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зясувавши позиції сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 народився 25 серпня 2000 року в с. Вільне Розівського району Запорізької області. Батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.5,6,14,17,34,36).

20 грудня 2013 року в с.Вільне Розівського району Запорізької області у віці 46 років помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 8,0800 га, кадастровий номер :01:002:0002, що розташована на території ОСОБА_3 сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №035412, виданого на підставі рішення ОСОБА_3 сільради від 25 січня 2001 року №4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 13 серпня 2001 року за №314. Зазначений державний акт містить виправлення, а саме, 15 лютого 2007 року прізвище власника земельної ділянки «Слєнзак» закреслено та виправлено на «Сльонзак» працівником Розівської районної державної адміністрації Запорізької області (а.с.9,47-50).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З матеріалів справи, а також згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлого 20 грудня 2013 року ОСОБА_4 нотаріальною конторою 06 червня 2014 року за заявою спадкоємця ОСОБА_2, який діяв за згодою матері ОСОБА_1, заведена спадкова справа №67/2014 за номером у спадковому реєстрі 56165604. Дружина померлого ОСОБА_1 від прийняття спадщини відмовилася, інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлого від права на спадкування не встановлено (а.с.8,43-45).

Таким чином, спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є його неповнолітній син ОСОБА_2, який прийняв спадщину відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини був малолітнім (а.с.5,6,10,43-45).

Проте, постановою державного нотаріуса від 30 травня 2016 року, ОСОБА_2, який діяв за згодою матері ОСОБА_1, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території ОСОБА_3 сільради, яка залишилась після померлого 20 грудня 2013 року ОСОБА_4. Державний нотаріус розяснив про можливість отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку на імя спадкодавця, який не містить виправлень (а.с.7).

Згідно з п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з відповідними змінами), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до п.4.20 глави 10 цього порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За правилами частини 1 статті 125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-014 від 22 вересня 2014 року встановлено, що земельна ділянка площею 0,0800 га з кадастровим номером :01:002:0002, що розташована території ОСОБА_3 сільради, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с.47-49).

З довідки ОСОБА_3 сільради вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №035412, виданий на імя ОСОБА_7 на підставі рішення ОСОБА_3 сільради від 25 січня 2001 року №4 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 13 серпня 2001 року за №314 (а.с.50).

Таким чином встановлено, що вищевказаний державний акт містить виправлення, а саме, прізвище власника «Слєнзак» закреслено та виправлено на «Сльонзак» (а.с.9,50).

Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Разом з тим, відповідно до вимог п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах №43 від 04 травня 1999 року, зареєстрованої Міністерством юстиції України 04 червня 1999 року за №354/3647 (зі змінами), виправлення у державному акті не допускаються.

Проте, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена.

Таким чином, при встановленні факту належності правовстановлюючого документа померлому ОСОБА_4, суд бере до уваги сукупність даних щодо вказаної особи, а також обставини набуття ним права власності на спірну земельну ділянку, які містяться у наданих до справи документах (а.с.9-15,17,47-50). Досліджені у справі обставини дають підстави стверджувати, що написання прізвища померлого у державному акті на право приватної власності на землю, який складено та заповнено українською мовою, є відмінним від написання його прізвища, зокрема, в паспорті громадянина України на імя померлого через допущену помилку, яка є наслідком здійснення довільного перекладу з російської на українську мову.

З цих підстав суд вважає встановленим факт належності вказаного правовстановлюючого документа померлому ОСОБА_4 та з урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка була власністю саме ОСОБА_4.

При цьому, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців.

За таких обставин, неможливість внесення виправлення в існуючий державний акт чи неможливість отримання дубліката державного акта не позбавляє спадкоємця ОСОБА_2 права на спадщину.

Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV (зі змінами) державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Беручи до уваги те, що у ОСОБА_1, яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2, виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку права на спадщину після смерті ОСОБА_4, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Керуючись стст.182,373,1216,1218,1268,1297 ЦК України, стст.125,126 ЗК України, стст.10,11,60, 88,174,209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, - задовольнити.

Визнати за неповнолітнім ОСОБА_2, який народився 25 серпня 2000 року в с. Вільне Розівського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно земельну ділянку загальною площею 8,0800 (вісім цілих вісім сотих) гектарів, кадастровий номер :01:002:0002, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Розівського району Запорізької області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_4, який помер 20 грудня 2013 року в с. Вільне Розівського району Запорізької області, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №035412, виданого на підставі рішення ОСОБА_3 сільської ради Розівського району Запорізької області від 25 січня 2001 року №4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 13 серпня 2001 року за №314.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М. Кущ