Справа № 289/529/17
Номер провадження 2/289/465/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання квартири обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири -

В С Т А Н О В И В:

24.03.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право на 1/2 частину цієї квартири. В обґрунтування позову зазначила, що за час спільного проживання однією сімєю без шлюбу 21 квітня 2006 року нею та ОСОБА_4 була придбана квартира АДРЕСА_2, яка була оформлена на імя ОСОБА_4 Дана квартира була у занедбаному стані, без зручностей: водопроводу, каналізації і газифікації, потребувала капітального ремонту.

08.09.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Після 2008 року вони спільними зусиллями та за спільні гроші провели капітальний ремонт вказаної вище квартири, за період спільного проживання з 2008 року було істотно збільшено розміри та вартість належної чоловіку квартири за рахунок прибудови приміщень, перепланування та облаштування зручностей (проведення місцевого водопостачання та водовідведення у квартиру, підключення її до центральної газифікації, облаштування ванної кімнати та санвузла та ін.), тобто квартира істотно збільшилася у своєму вартісному виразі. Після смерті ОСОБА_4 його діти відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали в порядку спадкування право на 2/3 частини цієї квартири з параметрами, зазначеними станом на 2006 рік, тобто до її перебудови та перепланування, та відмовляються визнати за позивачем право на істотно збільшену у вартісному виразі спірну спадкову квартиру, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала та пояснила, що з ОСОБА_4 вона проживала без реєстрації шлюбу з 2006 року, спірну квартиру вони придбали в 2006 році, для чого ОСОБА_4 отримав кредит в банку. Зазначила, що ремонт та реконструкція купленої квартири проводилися за спільні кошти, коли її чоловік захворів та тривалий час перебував на лікуванні, позивач сплачувала кредит за рахунок заробітної плати. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про дату час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог заперечує.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а згідно ст. 74 цього ж Кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_3, де нині зареєстрована та проживає позивач, придбана 21.04.2006 року ОСОБА_4 за 105 000,00 грн. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.9-10).

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 в зазначеній квартирі проведено перепланування, облаштовано ванну кімнату, обладнано водопроводом, каналізацією, газопостачанням, автономним газовим від котла опаленням, в примітках зазначено, що «самовільно побудовано прибудову зі збільшенням загальної площі квартири на 7,7 м.кв. у 2008 році» (а.с.11-12,13-14).

08 вересня 2008 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5, після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище ОСОБА_4 (а.с.7).

В період шлюбу сторони придбали побутову техніку (а.с.118-121).

23 січня 2013 року ОСОБА_6 помер (а.с.8).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16.12.2013 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позову про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_6 у період із січня 2006 року по 08 вересня 2008 року, визнання квартири АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею право власності на 1/2 частини вказаної квартири (а.с.71-72). При цьому судом встановлено, що з 2004 року по 30.12.2009 рік позивач працювала і проживала в м. Запоріжжя, у 2007-2008 роках ОСОБА_4 проживав в м. Радомишль, позивачем не доведено факту її проживання з ОСОБА_4 однією сімєю у зазначений період.

Крім того, рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.02.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2017 року, визнано за відповідачами по даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 (ОСОБА_2) Івановича. При цьому на спростування доводів ОСОБА_1 про те, що їй належить 1/2 частини квартири як частки в майні подружжя, набутого в період шлюбу, через істотність збільшення її вартості, внаслідок проведення нею разом із покійним чоловіком ОСОБА_6 капітального ремонту, апеляційний суд зазначив, що проведені перепланування та облаштування зручностей квартири у встановленому законом порядку не зареєстровані, проведені подружжям самовільно без отримання необхідних дозволів на виконання вказаних робіт. Крім того, відсутнє будь-яке судове рішення про визнання вказаного майна, належного ОСОБА_6, обєктом права спільної сумісної власності подружжя через збільшення його вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат безпосередньо дружини ОСОБА_1 (а.с.68-70,109-111).

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, доказуванню не підлягають.

Частиною 1 ст. 62 СК України встановлено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування правил, передбачених зазначеною статтею, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна), і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення.

Щодо збільшення вартості спільної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат та затрат безпосередньо ОСОБА_1 суд зазначає, що позивачем не подано до суду будь-яких доказів, які б підтвердили зазначені останньою обставини. З цих мотивів на засадах змагальності за ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суд за браком доказів відкидає, як невстановлений, факт збільшення вартості спірної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, в тому числі затрат безпосередньо позивача.

Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 368, 369, 372 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання квартири обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.09.2017.

Суддя /підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)