АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 648/3870/13-ц Головуючий в І інстанції Коваленко А.В. Номер провадження 22-ц/791/1501/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Фурман Т.Г.,
секретарЧертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2013 року,

встановила :

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, зазначаючи, що 29 липня 2006 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2724,69 грн. зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 липня 2007 року.

Посилаючись на порушення відповідачкою умов договору щодо повернення кредитних коштів та щодо сплати процентів за користування ними, позивач, зменшивши в процесі розгляду справи розмір позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_5 заборгованість в сумі 23 366 грн. 14 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1534 грн. 38 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 13 190 грн. 64 коп., заборгованості зі сплати комісії у розмірі 220 грн. 68 коп., пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань в розмірі 5984 грн. 91 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 1935 грн. 53 коп.

Заочним рішенням суду від 20 листопада 2013 року позов задоволено та вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою від 26 червня 2017 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційний скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності, зазначаючи, що висновки суду щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі після спливу строку позовної давності не відповідають обставинам справи, положенням цивільного законодавства та умовам укладеного сторонами договору.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_6 доводи скарги не визнала, рішення суду просила залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 липня 2006 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачці строковий кредит у сумі 2 724грн. 70коп. на строк 12 місяців по 27.07.2007року включно зі сплатою за користування грошовими коштами щомісячно 2% від суми залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 36грн. 78коп. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 247 грн. 70коп.

Відповідач як позичальник зобов'язалася повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та щомісячну винагороду, передаючи на користь банку щомісячно 294грн. 87коп. у визначений договором термін /а.с. 4/.

Позивач свої зобов'язання за договором кредиту виконав, а відповідачка повернула кредит та сплатила передбачені договором відсотки і винагороду не в повному об'ємі, в результаті чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 11 вересня 2013 року становив 23 366 грн. 14коп., із яких: 1 534 грн. 38 коп. - заборгованість за кредитом, 13 190 грн. 64 коп. - заборгованість зі сплати процентів, 220 грн. 68 коп. - заборгованість зі сплати комісії (винагороди) за надання кредиту, а також неустойка, загальний розмір якої визначено банком у сумі 8 420грн. 44коп.

Факт наявної заборгованості за кредитним договором ОСОБА_5 визнає і визначений позивачем розмір цієї заборгованості не спростовує.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України, яка підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли із кредитного договору в силу ч.2 ст.1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи наведені норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені судом обставини справи щодо порушення відповідачкою умов кредитного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість заявленого позивачем позову та про наявність правових підстав для його задоволення.

Висновки суду відповідають обставинам справи, умовам укладеного сторонами договору кредиту та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для застосування судом наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що будучи повідомленою про час і місце судового розгляду справи в порядку, визначеному ч.9 ст.74 та ч.9 ст.76 ЦПК України, з врахуванням відомого зареєстрованого місця її проживання, відповідачка в судове засідання не з'явилася і про застосування позовної давності не заявила /а.с. 23,26-27,30-33/.

Подана ОСОБА_5 до апеляційного суду заява про застосування позовної давності не може бути реалізована судом апеляційної інстанції, зважаючи на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 частини першої ст.355 ЦПК України, який згідно з ч.1 ст.3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні ст.ст.267,1054 ЦК України, зокрема у постанові від 02.03.2016 року, справа №6-2307цс15, за яким суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не містять посилання на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, а застосувати позовну давність на стадії апеляційного розгляду справи неможливо, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухваленого судом першої інстанції рішення.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні представник позивача звернула увагу суду на те, що відповідно до заяви позичальника - ОСОБА_5 на видачу кредиту остання була ознайомлена із запропонованими банком Умовами надання споживного кредиту фізичним особам «Розстрочка» та Тарифами, виразила свою згоду на те, що ці Умови та тарифи складають укладений сторонами кредитно-заставний договір. Відповідно ж до п.1.7.32 наведених Умов сторони домовилися про збільшення позовної давності щодо усіх зобов'язань до 50 років. Крім того, відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку за спірним кредитним договором 26 лютого 2009 року відбулося останнє погашення кредиту ОСОБА_5 /а.с. 3-15/.

На неодноразові судові виклики до суду апеляційної інстанції ОСОБА_5 в судові засідання не з'явилася, свої заперечення щодо наведених вище фактів не надала, що в силу встановленого ст.10 ЦПК України принципу змагальності цивільного судочинства та в силу положень ст.303 ЦПК України щодо меж розгляду справи апеляційним судом, позбавляє колегію суддів права встановлювати нові факти та робити висновки щодо дотримання позивачем строку позовної давності у спірних правовідносинах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Фурман