справа № 361/3604/17
провадження № 2/361/2268/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2017 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Пальчак Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 і малолітнього ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло на праві спільної сумісної власності належить чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1. У цій квартирі без згоди співвласників квартири колишня його невістка ОСОБА_4 у січні 2013 року зареєструвала місце проживання двох своїх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що він дізнався лише нещодавно. Із 2003 року ОСОБА_4 разом зі своїми двома синами постійно проживають у житловому будинку АДРЕСА_2, який належав померлій матері його дружини ОСОБА_7 Оскільки неповнолітній ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_6 більше одного року не проживають у вказаній квартирі без поважних причин, вони відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України втратили право користування цим житлом. Реєстрація їх місця проживання у даній квартирі перешкоджає йому вільно розпоряджатися належним йому майном та обмежує його законні права як власника квартири.

Позивач ОСОБА_3 у суді позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному вище, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 і малолітнього ОСОБА_6 - їхня мати ОСОБА_4 та представник ОСОБА_11 у суді позов не визнали, проти його задоволення заперечували, оскільки жодного доказу того, що реєстрація місця проживання двох дітей у спірній квартирі порушує права позивача, суду не надано.

Треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, у яких зазначали, що позов ОСОБА_3 вони підтримують повністю, просять суд його задовольнити, вказуючи на те, що ОСОБА_4 разом зі своїми двома синами не проживають у квартирі АДРЕСА_1 тривалий час без поважних причин.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області Сліпчук І.О. у суді позов не підтримала, надала суду висновок Органу опіки та піклування про недоцільність зняття з реєстрації місця проживання двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2., до досягнення ними повноліття, оскільки реєстрація дітей за місцем їхнього фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2, на даний час є неможливою, оскільки правовстановлюючі документи на будинок не оформлені. При вирішенні даного спору покладалася на суд.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 та третім особам: ОСОБА_7, дружині позивача, її синові від першого шлюбу ОСОБА_8 та двом їхнім дочкам ОСОБА_9 і ОСОБА_10, дошлюбне прізвище останніх ОСОБА_9, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 1994 року на праві спільної сумісної власності належить чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 82,0 м2. У цій квартирі з 29 січня 2013 року зареєстровано місце проживання двох дітей: неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із свідоцтвами про народження батьком цих дітей є третя особа ОСОБА_8, матір'ю - законний представник ОСОБА_4, які з 11 липня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

06 грудня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між ОСОБА_8 і ОСОБА_4 розірвано.

Суд встановив, що із 2003 року ОСОБА_8 і ОСОБА_4 разом із своїми двома дітьми постійно проживають у АДРЕСА_2, який належав померлій матері дружини позивача ОСОБА_7, що підтверджується довідкою № 1203, виданою 19 березня 2017 року Руднянською сільською радою Броварського району Київської області; актом обстеження житлово-побутових умов, складених депутатом Руднянської сільської ради Броварського району Київської області Руденко О.Г.; заявою матері дітей ОСОБА_4, їхнього законного представника, від 23 жовтня 2017 року про перереєстрацію місця проживання двох дітей у вказаному житловому будинку; висновком Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області № 1880/01-12 від 05 грудня 2017 року.

Факту постійного проживання з 2003 року дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 у житлового будинку АДРЕСА_2 остання в суді не заперечувала та підтвердила.

Згідно з відмітками у паспорті ОСОБА_8, батька дітей, у період з 19 січня 1995 року по 15 червня 2017 року він був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

Мати дітей ОСОБА_4 із 22 липня 2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3.

У висновку Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області № 1880/01-12 від 05 грудня 2017 року зазначено, що подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_4 до 2002 року проживали за адресою: АДРЕСА_1, після чого вони переїхали проживати у житловий будинок АДРЕСА_2, що належав бабусі батька дітей. Від шлюбу вони мають двох синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати двох дітей ОСОБА_4 зареєструвати дітей у житлового будинку за місцем фактичного проживання не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи на цей житловий будинок не оформлені, тому Орган опіки та піклування вважає недоцільним зняття дітей з реєстрації місця проживання до досягнення ними повноліття.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

За змістом положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно із Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд встановив, що у належній на праві спільної сумісної власності позивачу і третім особам квартирі АДРЕСА_1, неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає з 2003 року, малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у цій квартирі не проживав ніколи, фактично вони зі своєю матір'ю ОСОБА_4 постійно проживають у житлового будинку АДРЕСА_2 з 2003 та 2006 року відповідно. Зареєстровані двоє дітей у вказаній квартирі з 29 січня 2013 року, жодного дня з часу реєстрації вони у даній квартирі не проживали. Поважних причин не проживання відповідачів у зазначеній вище квартирі судом не встановлено.

Факт не проживання двох дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у належній позивачу і третім особам на праві спільної сумісної власності квартирі більше одного року без поважних причин знайшов своє підтвердження в суді та визнаний законними представником дітей, тому цей факт доказуванню не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом порушеного права.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що неповнолітній ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_6 не проживають у належній позивачу і третім особам на праві спільної сумісної власності квартирі більше одного року без поважних причин, а також те, що реєстрація дітей у цій квартирі перешкоджає ОСОБА_3 як власнику квартири вільно розпоряджатися даною квартирою на власний розсуд та порушує його права як власника квартири, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Посилання сторони відповідача на відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки доказів того, що реєстрація місця проживання двох дітей у спірній квартирі порушує права позивача суду не надано, зазначеного висновку суду не спростовують, доказів того, що співвласники спірної квартири дітей до квартири не пускали, суду не надано.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.