УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Старокутської сільської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання довіреності недійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила визнати незаконними дії секретаря Старокутської сільської ради щодо посвідчення довіреності від 22 травня 1996 року, зареєстрованої у реєстрі за № 84, виданої від імені недієздатної ОСОБА_6 про уповноваження нею ОСОБА_7 укласти від її імені договір дарування будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_1 Косівського району Івано-Франківської області та визнати недійсною вказану довіреність.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що після постановлення Косівським районним судом Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року рішення про поновлення її дієздатності, при оформленні документів на Ѕ частини домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 Косівського району Івано-Франківської області, вона дізналась про привласнення сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_5 0,02 га належної їй земельної ділянки.

Позивачка зазначала, що незаконне, на її думку, привласнення, відбулося шляхом посвідчення 22 травня 1996 року секретарем Старокутської сільської ради спірного доручення, оскільки воно було підписано ОСОБА_6, яка ще рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 1990 року була визнана недієздатною.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконними дії секретаря Старокутської сільської ради щодо посвідчення довіреності від 22 травня 1996 року, зареєстрованої у реєстрі за

№ 84, від імені недієздатної ОСОБА_6 про уповноваження нею ОСОБА_7 укласти від її імені договір дарування будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 Косівського району Івано-Франківської області.

Визнано недійсною довіреність, видану секретарем Старокутської сільської ради від 22 травня 1996 року, зареєстровану у реєстрі за № 84, від імені недієздатної ОСОБА_6 про уповноваження нею ОСОБА_7 укласти від її імені договір дарування будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 Косівського району Івано-Франківської області

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Косівського районного суду від 17 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оспорюване позивачем доручення було складено від імені недієздатної ОСОБА_6 про уповноваження ОСОБА_7 розпоряджатися належним їй майном, а не опікуном недієздатної ОСОБА_10, у зв'язку з чим вважав, що таке доручення відповідно до ст. 48 ЦК України 1963 року є недійсним та не відповідає вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та неправильно визначив суб'єктний склад сторін спору, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позову, вирішивши питання про права та обов'язки ОСОБА_11 та ОСОБА_7, які у порушення ст. ст. 10, 11 ЦПК України до участі у справі судом першої інстанції залучені не були, хоча представником ОСОБА_6 був саме ОСОБА_7, а ОСОБА_8 став власником земельної ділянки, яку в подальшому відчужив; проте у зв'язку з відсутністю у апеляційного суду повноважень як для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, так і залучення до участі у справі належних відповідачів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, що не позбавляє відповідача права звернутися з відповідним позовом до належного відповідача.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є.Червинська