У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Збитковська Т.І.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду від 7 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1, посилаючись на те, що 26 березня 2009 року між ним та Територіальною громадою Володимирецького району в особі Володимирецької районної ради Рівненської області укладено три договори купівлі-продажу, що посвідчені державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області. За їх умовами позивач придбав у власність одноповерхову будівлю літ. "Б-І" загальною площею 43, 8 кв.м, двохповерхову будівлю літ. "А-ІІ" загальною площею 325, 7 кв.м, будівлю кухню літ. "в-І" площею 14, 8 кв.м, бази відпочинку "Воронківське озеро" по вулиці Озерська, 6, в с. Воронки Володимирецького району Рівненської області.

31 березня 2009 року між ним і ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено три договори дарування, що посвідчені приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1, за умовами яких він передав у власність ОСОБА_3 60/100 частин, а ОСОБА_4 40/100 частин вказаного нерухомого майна.

3 червня 2016 року рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області, що набрало законної сили, три договори дарування від 31 березня 2009 року щодо 60/100 частин кожної з окремих нежитлових будівель бази відпочинку "Вооронківське озеро" визнано недійсними.

8 липня 2016 року він звернувся із заявою до приватного ноатіруса про повернення йому оригіналів трьох договорів купівлі-продажу від 26 березня 2009 року, які знаходяться у матеріалах нотаріальної справи приватного нотаріуса, оскільки вони необхідні для реєстрації і посвідчення за ним права власності на 60/100 частин трьох зазначених будівель бази відпочинку "Воронківське озеро".

12 липня 2016 року своїм листом нотаріус у поверненні оригіналів договорів купівлі-продажу від 26 березня 2009 року йому відмовив через те, що договори дарування 60/100 частин спірного нерухомого майна, які визнані вказаним рішенням суду недійсними, вона не посвідчувала, а тому виконати таке судове рішення у спосіб, передбачений чинним законодавством, неможливо.

З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просив суд зобовязати приватного нотаріуса повернути йому оригінали трьох договорів купівлі-продажу від 26 березня 2009 року, за умовами яких він придбав у власність одноповерхову будівлю літ. "Б-І" загальною площею 43, 8 кв.м, двохповерхову будівлю літ. "А-ІІ" загальною площею 325, 7 кв.м, будівлю кухні літ. "в-І" площею 14, 8 кв.м бази відпочинку "Воронківське озеро" по вулиці Озерська, 6, в с. Воронки Володимирецького району Рівненської області.

Рішенням Костопільського районного суду від 7 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1 протягом десяти календарних днів після набрання рішенням суду законної сили повернути ОСОБА_2 оригінали таких документів: договір купівлі-продажу одноповерхової будівлі від 26 березня 2009 року, що укладений між Територіальною громадою Володимирецького району в особі Володимрецької районної ради (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність одноповерхову будівлю літ. "Б-І" по вулиці Озерська, 6, у с. Воронки Володимирецького району Рівненської області загальною площею 43, 8 кв.м; договір купівлі-продажу двохповерхової будівлі від 26 березня 2009 року, що укладений між Територіальною громадою Володимирецького району в особі Володимирецької районної ради (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність двохповерхову будівлю літ. "А-ІІ" по вулиці Озерська, 6, Володимирецького району Рівненської області площею 325, 7 кв.м; договір купівлі-продажу будівлі кухні від 26 березня 2009 року, що укладений між Територіальною громадою Володимирецького району в особі Володимирецької районної ради (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність будівлю кухні літ. "в-І" по вулиці Озерська, 6, у с. Воронки Володимирецького району Рівненської області загальною площею 14, 8 кв.м. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Представником ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року дану касаційну задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 3 червня 2016 ркоу, що набрало законної сили, три договори дарування від 31 березня 2009 року 60/100 частин спірного нерухомого майна визнано недійсними, були посвідчені приватним нотаріусом, то такі договори, що посвідчують право власності позивача, повертаються йому, а відмова приватного нотаріуса у поверненні цих правочинів порушує право ОСОБА_2 на здійснення державної реєстрації його права власності на нерухоме майно, тобто порушує його законне право власності.

Як убачається, 26 березня 2009 року між ОСОБА_2 та Територіальною громадою Володимирецького району в особі Володимирецької районної ради Рівненської області укладено три договори купівлі-продажу, що посвідчені державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області, за умовами яких ОСОБА_2 придбав у власність одноповерхову будівлю літ. "Б-І" загальною площею 43, 8 кв.м, двохповерхову будівлю літ. "А-ІІ" загальною площею 325, 7 кв.м, будівлю кухні літ. "в-І" площею 14, 8 кв.м бази відпочинку "Воронківське озеро" по вулиці Озерська, 6, у с. Воронки Володимирецького району Рівненської області (а.с. 7-12).

31 березня 2009 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено три договори дарування, що посвідчені приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1, за умовами яких ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 60/100 частин, а ОСОБА_4 40/100 частин вказаного нерухомого майна (а.с. 13-18).

3 червня 2016 року рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області, що набрало законної сили, три договори дарування 60/100 частин кожної з окремих нежитлових будівель бази відпочинку "Воронківське озеро" визнано недійсними, а саме одноповерхової будівлі літ. "Б-І" загальною площею 43, 8 кв.м, двохповерхової будівлі літ. "А-ІІ" загальною площею 325, 7 кв.м, будівлі кухні літ. "в-І" площею 14, 8 кв.м по вулиці Озерська, 6, в с. Воронки Володимирецького району Рівненської області, які укладені 31 березня 2009 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та посвідчені приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1 (а.с. 21-22).

8 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1 про повернення йому трьох договорів купівлі-продажу від 26 березня 2009 року, які знаходилися у матеріалах нотаріальної контори приватного нотаріуса, оскільки вони необхідні йому для реєстрації і посвідчення за ним права власності на 60/100 частин трьох зазначених будівель бази відпочинку "Воронківське озеро" (а.с. 191-19, зв.).

12 липня 2016 року своїм листом приватний нотаріус у поверненні оригіналів договорів купівлі-продажу від 26 березня 2009 року ОСОБА_2 відмовив у звязку з тим, що договори дарування 60/100 частин спірного нерухомого майна, які визнані рішенням суду недійсними, вона не посвідчувала, а посвідчувалось майно як ціла будівля, тому виконати таке судове рішення у спосіб, передбачений чинним законодавством, неможливо (а.с. 20).

У пункті 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень підлягає право власності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Тому правильним є той висновок, що необхідними документами для державної реєстрації речових прав є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Колегія суддів з урахуванням викладеного звертає увагу на те, що відповідно до наведених положень закону та вимог ст.ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України обставинами, від яких залежить правильне вирішення спору, є те, що позивачу для реєстрації права власності на 60/100 частин спірного нерухомого майна необхідно подати оригінали трьох договорів купівлі-продажу від 26 березня 2009 року, які засвідчують його право власності на це майно.

Згідно із п. 7.6, 7.7 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, і, при можливості, на всіх інших примірниках договору.

Документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувану майна.

Така ж сама норма міститься у п. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5, яка була чинна на час посвідчення спірних договорів.

Пункт 7 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачає, що у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) поданих для вчинення нотаріальних дій документів, які посвідчують право власності фізичних осіб на нерухоме майно, - якщо співвласники у спільній частковій власності мають один спільний документ, що посвідчує право власності на зазначене майно, і один із них відчужує належну йому частку (чи частку від частки).

Приходячи до висновку про обґрунтованість і законність оскаржуваного рішення, колегія суддів також ураховує законний обовязок повернення нотаріусом відчужувачу майна правовстановлюючих на нього документів у випадку визнання недійсним нотаріально посвідченого договору. Однак законодавством не встановлено того, що повернення документів можливе лише у випадку такого договору у цілому недійсним.

Повно і правильно зясувавши обставини справи та зясувавши, що при вирішенні спірних правовідносин належить застосувати ті норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, зобов'язавши приватного нотаріуса протягом десяти днів після набрання рішенням законної сили повернути ОСОБА_2 оригінали трьох договорів купівлі-продажу від 26 березня 2009 року.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність законодавчо визначеного обовязку нотаріуса повернути відчужувачу майна правовстановлюючих на нього документів у випадку визнання частково недійсним нотаріально посвідченого договору, то колегія суддів з цим погодитися не може. При цьому така теза автора скарги спростовується правильністю висновків суду, за якими таке зобов'язання може поширюватися і на визнані частково недійсними договори, адже порушуються законні права на реєстрацію за особою речових прав на майно.

Не можна погодитися і з посиланнями особи, що подала апеляційну скаргу, на недодержання судом норм процесуального права.

Так, згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки доказів про існування таких фактів відповідач не подав, а апеляційним судом не було здобуто, тому вони є голослівними і надуманими.

Решта тверджень про помилковість оскаржуваного рішення не заслуговують на увагу через їх необґрунтованість.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1 на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції при його ухваленні норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Костопільського районного суду від 7 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: