08.08.2017 Справа № 363/753/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,
при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_2 придбана ним за час шлюбу з відповідачкою за кошти, які належали йому особисто, а тому на підставі ст. 57 СК України просив визнати за ним право особистої приватної власності на це майно.

В суді представник позивача просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Пояснив, що спірну квартиру позивач придбав за особисті кошти отримані ним від продажу батьківської квартири, в якій позивачу належала 1/5 частина, та за кошти, які він прийняв в дар від своєї матері ОСОБА_5

Оскільки відповідачка не виконує свого зобов'язання переоформити квартиру на позивача, просив припинити її право власності на цю квартиру і визнати таке право за ним.

Відповідачка та її представник в суді проти задоволення позову не заперечили і просили його задовольнити. Відповідачка в суді пояснила, що шлюб з чоловіком не розірваний, вони разом проживають в квартирі АДРЕСА_2 з неповнолітніми дітьми. Факт придбання квартири за особисті кошти чоловіка та свій обов'язок здійснити її відчуження на користь останнього згідно домовленості із ним не заперечує. Однак за браком часу не має можливості переоформити квартиру на позивача в установленому Законом порядку.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Матеріалами справи встановлено, що сторони з 15 грудня 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Згідно договору купівлі-продажу від 14 січня 2013 року квартиру АДРЕСА_1, яка на праві спільної часткової власності належала матері позивача ОСОБА_5 (2/5 частини), батьку позивача ОСОБА_6, брату позивача ОСОБА_7 та позивачу (по 1/5 частині кожному) відчужено за 896 500 грн.

Як вбачається з письмової розписки позивача від 01 березня 2013 року ОСОБА_3 отримав в дар від своєї матері ОСОБА_5 для купівлі особистої квартири грошові кошти в сумі 530 000 грн.

Згідно розписки відповідачки від 24 березня 2013 року ОСОБА_4 взяла у свого чоловіка грошові кошти в сумі 530 000 грн. для купівлі квартири в м. Вишгороді та зобов'язалась переоформити придбану квартиру на ім'я позивача за першою його вимогою. Також заявила, що майнових претензій на придбану за ці кошти квартиру мати не буде.

25 березня 2013 року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_8 за 529 750 грн. квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

В той же час згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-160цс16).

Як встановлено з пояснень відповідачки в суді, шлюб між сторонами не розірвано, які постійно спільно проживають разом з дітьми в квартирі АДРЕСА_2, майнових спорів не мають.

З огляду на надані докази й пояснення відповідачки, суд вважає, що спір між сторонами відсутній, право особистої приватної власності позивача на вказану квартиру відповідачка визнає та не оспорює,а тому відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України підстав для захисту цивільних прав та інтересів позивача в суді не має.

Посилання відповідачки на брак часу для переоформлення квартири на ім'я позивача про наявність між сторонами спору свідчити не може та на увагу суду не заслуговує.

Крім того, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу (правовий висновок Верховного Суду України в постанові10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15).

З матеріалів справи вбачається, що наслідком задоволення позову має стати зміна титульного власника нерухомого майна, його відчуження між подружжям й за відсутності ознак спору.

При цьому за рішенням судів не може здійснюватися перехід права власності на нерухоме майно всупереч вимог Закону.

Таким чином, порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача, які б підлягали захистові в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову солід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись 209-215 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя