Справа № 569/7119/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2, збільшені позовні вимоги позивача визнав частково, в частині стягнення заробітної плати в розмірі 53155,55 грн. визнав повністю, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 59243,08 грн. не визнав, з підстав викладених у запереченнях проти позову та письмових поясненнях, покликаючись на тяжке матеріальне становище відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1, збільшивши позовні вимоги, позов підтримав, з підстав у ньому викладених. Просить суд, стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на користь позивача нараховану але не виплачену при звільненні заробітну плату в сумі 53155,55 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.04.2017 року по 04.10.2017 року включно, в сумі 59243,08 грн.

Позивач ОСОБА_3 повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Надіслав до суду заяву від 03.10.2017 року про розгляд справи за його відсутності але за участю його представника ОСОБА_1, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задоволити.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Рівнеазот» з 24 червня 1996 року по 12 квітня 2017 року, що стверджується копією трудової книжки серії БТ-1 №8445235, заведеної 10 липня 1987 року на імя ОСОБА_3

Як зазначено в позовній заяві, 12 квітня 2017 року позивач був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до довідки про суми, які належать до виплати при звільненні №795 виданої ПрАТ «Рівнеазот» 24.04.2017 року, заборгованість по нарахованій але невиплаченій ОСОБА_3 заробітній платі з січня 2017 року по квітень 2017 року становить 53155,55 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обовязок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача.

Посилання представників відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, не заслуговують на увагу.

Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності представниками відповідача не доведені і судом такі обставини не встановлені.

Враховуючи те, що у сторін відсутній спір з приводу розміру нарахованої але не виплаченої заробітної плати, а також те, що тяжке матеріальне становище відповідача та відсутність у відповідача коштів, не виключає його відповідальності за не проведення розрахунку з позивачем при звільненні у встановлені законом строки, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. за позовну вимогу про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, задоволити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» () на користь ОСОБА_3 нараховану але не виплачену при звільненні заробітну плату в розмірі 53155,55 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» () на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.04.2017 року по 04.10.2017 року включно в розмірі 59243,08 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» 640 гривень 00 копійок судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_4