Справа № 373/283/15-ц Головуючий у І інстанції Керекеза Я. І.
Провадження № 22-ц/780/3889/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 28.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Приходька К.П., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької дитячої музичної школи імені ОСОБА_3, Відділу культури і туризму Переяслав-Хмельницької міської ради, третя особа ОСОБА_4, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на таке.

З серпня 1992 року позивач працював на посаді викладача класу гітари в Переяслав-Хмельницькій дитячій музичній школі імені ОСОБА_3.

Наказом від 23 грудня 2014 року його було звільнено з посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, на підставі акту про його відсутність на робочому місці впродовж 3 годин 15 хвилин 2 грудня 2014 року.

Вважав звільнення незаконним, оскільки 2 грудня 20014 року він був на роботі, і досяг усної згоди з директором школи про звільнення за згодою сторін, тому з 3 грудня 2014 року з вказаних причин він не працював.

Наказом відповідача від 3 грудня 2014 року його було звільнено за згодою сторін, однак 4 грудня 2014 року цей наказ було скасовано.

З наказами від 3 та 4 грудня 2014 року його ніхто не ознайомлював, про своє звільнення за прогул на підставі наказу від 23 грудня 2014 року дізнався 17 січня 2015 року, отримавши лист від голови профспілкової організації.

Просив скасувати наказ про його звільнення його з роботи за прогул без поважних причин, поновити його на роботі на посаді викладача класу гітари та стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав, порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що він 02 грудня 2014 року був присутній на роботі, про що свідчить аудіо запис його розмови з директором школи. Також зазначив, що суд не врахував думку представника відділу культури та туризму Переяслав-Хмельницької міської ради щодо задоволення позову, помилково врахував рішення зборів первинної профспілкової організації музичної школи про надання згоди за його звільнення за прогул, не зясував причини, у звязку з якими позивач не зявився 03 грудня 2014 року за трудовою книжкою, копією наказу про звільнення та грошовими коштами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 був відсутнім на робочому місці 02 грудня 2014 року та не надав доказів поважності такої відсутності.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до п. 24 даної постанови при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

За змістом ст. ст. 40, 41 КЗпП України підставами для звільнення працівника згідно, зокрема, з п. 4 ст. 40 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу (розпорядження) про припинення трудового договору.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Встановлено, що позивач з серпня 1992 року працював на посаді викладача Переяслав-Хмельницької музичної школи.

Графік роботи позивача був визначений відповідно до розкладу занять, за яким він мав бути присутнім на робочому місці по вівторках та пятницях кожного тижня.

02 грудня 2014 року був вівторок, станом на цю дату у ОСОБА_2 було два учня: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому він повинен був перебувати на робочому місці та проводити заняття з дітьми.

Актом №4 від 02 грудня 2014 року було встановлено відсутність позивача на роботі без поважних причин впродовж 3 годин 15 хвилин.

Відповідно до рішення профспілкового комітету музичної школи від 22 грудня 2014 року, оформленого протоколом № 13 від 22 грудня 2014 року, надано згоду на звільнення позивача з роботи за прогул, що мав місце 5 грудня 2014 року (а.с. 60-64, т.1).

Наказом Переяслав-Хмельницької дитячої музичної школи ім. П.Сениці №51 від 23 грудня 2014 позивача було звільнено з роботи за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.66).

Ці обставини підтверджені матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано виходив із встановлених обставин справи і вказаних положень закону та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження поважності причин його відсутності на робочому місці 02 грудня 2014 року або доказів його присутності і на робочому місці протягом усього робочого часу 2 грудня 2014 року.

Позивач неодноразово допускав порушення трудової дисципліни, зокрема, за вчинення дисциплінарних проступків (прогулів) позивачу протягом 2014 року неодноразово оголошувались догани ( накза3 16 від 08 вересня 2014 року за прогул без поважних причин з 01 вересня 2014 року по 06 вересня 2014 року, наказом №38 від 02 листопада 2014 року за прогул без поважних причин 28 жовтня 2014 року (а.с.28,40). У зв»язку з цим в період з 02 жовтня 2014 року по 08 грудня 2014 року на ім`я директора музичної школи були подані заяви від батьків учнів ОСОБА_2 про переведення їх дітей до іншого викладача у звязку з тим, що ОСОБА_2 не викладає уроки через відсутність на роботі.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, накладаючи на позивача стягнення у вигляді звільнення , належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Також з матеріалів справи видно, що на виконання вимог ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення відповідач застосував 23 грудня 2014 року безпосередньо за виявленням проступку на підставі акту про відсутність на роботі 2 грудня 2014 року, тобто не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Матеріали справи містять не містять дані, що на виконання вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення відповідач зажадав від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Разом з ти позивач визнає, що з 3 грудня 2014 року не приходив на роботу. За таких обставин, невиконання власником або уповноваженим ним органом обовязку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у справі № 6 2801 цс15 від 19 жовтня 2016 року, який є обов»язковим для застосування згідно з вимогами ст. 360-7 ЦПК України.

Оскільки письмовими матеріалами справи підтверджено та сторонами не оспорюється факт відсутності ОСОБА_2 на робочому місці 2 грудня 2014 року впродовж 3 годин 15 хвилин , а переконливих доказів поважності причин прогулу позивачем не надано, колегія суддів вважає, що правова оцінка дисциплінарного проступку надана відповідачем на підставі зясування усіх обставин його вчинення, однак без урахування письмового пояснення працівника, що не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він2 грудня 2014 року усно домовився з директором шкоди про звільнення за згодою сторін з 3 грудня 2014 року, і тому його звільнення 23 грудня 2014 року за прогул є незаконним, колегія суддів вважає безпідставними.

Сторони визнають, що 02 грудня 2014 року відбулася усна домовленість про розірвання трудового договору з ОСОБА_2 за угодою сторін з 03 грудня 2014 року, про що директор виніс наказ №44 від 03 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та на підставі цього було внесено відповідний запис до його трудової книжки.

ОСОБА_2 не з`явився 03 грудня 2014 року за трудовою книжкою, копією наказу про звільнення та грошовими коштами, що підтверджується актом №5 від 03 грудня 2014 року, в якому зазначено, що позивач у телефонній розмові відмовився від виконання домовленості про звільнення за угодою сторін.

Письмової заяви про те, щоб його звільнили за згодою сторін ОСОБА_2 не подавав.

Таким чином, директор музичної школи наказом №45 від 04 грудня 2014 року відмінив свій попередній наказ №44 від 03 грудня 2014 року за відсутності волевиявлення ОСОБА_2 на звільнення за згодою сторін.

Разом з тим, ці обставини не можуть слугувати поважною причиною відсутності на роботі 2 грудня 2014 року, оскільки станом на цю дату у позивача не було жодних поважних причин для відсутності на робочому місці більш як 3 години.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наказом від 23 грудня 2014 року позивача законно звільнено відповідачем за прогул без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КзПП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що згоду на звільнення позивача за прогул надано зборами усієї первинної організації, а не лише зборами її виборного органу, є необґрунтованими і не можуть слугувати підставою для визнання звільнення незаконним.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Так, як видно із матеріалів справи, директор музичної школи 05 грудня 2014 року звернувся до профспілкового комітету музичної школи із поданням про звільнення ОСОБА_2 з роботи за прогули 02 грудня 2014 року та 05 грудня 2014 року (а.с.54).

Відповідно до рішення профспілкового комітету музичної школи від 22 грудня 2014 року, на якому був позивач присутній ОСОБА_2, оформленого протоколом № 13 від 22 грудня 2014 року, надано згоду на звільнення позивача з роботи за прогул, що мав місце 5 грудня 2014 року (а.с. 60-64, т.1).

Протоколом №1 зборів первинної профспілкової організації Переяслав-Хмельницької ДМШ ім.П ОСОБА_3 від 23 січня 2017 року ухвалено вважати дату 05 грудня 2014 року про звільнення викладача ОСОБА_2 за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України), що зазначена у повідомленні №28 від 23 грудня 2014 року головою профспілкової організації ОСОБА_7, технічною опискою, а фактичним числом звільнення розглядати 02 грудня 2014 року (а.с.113-114,т.2).

Отже, згоду на звільнення позивача надав саме профспілковий комітет відповідача відповідно до протоколу № 13 від 22 грудня 2014 року, а зборами первинної профспілковою організації відповідача від 23 січня 2017 року лише виплавлена технічна описка щодо дати, тому відсутні підстави вважати, що звільнення є незаконним через недотримання відповідачем вимог ст. 42 КзПП України.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :