Справа № 415/2147/17
Провадження № 22ц/782/498/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, вересня місяця, 27-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування надміру виплаченої суми грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (УПСЗН) звернулися до Лисичанського міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування надміру виплаченої суми грошової допомоги. Просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь УПСЗН для зарахування в дохід державного бюджету надміру перерахованої суми щомісячної адресної допомоги у розмірі 23 798,14 грн. Позов було прийнято до розгляду і рішенням суду від 08 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог УПСЗН було відмовлено.

На рішення суду надійшла апеляційна скарга від УПСЗН Лисичанської міської ради, які не погоджуються із рішенням суду першої інстанції, вважають, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи. Просять суд скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08.06.2017 року та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляції, письмових заперечень проти неї, пояснення представника апелянта та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 10, 60 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 з 20.11.2014 року має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи від 20.11.2014 року № 924000676, виданої УПСЗН Лисичанської міської ради. Згідно даної довідки у заявника ОСОБА_1 або будь-кого із членів сім'ї у володінні житлового приміщення не має (а.с.3). До складу сім'ї ОСОБА_1 входить чоловік ОСОБА_2, та донька ОСОБА_3

На підставі наданої заяви на сім'ю ОСОБА_1 була призначена грошова допомога відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо - переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року, з 20.11.2014 року (а.с.5).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав № 62211004 від 25.06.2016 року, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, реєстр № 3-1843, 21.09.2007, Лисичанська ДНК 1/6 частина будинку АДРЕСА_2 (а.с.6)

Рішенням УПСЗН Лисичанської міської ради від 22.08.2016 року ОСОБА_1 було зобов'язано відшкодувати надмірно виплачену допомогу переміщеним особам на проживання в сумі 23 798, 14 грн. за період з листопада 2014 року по травень 2016 року (а.с.7).

Відповідно до довідки УПСЗН Лисичанської міської ради ОСОБА_1 за період з листопада 2014 року по травень 2016 року була виплачена грошова допомога переміщеним особам на проживання (а.с.8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції із посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року №33/6/а, Розпорядження Кабінету міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р, вищезазначеного Порядку виходив з того, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття її на облік, тому має право на отримання грошової допомоги відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505(далі Порядок №505) з дня звернення із такою заявою за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно. Пунктом 6 вказаного Порядку визначений вичерпний перелік підстав для відмови у призначення допомоги, зокрема, володіння будь-яким з членів родини житловим приміщенням, розташованим в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Оскільки позивач має у своєму володінні житло, розташоване на території якої здійснюється антитерористична операція, наведене не є підставою для припинення виплат, а отже і для задоволення позову про стягнення отриманих позивачем коштів. Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне: територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014. При цьому, частина 1 цієї статті передбачає, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

14 квітня 2014 року відповідно до указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року N 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року №33/6/а, Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операцiї з 07 квітня 2014 року. Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, м. Лисичанськ Луганської області включено до вказаного переліку.

02 грудня 2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р знову затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Лисичанськ також включено до вказаного переліку.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505(даліПорядок №505), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 Порядку №505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин - з 23.10.2014 року до 21.09.2016 року - визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: коли будь-хто з членів сімї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (редакція від 23.10.2014 р.); у разі коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (редакція від 23.04.2015 р.); будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (редакція від 15.05.2015 р.).

Нову редакцію пункту 6 Порядку №505, на яку посилається позивач в своїй позовній заяві, про те, що грошова дорога не призначається, якщо будь-хто із членів сімї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, було викладеного тільки після внесення змін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 р. №370. З матеріалів справи вбачається, що допомога відповідачу виплачувалася до 21.09.2016 р., тобто до внесення змін у вказану постанову в частині щодо обмежень виплат у разі розташування належного житла на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тому доводи апеляційної скарги, що відповідач не мала права на грошову допомогу, оскільки приховала факт наявності у неї житлового приміщення за адресою Лисичанська ДНК, АДРЕСА_2, розташованого в районі, де органи державної влади в повному обсязі здійснюють свої повноваження, неспроможні.

Відповідно до п. 12 Порядку №505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Оскільки райони проведення антитерористичної операції чітко визначені діючими на час виникнення спірних правовідносин розпорядженнями КМУ від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, і відповідач ОСОБА_1 зазначила в своїх заявах про відсутність у будь-якого з членів її сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, то наведене не свідчить про приховування нею будь-якої інформації, яку належало повідомити позивачу і яка могла вплинути на призначення грошової допомоги.

Що стосується посилань позивача в апеляційній скарзі на застосування до спірних правовідносин розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. №1085-р.«Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», до якого не включено м. Лисичанськ, то наведене може бути взято до уваги лише до тих правовідносин, які виникли після 31.05.2017 року, коли було внесено зміни до Порядку №505.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи порушені або неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права. Рішення суду відповідає вимогам закону, порушень матеріального права чи процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: