Справа № 136/901/17 Провадження № 22-ц/772/2461/2017Головуючий в суді першої інстанції Стадник С. І.
Категорія 27Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Міхасішина І.В., Якименко М.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2017 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного між сторонами у справі договору без номера від 18 січня 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3 100 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Отримавши кредитні кошти, вона свої договірні зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2017 року у неї виникла заборгованість у розмірі 31 838 грн. 22 коп., яка складається із: заборгованість за кредитом - 2 619 грн. 05 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 24 127 грн. 48 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3 099 грн. 99 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 492 грн. 30 коп.

У зв'язку із порушенням ОСОБА_2 грошових зобов'язань, позивач просив стягнути з неї на його користь вказані суми заборгованості.

Заочним рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2017 року позов задоволено частково, зокрема стягнуто з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 5 706 грн. 43 коп., з яких: 2 619 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом, 3 087 грн. 38 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням у частині зменшення заборгованості за процентами за користування кредитом, відмови у стягненні неустойки, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду змінити в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким у цій частині заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Оскільки рішення суду оскаржується частково, тому, з огляду на положення ст. 303 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із анкети-заяви від цієї дати, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів (а.с. 6-37), за яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 3 100 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 06/2018 року (а.с. 46-50).

Згідно проведеного позивачем розрахунку ОСОБА_2 припинила виконувати зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування ним, у зв'язку із чим станом на 30 квітня 2017 року в неї виникла заборгованість у розмірі 31 838 грн. 22 коп., з них: 2 619грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом, 24 127 грн. 48 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 099 грн.99 коп. - заборгованість за пенею і комісією, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 492 грн.30 коп. - штраф (відсоткова складова) (а.с. 4-5).

Згідно із вказаним розрахунком процентна ставка за користування кредитом банком змінювалась, а саме: з 1 вересня 2014 року збільшена до 34,80%, а з 1 квітня 2015 року - до 43,20%. Відомостей про повідомлення ОСОБА_2 про зміну розміру відсоткової ставки банком суду першої інстанції не було надано.

Встановивши вказані обставини справи, керуючись ст.ст. 549, 1056-1 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, визначивши її у розмірі 3 087 грн. 38 коп., виходячи із погодженої сторонами процентної ставки - 30%. Такого висновку суд дійшов з тих підстав, що позивач збільшив відсоткову ставку в односторонньому порядку, не повідомивши про це відповідача, доказів про протилежне позивач суду не надав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 14 грудня 2016 року (справа № 6-2315цс16), який зводиться до такого.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.

У даному випадку така процедура передбачена пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, де передбачено право банку збільшити розмір процентної ставки, але за умови повідомлення про це позичальника.

Позичальник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника повідомлення про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.

Всупереч вимогам ст.ст. 10, 61 ЦПК України позивач не довів факт повідомлення відповідача про зміну процентної ставки.

Надані позивачем до апеляційного суду докази на підтвердження повідомлення відповідача про зміну процентної ставки колегія суддів не досліджує та не бере до уваги, оскільки це нові докази, неподання яких до суду першої інстанції не було зумовлено поважними причинами, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

Що стосується вирішення судом вимог щодо стягнення неустойки, то суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволення цих вимог, взявши до уваги правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Зокрема, суд дійшов вірного висновку про те, що надані позивачем Умови та Правила банківського обслуговування не містять підпису позичальника, будь - яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і Правилами ознайомлений позивач, підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Позивачем не доведено, що позивач взяла на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань на те, що згідно положень п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право повідомити клієнта про зміну процентної ставки шляхом відображення цієї інформації у виписці по картковому рахунку, яку відповідно до п. 1.1.2.3. Умов та правил позичальник зобов'язаний отримувати, однак цього обов'язку не виконував.

Ці доводи спростовуються системним аналізом наведених норм матеріального права, вказаним висновком Верховного Суду України та змістом положень п. 1.1.3.2.3 самих же Умов та правил надання банківських послуг, які, як стверджує сам позивач, були погоджені сторонами у справі.

Якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури, та в будь-якому разі зводиться до належно повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, що полягає у доведенні факту отримання позичальником такої інформації від банку. Натомість саме цих обставин позивач не довів.

Апелянт як на підставу обставин для скасування оскаржуваного рішення посилається на те, що відповідачем було підписано довідку про умови кредитування, яка містить відомості щодо нарахування відсотків, пені та штрафів, а отже відповідачу було відомо про умови кредитування. Такі посилання не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається зів змісту самої заяви-анкети, договір надання банківських послуг становлять інші документи, а не така довідка.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги про те, що суд без проведення економічної експертизи не взяв до уваги наданий банком розрахунок заборгованості. Відповідно до положень ст. 143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, такий клопотань суду не заявлялось.

Всі висновки суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність і необґрунтованість рішення в його оскаржуваній частині, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : І.В. Міхасішин

М.М. Якименко