АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Рубан С.М.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України - ТарасенкоНаталії Вікторівни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року,

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з серпня 1978 року по грудень 2006 року проходив військову службу в Збройних Силах України, наказом міністра оборони України від 15 грудня 2006 року №1981 року його звільнено у запас за станом здоров'я, а з 23 грудня 2006 року виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення.

За час військової служби він отримав захворювання нервової і серцево-судинної систем, хребта, суглобів, органів травлення.

Відповідно до протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань,поранень, контузій, травм, каліцтв №738 від 01.10.2007 року, захворювання, за якими він був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при випробуванні ядерної зброї, виконанням обов'язків та проходженням військової служби.

17.02.2010 р., у результаті повторного огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) йому встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при випробуванні ядерної зброї.

Внаслідок численних хвороб, необхідності постійного лікування, проходження медичних досліджень він втратив звичайний спосіб життя, не має можливості працювати та задовольняти свої матеріальні і духовні потреби.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з Міністерства оборони України на свою користь 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1, моральну шкоду в сумі 20 000 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України - Тарасенко Н.В., просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Посилається на ті підстави, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, доведеності вини Міністерства оборони України, яке створене лише у 1991 році, щодо заподіяння позивачу моральних страждань внаслідок подій, які сталися у 1985 році.

Зазначив, що судове рішення не містить посилання на закон, який передбачає процедуру та порядок виплати моральної шкоди. У відповідача відсутня можливість здійснювати виплати заподіяної моральної шкоди. З позовної заяви неможливо з'ясувати ким і на підставі яких документів було встановлено вину відповідача.

В судовому засіданні представник Міністерства оборони України - Полтєв Є.О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що встановлена позивачу ІІІ група інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби при випробовуванні ядерної зброї. За таких обставин саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління, покладається обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану йому моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України.

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.12.2006 року № 219 полковника ОСОБА_1, старшого офіцера відділу моніторингу та фінансового супроводження організаційних заходів організаційно-штатного управління Головного управління оборонного планування, звільненого наказом Міністерства оборони України від 15 грудня 2006 року №1981, відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України у запас за пунктом 67 підпунктом "б" (за станом здоров'я), з 23 грудня 2006 року виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення (а.с.7).

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На підтвердження факту існування моральної шкоди, характеру моральних страждань та розміру шкоди позивачем надано відповідні докази.

Так, відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №738 від 01.10.2007 р., довідки до акта МСЕК від 17.02.2010 р., позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності - захворювання, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при випробуванні ядерної зброї. Позивачу протипоказані психоемоційні перевантаження (а.с.10,16).

Внаслідок захворювань: кісти воріт печінки з помірним порушенням функції; хронічного гастродуоденіту в фазі ремісії; дифузного кардіосклерозу; церебрального атеросклерозу; дисциркуляторної енцифалопатії І ст. з псевдо-неврастенічним синдромом і вегетативно-судинною нестійкістю, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при випробовуванні ядерної зброї, отриманої травми (1985 р.), що призвело до розвитку посттравматичного (1985) деформуючого артрозу лівого колінного суглобу з больовим синдромом; захворюванням хребта та суглобів, позивач в періоди з 30.01.2009 р. по 12.02.2009 р., з 26.11.2010 р. по 08.12.2010 р., 05.04.2011 р. по 18.04.2011 р., з 11.12.2015 р. по 23.12.2005 р., з 29.05.2017 р. по 07.06.2017 р. перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічних відділеннях медичних установ. При цьому у хворого спостерігалися кризи з вираженим головним болем, головокружінням, серцебиттям, тремором в тілі, нехваткою повітря, зомлінням кінцівок, відчуттям страху, ознобоподібним станом,які були куповані знеболюючими, седативними, спазмолітиками (а.с.11-14).

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права і обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України "Про збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління.

Особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

З огляду на обставини справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягуючи з Міністерства оборони України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., при цьому врахував ступінь моральних і фізичних страждань позивача внаслідок каліцтва, одержаного в період проходження військової служби та наслідки такого каліцтва.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - ТарасенкоНаталії Вікторівни відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №760/1354/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/9885/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.