Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3066/17 Головуючий у 1 інстанції: Олійник М.Ю.
Є.У.№ 321/296/17-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Ващенко З.С .

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконним виключення зі списку на виділення паїв і визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої позивач як єдиний спадкоємець першої черги звернулась до нотаріуса з заявою щодо прийняття спадщини. Позивач зазначає, що її матір працюючи у колишньому КСП «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області, отримала право на отримання земельного паю. Так, 14 листопада 1994 року КСП «Червоний Партизан » отримав Державний акт на землю, розмір земельної частки (паю) становить 7,26 умовних кадастрових гектарів, вартість частки (паю) - 72 730, 54 грн. На час отримання КСП «Червоний партизан» Державного акту на землю ОСОБА_4 була членом КСП та була внесена до списку колгоспників, членів колишнього КСП «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області, що додається до державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП № 00124 і значиться під номером № 289. Вказаний Державний акт на право колективної власності на землю зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 4 від 14 листопада 1994 року. Однак, згідно Протоколу №2 уповноважених колгоспників КСП «Червоний Партизан» від 13 грудня 1996 року, було прийнято рішення всім померлим на період паювання пай не виділяти, в зв'язку з чим під час уточнення списку громадян - членів КСП «Червоний Партизан», що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, ОСОБА_4 було виключено з цих списків у зв'язку зі її смертю. Позивач вважає незаконним виключення її матері ОСОБА_4 зі списків колгоспників.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, згідно якої просила встановити факт виключення ОСОБА_4 із списку колгоспників КСП «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області, що мають право на земельну частку (пай) - протизаконним, та визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 7,26 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування за законом.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, яка є матір'ю позивачки.

Позивачка є спадкоємцем першої черги та отримала спадщину. натомість позивачка зазначає, що до складу спадщини ще належить право на земельний пай, на яке набула право ще її мати, але була незаконно виключена із списку осіб, які мали одержати такий пай.

Суд першої інстанції встановив правомірність таких вимог. Так, ввідповідно до ч.ч. 1, 2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV від 05 червня 2003 року основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За з п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Також суд першої інстанції послався на чинне законодавство в галузі спірних правовідносин. Так, згідно Указу Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката.

За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю: одержання КСП цього акта.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Тому встановивши, що 14 листопада 1994 року КСП «Червоний партизан» отримав Державний акт на право колективної власності на землю серії ЗП № 00124, що зареєстрований у книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за № 4 від 14 листопада 1994 року, згідно якого відповідно до рішення Михайлівської районної Ради народних депутатів від 26 жовтня 1994 року за № 15 колективному сільськогосподарському підприємству «Червоний партизан» смт. Михайлівка передано у колективну власність 3481,7 гектара землі для сільськогосподарського використання (а.с.44), а мати позивача ОСОБА_4 як член КСП «Червоний партизан» була включена до Додатку № 1 державного акта на право колективної власності на землю,а саме до списку осіб, які мали право на отримання своєї частки землі під № 289, суд зробив правильний висновок про те, що мати позивачки набула право на земельний пай.

Тке право у ОСОБА_4 виникло з 14 листопада 1994 року - з моменту передачі КСП "Червоний партизан" державного акта про право колективної власності на землю, членом якого вона була, оскільки земельна ділянка передавалась у колективну власність юридичній особі, а її члени почали спільно володіти нею після одержання державного акта про право колективної власності.

Та обставина, що згідно витягу з протоколу № 2 уповноважених колгоспників колгоспу «Червоний партизан» від 13 грудня 1996 року, вирішено, усім померлим на період паювання пай не виділяти а ОСОБА_5 було виключено із списку громадян, членів колишнього КСП «Червоний партизан», р не перешкоджала отримати належній спадкодавцеві пай.

Тому доводи апеляційної скарги в частині того, що суд не звернув увагу на те, що пай входив до спадкового майна - є безпідставними.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у позові з мотивів пропуску строку позовної давності.

Так, позивач ОСОБА_3 отримала право на спадкування з моменту відкриття спадщини в 1995 році.

До суду з даним позовом вона звернулася у лютому 2017 року - тобто зі спливом понад 20 років після виникнення права на позов.

Та обставина, що вона вже зверталася до суду із позовом до Михайлівської РДА, в якому просила визнати за ОСОБА_4 права на отримання земельної частки (паю), зобов'язати видати відповідний сертифікат і визнання права на спадкування, а рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2009 року в задоволенні позову було відмовлено, не тягне поновлення строку позовної давності. Адже на час заявлення такого позову позовна давність вже минула, а після відмови у задоволенні позову, яка сталася з причин обрання позивачкою неправильного способу захисту, вона знову не зверталася до суду понад 7 років, хоча була обізнана про право її матері ОСОБА_4 на земельну частку (пай) та про факт порушення її спадкових прав.

Відтак з посиланням на статті 261, 256, 267 ЦК України, суд зробив висновок про те, що пропуск позивачкою строку позовної давності унеможливлює захист порушеного права.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та звертає увагу на те, що позивач ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не надала переконливих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності. Зазначені в апеляційній скарзі мотиви пропуску строку позовної давності - хвороби та відсутність коштів, не доведені, позаяк не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач не мала можливості занадто тривалий час реалізувати свої права особисто або через представника.

Висновки суду першої інстанції є мотивованими з посиланням на практику розгляду справ Європейським судом щодо застосування строків позовної давності.

Відповідач у справі зробив заяву про застосування позовної давності, а відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: