Справа № 505/2879/16-ц
Провадження № 2/505/184/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: г о л о в у ю ч о г о - судді Нікітішина В.П.

при с е к р е т а р і - Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Липецької сільради Подільського району Одеської області, Подільської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає у АДРЕСА_1, звернувся 08.08.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 16 квітня 1991 року він був прийнятий в члени колгоспу «ім. Леніна». Правонаступником колгоспу «ім. Леніна» став КСП «ім. Леніна», членом якого він також був, зазначені відомості містяться в його трудовій книжці.

На даний час, проглядаючи належні йому документи про трудову діяльність, він встановив, що працюючи в колгоспі; як член КСП мав право на земельну частку (пай) з земель колективної власності, і це право не втрачено.

Йому, як члену КСП, належить земельна частка (пай) в колективній власності на землю, але до списків членів КСП по паюванню земель колективної власності не був включений і земельна частка (пай) йому не була виділена.

Проте, про порушення його права на земельну частку (пай) стало відомо тільки в даний час.

На час отримання Державного акту від 20.08.1997 р. серія НОМЕР_2 на право колективної власності на землю площею 5582,5 гектарів, він був членом КСП «ім. Леніна» та мав право на земельну частку (пай), як член КСП.

Тепер з'ясувалось, що, хоча він і включений до списку членів КСП, однак сертифікат про право на земельну частку /пай/ йому не видали.

Вважає, що при неможливості надати йому земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарська підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позивач, уточнивши позовні вимоги від 30.12.2016 року, просив суд , визнати за ним право на земельну частку (пай) на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області колишнього КСП «ім.Леніна», згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 20.08.1997 року Серії НОМЕР_2 на право колективної власності на землю площею 5582,5 гектарів; зобов'язати Подільську районну державну адміністрацію виділити йому земельну ділянку в натурі (на місцевості) на території Липецької сільської ради в розмірі земельної частки (паю) по колишньому КСП «ім.Леніна» с. Липецьке Подільського району Одеської області; зобов'язати Подільську районну державну адміністрацію видати йому документи, що посвідчує право власності на земельну ділянку на території Липецької сільської ради в розмірі земельної частки (паю) по колишньому КСП «ім.Леніна» с. Липецьке Подільського району Одеської області після виконання землевпорядною організацією робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

В ході розгляду справи у суді позивач та його представник за дорученням адвокат Осокін С. Ю. підтримали позов та просили його задовольнити.

Представник Подільської районної державної адміністрації за довіреністю ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала. Надала письмові заперечення проти позову, де вказувала, що у матеріалах справи не має доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_2 дійсно був членом КСП на час передачі у колективну власність землі, а саме видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрованого 20.08.1997 року за №19 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області. В наданих доказах, а саме копії трудової книжки вказано, що ОСОБА_2 був прийнятий в члени колгоспу ім. Леніна 16.04.1991 року. Однак, 10.01.1997 року був звільнений за власним бажанням. Отже, він не працював у КСП ім. Леніна на час видачі вищезазначеного Державного акту на право колективної власності на землю. У зв'язку з вищенаведеним, просила відмовити у задоволенні позову.

Представник Липецької сільської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав.

Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно по п.24 Постанови пленуму ВСУ від 16.04.2004 N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (абз.7 ст.1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)").

Зазначені правовідносини врегульовані Указом Президента України від 10.11.1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" із п.2 якого слідує, що місцеві Ради передають у колективну власність землі сільськогосподарським підприємствам, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Відповідно до зазначеного Указу кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю.

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Із зазначеного нормативного акта слідує, що право на земельну частку виникає у члена сільськогосподарського підприємства (в тому числі акціонерного товариства) з моменту одержання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю.

Із ч.1 ст. 25 ЗК України слідує, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Відповідно до ч.5 ст.25 ЗК України особи, зазначені у ч. 1 ст. 25 ЗК України, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) є, в тому числі, рішення суду про визнання права на земельну частку.

Відповідно до положень ст.5 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до ч.9, 10 ст.25 ЗК України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначення.

Як вбачається з архівної довідки про реорганізацію №185/05-17 від 18.07.2016 року, в документах архівного фонду №46-Т «Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірми «Темп» значиться, що колгосп ім. Леніна с. Липецьке Подільського (Котовського) району було перейменовано в КСП ім. Леніна в 1997 р. (прот.№1 від 07.03.1997 р.), а КСП ім. Леніна реформовано в 2000 р. в ТОВ АФ "Темп" (пр.1 від 08.02.2000 р.), яке було правонаступником КСП ім. Леніна.

У трудовій книжці позивача серії УКР №1712646, значяться такі записи. Так, 16.04.1991 року позивач був прийнятий на роботу до колгоспу ім.Леніна, а 10.01.1997 року був звільнений з колгоспу за власним бажанням.

Відповідно до цього представник відповідача вказувала, що позивач не працював у КСП ім. Леніна на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю від 20.08.1997 року.

Проте, суд не погоджується з вказаними твердженнями представника відповідача, оскільки вони спростовуються наступними доказами.

Так, трудова книжка позивача була заведена 12.03.2003 року ТОВ агрофірмою «Темп», яка є правонаступником КСП ім. Леніна. На записах щодо прийняття позивача на роботу до колгоспу та щодо звільнення, містяться печатки лише ТОВ агрофірми «Темп», печаток та підписів керівництва колгоспу трудова книжка не містить.

Оскільки мокрої печатки та підпису уповноважених осіб колгоспу ім.Леніна у трудовій книжці позивача не містять, це дає підстави суду не вважати належним доказом запис щодо звільнення позивача з колгоспу.

Крім того, згідно архівної довідки про стаж №03/05-16 від 19.01.2017 року, в документах архівного фонду №46-Т «Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірми «Темп» (1975-1996 р.р. - колгосп ім. Леніна, 1997-1999 рр. - КСП «Леніна) с. Липецьке Подільського (Котовського) району Одеської області, у книгах обліку стажу колгоспників значиться прізвище «Киларь Валерий Васильевич» (рос. так у тексті) та нарахування йому вихододнів за 1994-2000 роки, а саме: у 1994 році - 151 вихододнів, у 1995 році - 180 вихододнів, у 1996 році - 89 вихододнів, з 1997 року по 2000 рік - прізвище не значиться.

Таким чином, вказана довідка свідчить, що позивач перебував у трудових відносинах з КСП «ім.Леніна», працював та мав вихододні. Те, що позивач не мав у деякі роки вихододнів не свідчить про його виключення з числа членів КСП.

Свідок ОСОБА_5, який працював на посаді бригадира у КСП ім.Леніна, суду показав, що позивач був членом КСП, працював трактористом до 1997 році, а потім перейшов працювати на свиноферму, оскільки з 1997 по 1999 рік роботи для трактористів в колгоспі не було, робітники сиділи удома без роботи, інколи їх викликали до колгоспу для виконання різних робіт. Оскільки позивач прийшов працювати до колгоспу молодим після армії, то години роботи давали тим трактористам, які вже довгий час працювали у колгоспі, тому у деякі роки позивач зовсім не мав вихододнів. Він підтверджує, що позивач заяви на звільнення не писав та не звільнявся. Адже заяви на звільнення писали на ім'я бригадира, та він, як бригадир, знав би про звільнення позивача. Також вказував, що позивач з 1980-х років працював у колгоспі, з села нікуди не виїжджав.

Дійсно, як вбачається з копії паспорту позивача, він з 1990 року зареєстрований у с. Липецьке Подільського (Котовського) району Одеської області. Як вбачається з довідки виконкому Липецької сільської ради Подільського (Котовського) району Одеської області №2156 від 18.07.2016 року, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у с. Липецьке Подільського (Котовського) району Одеської області.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він разом з позивачем працював з 1991 року по 1997 рік у колгоспі ім. Леніна у тракторній бригаді. У колгоспі бригадиром був ОСОБА_5 З 1995 року у колгоспі почалися проблеми з роботою, через відсутність солярки роботи для трактористів не було. Потім позивач кілька років працював на свинофермі. Позивач проживає у селі Липецьке, та з села не виїздив.

Таким чином, враховуючи наявні у справі письмові докази та покази свідків, які є односельчанами позивача та працювали у КСП ім.Леніна с. Липецьке, суд вважає доведеним факт перебування позивача у трудових відносинах з КСП «ім.Леніна» у якості члена цього КСПстаном на 20.08.1997 року.

На підставі рішення 6 сесії ХХІІ скликання Липецької сільської ради народних депутатів від 04 квітня 1997 року №VІ-ХХІІ, КСП ім.Леніна 20 серпня 1997 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю площею 5582,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач був включений до списку громадян-членів КСП, на час передачі у колективну власність землі (а.с.26).

Протоколом №2 зборів членів КСП ім. Леніна Котовського району Одеської області від 08.02.2000 року, позивача було виключено зі списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Підставою цьому вказано те, що 75 осіб помилково було внесено до списку, тому було вирішено сертифікати не видавати, зі списку виключити, підготувати виписки з трудових книжок та оскаржити у суді.

Проте, доказів оскарження у судовому порядку питання виключення осіб зі списку у матеріалах справи не має.

Враховуючи, що позивач був членом КСП ім. Леніна, був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), тому суд приходить до висновку, що позивач має право на земельну частку (пай) на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області колишнього КСП «ім.Леніна».

Таким чином суд вважає вимогу позивача щодо визнання заним права на земельну частку (пай) обґрунтованою та такою, що підлягає захисту у судовому порядку.

Інші вимоги позивача у частині зобов'язання Подільської районної державної адміністрації виділити земельну ділянку в натурі та видати йому документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними, оскільки у суду не має доказів, що відповідач буде у майбутньому ухилятися від виконання рішення суду.

Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом, то суд прийшов до такого.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною п'ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як убачається з досліджених судом матеріалів справи, позивач намагався у позасудовому порядку вирішити даний спір, що потягло за собою несвоєчасне звернення до суду за захистом порушеного права. Крім того, позивач вказував на своє погане матеріальне становище та юридичну необізнаність, що унеможливило вчасно звернутися до адвоката за юридичною допомогою.

Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 строк на право звернення до суду з цим позовом.

Визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області колишнього КСП «ім.Леніна», згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 20.08.1997 року Серії НОМЕР_2 на право колективної власності на землю площею 5582,5 гектарів.

В іншому відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайонний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя-