ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3440/17
провадження № 2/753/3525/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Комаревцевої Л.В.

за участю секретаря - Гаврилюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 22.02.2017 року звернувся до суду із позовом до відповідачів про поділ спільного майна подружжя, зазначаючи, що в період шлюбу сторонами було набуто у власність спільне майно - квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_2 просив суд поділити спільне майно наступним чином: виділивши сторонам у власність та визнання за ними право власності на 1/3 частку кожному вказаної квартири.

В судове засідання представник позивач з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у судове засідання з'явилась, позовних вимог не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Крім того, подала до суду письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 60,70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.10.2008 року по 31.10.2016 року. Шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 31.10.2016 року.

Також судом встановлено, що відповідно до ордеру №03426 серії Б, виданого Шевченківською РДА в м.Києві, позивачу було надано службову квартиру АДРЕСА_1 на одну особу.

Вказану квартиру позивачем було набуто за час шлюбу, тому відповідно до ч.2 ст.60 СК України вона є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2009 року, квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної-сумісної власності відповідачам у справі у рівних долях, на підставі розпорядження від 02.06.2009 року №51756 відділу приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України затверджено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, відповідачі реалізували своє право громадянин України на отримання житла передбаченого Конституцією України та законом. Таке ж саме право є і у ОСОБА_2, яке він використав в повному обсязі 45,3 кв.м, при нормі 31.0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою від 26.01.2016 року № 101-101/Т4у-310 виданою Дарницькою РДА в м. Києві (а.с.12).

Позивач визначив предметом позову поділ майна подружжя, та у позовній заяві посилається як на підставу позову саме на законодавство, яке регулює правовідносини, що виникли саме між подружжям.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3, а тому не може бути відповідачем у справі про поділ майна подружжя.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у підтвердження позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, п.1 ст. 70, ч.2 п.1 ст. 71, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.372 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 169, 208, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - залишити без здоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ Л.В. КОМАРЕВЦЕВА