Справа №359/8912/16-ц
Провадження №2/359/620/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

за участю представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, приватний нотаріус Бориспільського міського нота-ріального округу ОСОБА_7, служба у справах дітей та сім'ї Бориспіль-ської міської ради, про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки,

встановив:

В листопаді 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду з вказаним позовом та об-грунтовує його тим, що 7 грудня 2015 року позивач уклав з його дружиною ОСОБА_3 та його дочкою ОСОБА_5 договір дарування житлового будинку, за яким він відчужив у власність кожного відповідача по 1/2 частці в житловому будинку з надвір-ними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1. В той же день позивач уклав з його дружиною ОСОБА_3 та його дочкою ОСОБА_5 також договір дарування земельної ділянки, за яким він відчужив у власність кожного відповідача по 1/2 частці в земельній ділянці площею 0,0803 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Однак ОСОБА_1 вважав, що він склав заповіти, а не уклав договори дарування. Крім того, позивач та його матір ОСОБА_6 продовжують проживати у відчуженому житло-вому будинку та оплачують житлово-комунальні послуги. Ці обставини свідчать про те, що позивач помилився щодо природи оспорюваних правочинів, а також його прав та обо-в'язків. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати недійсними договори дарування житло-вого будинку та земельної ділянки.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримують позов та просять задовольнити його.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що перед укладенням оспорюваних договорів позивач подав до служби у справах дітей та сім'ї заяву, в якій він просив надати дозвіл на дарування житлового будинку та земельної ділянки. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 розумів, що він укладав саме договори дарування, а не складав заповіт. Тому ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 просять суд відмовити у задоволенні позову.

Приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та-кож просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник служби у справах дітей та сім'ї Бориспільської міської ради ОСОБА_10 не з'явилась у судове засідання та надіслала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності (а.с.86).

ОСОБА_6 також не з'явилась у судове засідання. Вона була у встановленому порядку повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверд-жується розпискою про вручення їй судової повістки (а.с.120).

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши учасників цивільного про-цесу як свідків, а також дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 7 грудня 2015 року позивач уклав з його дружиною ОСОБА_3 та його дочкою ОСОБА_5 договір дарування житлового будинку (а.с.13-14), за яким він відчужив у власність кожного відповідача по 1/2 частці в житловому будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

В той же день позивач уклав з його дружиною ОСОБА_3 та його дочкою ОСОБА_11 також договір дарування земельної ділянки (а.с.11-12), за яким він відчужив у власність кожного відповідача по 1/2 частці в земельній ділянці площею 0,0803 га з када-стровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість ви-користання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 показала, що восени 2015 року її чоловік ОСОБА_1 сам запропонував подарувати їй та його дочці ОСОБА_5 житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1. В листопаді 2015 року позивач подав заяву до служби у справах дітей та сім'ї та просив надати дозвіл на продаж цих об'єктів нерухомого майна. ОСОБА_12 роз'яснила йому, що після дару-вання він перестане бути власником житлового будинку та земельної ділянки. ОСОБА_1 казав, що йому відомі ці наслідки. Після цього ОСОБА_3 та позивач звернулись до нотаріуса. Перед укладенням договору нотаріус ОСОБА_7 також сказала ОСОБА_1: «Ви залишитесь без нічого». Позивач відповів їй: «Я розумію це». В подальшому ОСОБА_1 почав зловживати спиртними напоями. У зв'язку з цим ОСОБА_3 разом з дитиною була вимушена виїхати з житлового будинку. Сьогодні вона не має мож-ливості користуватись цим об'єктом нерухомого майна, оскільки нова співмешканка пози-вача не впускає в житловий будинок.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 показала, що до неї звернулась ОСОБА_3 з приводу документів, які були необхідні для дарування житлового будин-ку та земельної ділянки. Зібравши ці документи, ОСОБА_1 разом з його дружиною ОСОБА_3 знову прийшли до нотаріальної контори. ОСОБА_7 роз'яснила позивачу, що після дарування він перестане бути власником житлового будинку та земельної ділян-ки. ОСОБА_1 сказав, що йому про це відомо. Він не казав жодного слова про намір скласти заповіт. Крім того, в 2013 року позивач вже укладав договір дарування. Тому йому були добре відомі наслідки укладення такого договору.

В матеріалах цивільної справи міститься копія заяви (а.с.72), з якої вбачається, що 4 листопада 2015 року ОСОБА_1 звертався до служби у справах дітей та сім'ї Борис-пільської міської ради та просив надати дозвіл на дарування житлового будинку та земельної ділянки, а не скласти заповіт відносно цих об'єктів нерухомого майна.

Аналіз цих доказів свідчить про те, що позивач взагалі не мав намір складати запо-віт. Він зовсім не помилявся з приводу природи оспорюваних договорів дарування та добре розумів зміст прав та обов'язків, які у нього виникнуть на підставі таких договорів.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсними договорів житло-вого будинку та земельної ділянки, укладених 7 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та відповідачами, відсутні. Тому у задоволенні пред'явленого ним позову належить від-мовити.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 показав, що він мав намір скласти саме заповіт та заповісти відповідачам житловий будинок та земельну ділянку. Однак на уточнююче питання головуючого позивач відповів, що він їхав до нотаріуса для того, щоб укласти договори дарування. Нотаріус розмовляв з ОСОБА_1 та питав у нього, чи розумів позивач наслідки укладення договорів. ОСОБА_1 відповів, що такі наслідки були відомі йому. Крім того, позивач бачив, що підписані ним документи мали назву «договір дарування», а не «заповіт».

Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, досто-вірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх суку-ності.

Згідно з ч.4 цієї ж статті результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено, що достовірність показань ОСОБА_1 спростовується показаннями ОСОБА_3 та ОСОБА_7, а також поданою позивачем заявою. Зокрема, показання ОСОБА_1 є суперечливими. На відміну від них, показання ОСОБА_3 та ОСОБА_7, а також інформація, що міститься в поданій позивачем заяві, є послідовними.

З огляду на це суд критично оцінює показання ОСОБА_1, допитаного як свідка.

Крім того, в матеріалах цивільної справи містяться копії квитанцій та акту обстежен-ня житлово-побутових умов (25-31, 40), з яких вбачається, що ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_6 продовжують проживати в житловому будинку по АДРЕСА_1 та оплачують житлово-комунальні послуги, що постачаються до цього об'єк-ту нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.3 цієї ж статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.19 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Встановлено, що проживання позивача та його матері ОСОБА_6 в спірному житловому будинку, а також сплата ними житлово-комунальних послуг після укладення договорів дарування не має жодного відношення до обставин, які існували на момент вчинення оспорюваних правочинів. Крім того, ОСОБА_1 не оспорює вказані договори на предмет фіктивності або удаваності. Ці обставини свідчать про те, що наведені вище письмові докази не стосуються предмета доказування.

З огляду на це суд вважає, що копії квитанцій та акту обстеження житлово-побуто-вих умов є неналежними доказами в розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1102 гривень 40 копі-йок (551,20 х 2). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.7). Однак у задоволенні пред'явленого ним позову відмовлено в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування ОСОБА_1 витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, приватний нотаріус Бориспіль-ського міського нотаріального округу ОСОБА_7, служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської міської ради, про визнання недійсними договорів дарування жит-лового будинку та земельної ділянки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець