Справа № 438/859/15 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/660/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Копняк С.М., Цяцяка Р.П.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2 «Карпат-Еко» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» про стягнення поворотної фінансової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» про стягнення поворотної фінансової допомоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» (адреса: м. Борислав, вул. Дрогобицька, 721, р/р №1475; код ЗКПО 32469516; ІПН 085) на користь ОСОБА_4 (ідент. код НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 1799887 гривень 55 копійок (один мільйон сімсот дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень п'ятдесят п'ять копійок). Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржило ОСОБА_2 «Карпат-Еко».

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» задоволено. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» про стягнення поворотної фінансової допомоги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити. Зазначають, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим з огляду на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. Вважають передчасними позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги №02/11-14 від 02.11.2014 року, строк дії якого - до 02.11.2015 року, та за договором про надання поворотної фінансової допомоги №01/10-12 від 01.10.2012 року, строк дії якого встановлений сторонами до 01.10.2015 року, а отже строк повернення фінансової допомоги на момент подання позову та ухвалення рішення не настав, висновки про зобовязання відповідача повернути фінансову допомогу є помилковими. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено приписи ст.174 ЦПК України. Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався наявною у справі заявою представника відповідача про визнання позову від 16.07.2015 року щодо позовних вимог у розмірі 1799887,55 грн., зазначивши в оскарженому рішенні, що суд «частково погоджується з наданим стороною розрахунком отриманої відповідачем поворотної фінансової допомоги, що становить 1799887 гривень 28 копійок». Визнаючи ряд невідповідностей у взаємних розрахунках по договорах про надання поворотної фінансової допомоги, суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та не в повній мірі дослідив, що задоволення даного позову може порушувати права ОСОБА_2 «Карпат-Еко».

В судове засідання позивач (його представник) не зявися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що позивач повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки, суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи позов та посилаючись, зокрема, на ст.ст. 15, 525, 526, 530, 610, 626, 627, 629, 638, 1046, 1049 ЦК України, виходив з того, що 4 січня 2009 року, 1 листопада 2011 року та 2 листопада 2014 року між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 «Карпат-Еко» були укладені договори про надання поворотної фінансової допомоги за № 04/01-09, № 01/11-11 та № 02/11-14, відповідно до п. 1.1 яких, позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов'язався повернути надані кошти в порядку та на умовах, передбачених договорами.16 лютого 2015 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір про відступлення права вимоги, згідно з яким позивач набув усіх прав та обов'язків нового кредитора за договором про надання поворотної фінансової допомоги №01/10-12 від 01.10.2012 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 «Карпат-Еко».Відповідно вищезазначених договорів, позивачем надавались грошові кошти відповідачу, а саме: за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 4/01-09 від 04 січня 2009 року у розмірі 500000,00 гривень, строк дії договору до 31 жовтня 2011 року (п. 8.1 Договору); за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 1/11-11 від 01 листопада 2011 року у розмірі 500000,00 гривень, строк дії договору до 01 листопада 2014 року (п. 8.1 Договору); за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 01/10-12 від 01 листопада 2012 року у розмірі 250000,00 гривень, строк дії договору до 01 жовтня 2015 року (п. 8.1 Договору); за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 2/11-14 від 02 листопада 2014 року у розмірі 500000,00 гривень, строк дії договору до 02 листопада 2015 року (п. 8.1 Договору).Відповідно до п. 2.3 договорів поворотна фінансова допомога надається шляхом внесення грошових коштів до каси Підприємства, або перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підприємства з особового або іншого рахунку Позикодавця, або шляхом безпосередньої оплати податків зборів та інших обов'язкових платежів, а також витрат Підприємства. Виконуючи зазначений пункт договору відповідач надав підприємству поворотну фінансову допомогу шляхом безпосередньої оплати витрат Підприємства, про що свідчать звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт з квитанціями, які були надані представником відповідача та долучені до матеріалів справи.Відповідно звірки взаємних розрахунків між ОСОБА_2 «Карпат-Еко», та ОСОБА_4 за договором надання повотної фінансової допомоги №1/11-11 від 01 листопада 2011 року станом на 01 листопада 2014 року остаточне сальдо становить 106 218 гривень 37 копійок на користь ОСОБА_4Відповідно звірки взаємних розрахунків мід ОСОБА_2 «Карпат-Еко», та ОСОБА_4 за договором надання повотної фінансової допомоги №4/01-09 від 04 січня 2009 року станом на 31 жовтня 2011 року остаточне сальдо становить 1 666 474 гривень на користь ОСОБА_4Відповідно звірки взаємних розрахунків мід ОСОБА_2 «Карпат-Еко», та ОСОБА_4 за договором надання повотної фінансової допомоги №2/11-14 від 02 листопада 2014 року станом на 15 травня 2015 року остаточне сальдо станом на 15 травня 2015 року становить 8 713 гривень 28 копійок на користь ОСОБА_4Відповідно звірки взаємних розрахунків мід ОСОБА_2 «Карпат-Еко», та ОСОБА_5 за договором надання повотної фінансової допомоги №01/01-12 від 01 жовтня 2012 року станом на 22 січня 2015 остаточне сальдо становить 18 481 гривень 63 копійок на користь ОСОБА_5.Суд частково погоджується з наданим стороною розрахунком отриманої відповідачем поворотної фінансової допомоги, що становить 1799887гривень 28 копійок.Відповідно до п. 3.1. договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою Позикодавця.Відповідно до пп.14.1.257 та п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.Відповідно вищезазначеного визначення, договором, за яким надається поворотна фінансова допомога є лише договір позики. Істотними умовами договору поворотної фінансової допомоги є чітко визначена сума такої допомоги (сума позики) та чітко визначений строк її повернення.Таким чином, за своєю правовою природою договір про надання поворотної фінансової допомоги від 04/01-09 від 04 січня 2009 року, № 01/11-11 від 1 листопада 2011 року, № 02/11-14 від 02 листопада 2014 року та №01/10-12 від 1 жовтня 2012 року є договорами позики.Заявою про визнання позову від «16» липня 2015 року, поданою до суду представником відповідача визнано повністю позовні вимоги в розмірі 1799 887 гривень 55 копійок. Відповідно до наведеного, суд вважав, що позовні вимоги обґрунтовані, підставні та такі, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи, ряд обставин, які суд вважав встановленими не доведені, крім цього судом не у повній мірі дотримано норми матеріального та процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не спростовано, між сторонами було укладено три договори про надання поворотної фінансової допомоги №4/01-09 від 4.01.2009 року, № 1/11-11 від 1.11.2011 року та №2-11-14 від 2.11.2014 року, крім цього, між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено аналогічний договір про надання поворотної фінансової допомоги №01/10-12 від 1.10.2012 року та згодом між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 16.02.12015 року було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_5 відступив свої права за договором №01/10-12 від 1.10.2012 року позивачу (копії договорів, оригінали яких були оглянуті судом Т.1 а.с. 5-12, 15-16). Вказані договори є чинними, не скасованими та не оспорювались.

Посилаючись на те, що він звернувся до відповідача з вимогою про повернення вказаних наданих коштів, відповідно до умов договорів, така вимога отримана відповідачем 30.03.2015 року та не виконана, коштів у відповідності до умов договорів ним не отримано, позивач звернувся в суд про стягнення 1799887,55 грн., коштів не повернутих йому у відповідності до вказаних договорів.

Як вбачається із копії вимоги про повернення поворотних фінансових допомог (Т.1 а.с. 13, оригінал якої оглянуто судом), така дійсно подана та отримана відповідачем 30.03.2015 року.

Відповідач, у суді апеляційної інстанції (через представника) у письмових та усних поясненнях, посилаючись на те, що: вони не брали участі у розгляді справи у суді першої інстанції, оскільки від їх імені виступала особа, що не мала повноважень на представництво інтересів Товариства та визнала позов, а Товариство відповідно не повідомлялось про розгляд справи; те, що договори укладені у порушення вимог закону однією і тією ж особою з обох боків; на відсутність доказів про внесення коштів позивачем як допомоги за дорученням та для потреб підприємства та відсутності належних доказів здійснення оплат взагалі; те, що за статутом передбачено затвердження угод товариства на суму більше 18500 грн., а також подавши заяву про застосування строку позовної давності, просив у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів вважає, що частина із доводів відповідача є підставними, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, доведено представником відповідача та позивачем та його представниками не спростовано, відповідач не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, а особа, яка діяла від імені відповідача не мала належних повноважень на ведення справи. Враховуючи вказане, також, не слід брати до уваги і заяву вказаної особи, як представника відповідача про визнання позову.

Вказане підтверджується поясненнями представника відповідача, які підтверджені наданими копіями примірників статуту відповідача, витягами ЄДРЮОФОП (Т.1 а.с. 53-64, 65-57 Т.4 а.с. 249, Т.5 а.с. 41-47, 67-76, 200-201, 205-206, 210-216, 240-248, 265-273, 231-238), з яких вбачається, що на час розгляду справи у суді першої інстанції керівником відповідача був сам позивач та наказів про покладення обовязків керівника на будь-яку особу в тому числі і ОСОБА_5, яким була видана довіреність на представництво інтересів товариства, яка діяла від його імені у суді першої інстанції (ОСОБА_6О.), не виносилось та відповідно довіреність від 20.02.2014 року (Т.1 а.с. 46) слід вважати нікчемною, а ОСОБА_6 особою, яка не мала повноважень на ведення справи від імені відповідача. Відповідно слід вважати такою, що не має правового значення та певних правових наслідків заяву ОСОБА_6 від імені відповідача (Т.1 а.с. 47) про визнання позову.

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи (Т.1 а.с. 1 Т.4 а.с. 244-247) жодних доказів, які б свідчили про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції (повідомлення про вручення поштових відправлень (судових повісток про виклик до суду), розписок уповноважених представників про призначення судових засідань, тощо), немає.

Вказане слід вважати вказує на недотримання судом, зокрема, вимог ст.ст. 27, 30, 31, 38, 40-42, 44, 74-76, 163, 167, 174, 176, 191 ЦПК України.

Зважаючи на вказане, судом апеляційної інстанції здійснюється перевірка обґрунтованості позовних вимог, поданими сторонами доказами.

Як вказано вище та сторонами не оспорено та не спростовано, між сторонами укладено три договори поворотної фінансової допомоги та договір між відповідачем та особою, що не бере участь у справі, яка відступила право своє вимоги за таким позивачу. Такі договори є укладеними, чинними, не визнані недійсними та не оспорювались, зокрема, і відповідачем до часу розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до змісту договорів позивач надає відповідачу поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобовязується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених договорами. Допомогою за договорами визнається сума коштів передана у користування на визначений строк та не передбачає нарахування процентів чи інших видів компенсацій як плати за користування такими. Допомога може надаватись різними способами: шляхом внесення грошових коштів до каси відповідача, перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача, шляхом безпосередньої оплати податків, зборів, інших обовязкових платежів, а також витрат відповідача. Допомога підлягає поверненню за вимогою позивача у спосіб видачі грошових коштів з каси відповідача або перерахування коштів на особовий рахунок позивача в установі банку. Крім цього, у кожному договорі передбачений строк його дії та сума в межах якої надається фінансова допомога (п.п. 1.1, 1.2, 2.2, 2.3, 3.1, 3.2, 8.1, 2.1 кожного із Договорів).

Відповідно до умов договорів, а, також, як вбачається із копій ряду документальних доказів, позивачем на виконання умов таких договорів було здійснено ряд оплат в інтересах підприємства, факту здійснення яких (чи їх частини) відповідачем не спростовано та підтверджено як завіреними копіями таких в матеріалах справи (Т.1 а.с. 69-Т.4 а.с. 214), а також і поданими окремо оригіналами таких у трьох томах, супровідні лист про надання яких містяться у матеріалах справи (Т.5 а.с. 231-238).

Згідно поданих позивачем переліку авансових звітів про використання коштів (Т.1 а.с. 17-38), а також актів звірки між сторонами (Т. 4 а.с. 222-243), дані яких відповідачем знову ж не спростовані, доказів та доводів на спростування таких не подавалось, вбачається, що поточне сальдо за договорами на користь позивача становить: за договором №1/11-11 від 1.11.2011 року 106218,37 грн.; за договорами №01/01-12 від 1.10.2012 року та про відступлення права вимоги 18481,63 грн., за договором №4/01-09 від 4.01.2009 року 1666474 грн. та за договором №2/11-14 від 2.11.2014 року 8713,28 грн.

Відповідно загальна сума коштів, які внесені позивачем та, як він вважає на виконання ним умов договорів та повинні бути йому повернуті, складає ціну позову 1799887,55 грн. про стягнення якої позивач і просить.

Натомість як вбачається із умов договорів такі укладені на суми №4/01-09 від 4.01.2009 року 500000 грн.; № 1/11-11 від 1.11.2011 року 500000 грн., №2-11-14 від 2.11.2014 року 50000 грн. та №01/10-12 від 1.10.2012 року між ОСОБА_5 та відповідачем, за яким право вимоги набув згодом позивач 250000 грн.

Враховуючи вказані докази, позивачем на виконання договорів можна вважати внесені суми за договором №1/11-11 від 1.11.2011 року 106218,37 грн.; за договорами №01/01-12 від 1.10.2012 року та відступлення права вимоги 18481,63 грн., за договором №2/11-14 від 2.11.2014 року 8713,28 грн. та за договором №4/01-09 від 4.01.2009 року 500000 грн., оскільки решта суми 1166474 грн., яку позивач вказує вніс на виконання умов цього договору внесена бути не могла, так як виходить за межі суми договору вказаній у п. 2.1. Договору.

Тому, слід вважати, що загальна сума заборгованості у відповідача перед позивачем, зважаючи на відсутність будь-яких доказів про повернення йому будь-якої із сум по чотирьох договорах становить 633413,28 грн.

Посилання у суді апеляційної інстанції представників позивача на укладення, також, між сторонами договору №12/10-09 від 12.10.2009 року про надання поворотної фінансової допомоги на суму 1300000 грн. колегія суддів не бере до уваги, оскільки про стягнення коштів за таким договором позовних вимог не заявлялось (що не є перешкодою для звернення до суду із окремим позовом з такою вимогою), а крім цього оригіналу такого договору суду не представлено, а лише копія (а.с. 172), оригінал же цього договору, що долучений окремо (як вважав представник позивача) підписів сторін договору не містить, а слід вважати є лише проектом такого.

Враховуючи наведене, а також вимоги, ст.ст. 202-205, 208, 509, 510, 512-514, 517, 525-527, 530, 610, 612, 625, 626-629, 631, 632, 638 ЦК України, слід було б вважати, що із відповідача на користь позивача треба було б стягнути вказану суму, як суму коштів внесену на виконання укладених між сторонам договорів та не повернуту в добровільному порядку на вимогу позивача.

Однак, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності у спорі, яка, на думку суду апеляційної інстанції, підлягає до часткового задоволення з врахуванням такого.

Як вбачається із умов договору №4/01-09 від 4.01.2009 року про надання поворотної фінансової допомоги строк дії такого до 31.10.2011 року (п. 8.1 Договору), враховуючи наведене із вказаної дати слід вважати розпочинає свій перебіг строк позовної давності про повернення суми коштів за договором, оскільки п. 3.1 Договору про повернення коштів за вимогою позикодавця, слід тлумачити в межах п. 8.1 Договору, тобто в межах строку дії Договору.

Враховуючи те, що позивач звернувся в суд з позовом 2.07.2015 року, тобто майже через чотири роки після закінчення строку дії договору трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України минув, що є підставо для відмови у позові за заявою відповідача (ст.ст. 256, 260, 261, 267 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції застосовує строк позовної давності, хоча заява відповідачем про застосування такого у суді першої інстанції не подавалась, оскільки відповідач участі у суді першої інстанції не брав та повідомлений про такий розгляд не був, що слід вважати порушенням його процесуальних прав, порушення принципу рівності сторін та необхідністю відновлення таких у суді апеляційної інстанції, що слід вважати не суперечить і правовим позиціям Верховного Суду України у ряді справ, зокрема, Постанови у справах № 6-1138цс15 від 25.05.2016 року, № 6-780 цс 15 від 30.09.2015 року, № 6-246цс14 від 11.02.2015 року, №6-165цс14 від 22.10.2014 року, № 6-24цс14 від 16 квітня 2014 року, № 6-7цс14 від 21 травня 2014 року та ряд інших, у яких йдеться про можливість подання заяви про застосування строку позовної давності лише за заявою зробленою у суді першої інстанції, оскільки, справи де така правова позиція висловлена не містять даних про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи у суді першої інстанції та неможливість реалізації такого свого права, та вказане не є порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, оскільки у випадку скасування рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції зобовязаний застосувати норми, які підлягали застосування (ст.ст. 213, 303, 307, 309, 316 ЦПК України). Також, незастосування таких було б несправедливим з точки зору, також, і ст. 3 ЦК України, оскільки через порушення вимог процесуального закону судом першої інстанції відповідач невідворотно втрачає своє право на подання заяви про застосування строків позовної давності і у судах вищих інстанцій.

Про принцип рівності сторін та справедливість при розгляді справи йдеться, зокрема, і у рішенні ЄСПЛ «Мала проти України» від 3.07.2014 року (Заява № 4436/07), зокрема, п.п. 48, 50-59.

Додатково вказана правова позиція підтверджується і в ухвалах касаційної інстанції (Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме у справах: № 1591св15, ухвала від 11.03.2015 року; № 12821св15 від 8.07.2015 року та № 47110св14 від 1.04.2015 року).

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково. Рішення ж суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позву частково. Слід стягнути з відповідача на користь позивача 133413,28 грн. коштів за договорами поворотної фінансової допомоги. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід вирішити питання про стягнення судових витрат.

Додатково щодо доводів відповідача про те, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції час виконання договорів від 1.10.2012 року №01/10-12 та договору відступлення права вимоги відповідно та №2-11-14 від 2.11.2014 року 1.10.2015 року та 2.11.2015 року не настав, то слід вказати, що такі є помилковим тлумаченням умов договорів, оскільки вимоги за такими в межах строку дії договору часовими рамками необмежені та зважаючи на вимогу отриману відповідачем 30.03.2015 року та ст. 530 ЦК України слід вважати, що строк виконання договору та повернення коштів за договорами для відповідача настав 6.04.2015 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 вересня 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» про стягнення поворотної фінансової допомоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» на користь ОСОБА_4 133413,28 грн. коштів за договорами поворотної фінансової допомоги.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» на користь ОСОБА_4 270,76 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» 3676,65 грн. сплаченого ними судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : С.М. Копняк

ОСОБА_7