ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3620/17
Провадження № 2/210/1895/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" жовтня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

при секретарі Семко Н. А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої ушкодженням здоровя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої ушкодженням здоровя.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що пропрацював 25 років в умовах впливу шкідливих факторів, з яких майже 9 років у ПАТ «ПівдГЗК» та 1 рік 6 місяців у ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг», внаслідок чого отримав професійне захворювання з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень та туговухість.

Первинним оглядом МСЕК 28.10.2013 року, встановлено 25% втрати професійної працездатності, 15% ХОЗЛ, 10% туговухість. При переогляді збільшений відсоток втрати працездатності, а саме 40%, з яких 20% - ХОЗЛ, 20% - туговухість. Причиною хронічного захворювання встановлено перевищення концентрату пилу 11,2 при гранично допустимому 2,0, шум 93, при гранично допустимому 80.

Внаслідок вказаних обставин позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У звязку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у звязку з загальною слабістю, втомою, болями. На даний час самопочуття не покращується. У звязку з викладеним, позивач просить суд стягнути з ПАТ «ПівдГЗК» та з ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі по 153600 з кожного відповідача без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В судовому засіданні, під час розгляду справи, представник позивача ОСОБА_2, діюча в інтересах ОСОБА_5 на підставі Договору про надання правової допомоги від 28.07.2017 року, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3, діюча в інтересах ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на підставі довіреності №52-16/120 від 27.12.2016 року, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, пояснюючи свою позицію недоведеністю позивачем вини відповідача, оскільки ОСОБА_5 має невеликий стаж роботи на даному підприємстві, а саме 7 років 3 місяці. Крім того, представник відповідача зазначила, що ОСОБА_5 усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних факторів реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці, навіть після отримання пільгової пенсії. Поміж тим, було зауважено на відсутність групи інвалідності у позивача, а також відсутність причинно-наслідкового звязку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього, що у свою чергу свідчить про помилковість звернення з позовними вимогами до ПАТ «ПівдГЗК» в якості відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_4, діюча в інтересах ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» на підставі довіреності від 22.11.2016 року за №14-457юр., проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, у звязку з недоведеністю факту порушення відповідачем законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному звязку з настанням професійного захворювання, а також недоведеністю вчинення відповідачем будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у позивача захворювання. Крім того ОСОБА_4 зазначила, що факт спричинення моральної шкоди є недоведеним, а сума, в яку оцінив позивач завдану моральну шкоду, не відповідає принципам розумності та справедливості.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги за №0007563, дата огляду 28.10.2013 року (первинний огляд) встановлено 25% втрати професійної працездатності, 15% ХОЗЛ, 10% туговухість. При переогляді 01.12.2015 збільшений відсоток втрати працездатності, а саме 40%, з яких 20% - ХОЗЛ, 20% - туговухість (а.с. 6-7).

Також, згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 01.10.2013 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем м. Кривого ОСОБА_6 Барабаш, встановлено, що 20.08.2013 року надійшло повідомлення про наявність професійного захворювання до закладу державної санітарно-епідеміологічної служби. 22.08.2013 року було остаточно встановлено діагноз Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини. Професійне захворювання було виявлено під час медогляду в МСЧ ВАТ «Південний ГЗК». Актом також зазначається, що ОСОБА_5 працював в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 1 місяць. Професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом конвеєра, зайнятим повний робочий день на підземних роботах УДТК (05.08.2008-03.04.2013) у ВАТ «Південний ГЗК» ОСОБА_5, внаслідок недосконалості робочих місць, виконував роботи повязані з впливом пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищувала ГДК та шуму, рівень якого перевищував рівень ГДР. Працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування ДФ №1, УДТК (23.12.2003-05.08.2008) у ВАТ «Південний ГЗК», а також машиністом насосних установок збагачувальної фабрики (22.09.1975-01.05.1976), слюсарем ремонтником на плавучих насосних станціях (16.10.1978-01.07.1980) та змінним майстром (01.07.1980-01.04.1988) цеху технічного водопостачання і шламового господарства на «Інгулецькому ГЗК», машиністом механічного обладнання землесосного плавучого несамоходного снаряду на дільниці Гідромеханізації дільниця «ІнГЗК» (01.08.1990-03.09.1990, 16.04.1993-01.07.1996) і механіком СУ «Гідромеханізація» Інгулецька дільниця (03.09.1990 16.04.1993) державного спеціалізованого будівельно-монтажного тресту з підземного будівництва і реконструкції шахт і карєрів «Кривбасшахтопроходка», слюсарем-ремонтником управління капітальних і поточних ремонтів обладнання, цеху ремонтів енергообладнання №3 дробильних, збагачувальних, агломераційних цехів Новокриворізького ГЗК КГДМК «Криворіжсталь» (24.07.1998-01.12.1998, 19.01.2004-08.02.2005), слюсарем ремонтником на гарячих ділянках робіт ливарної дільниці ливарно-механічного цеху ВАТ «РЕГОМ» (22.02.2005-17.12.2005), він також виконував роботи повязані з впливом пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК та шуму, рівень якого перевищувала ГДР.

При цьому п. 18 акту вказані профілактичні дії, які необхідно вчинити начальнику УДТК ВАТ «Південний ГЗК» з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь).

Пунктом 15 ОСОБА_4 встановлені причини виникнення професійного захворювання, а саме робоче місце слюсаря чергового та з ремонту устаткування: пил, концентрація в мг/м3: 10,8 при гранично допустимому 2,0; шум 93 дБ при гранично допустимому 90 дБ. Умови праці слюсаря чергового з ремонту устаткування за концентрацією відноситься до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості, за рівнем шуму до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості. Робоче місце конвеєра, зайнятого повний робочий день на підземних роботах: концентрація пилу 6,8-11,2 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3; шум рівень 91-92 дБ при гранично допустимому 80дБ. Умови машиніста конвеєра, зайнятого повний робочий день на підземних роботах за концентрацією пилу відносяться до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості, а за рівнем шуму до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості (а.с.8-11).

Дослідивши акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, суд доходить до висновку, що вказаним ОСОБА_4 спростовується аргументація відповідачів стосовно відсутності доказів виникнення професійного захворювання у позивача саме через роботу на підприємствах відповідачів, з огляду на наступне.

Як зазначено у акті від 01.10.2013 року, ОСОБА_5 працював в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 1 місяць, тобто (виходячи з дати його складання), з 1988 року. Даний проміжок часу перетинається з періодами трудової діяльності на ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг», а саме з 24.07.1998-01.12.1998, 19.01.2004-08.02.2005, що становить 1 рік 6 місяців, та на ПАТ «Південний ГЗК» в період з 23.12.2005-03.04.2013, що становить 7 років 3 місяці. Даними обставинами, що встановлені актом розслідування, підтверджується причинно-наслідковий звязок трудової діяльності позивача на вказаних підприємствах та отриманим захворюванням.

Крім того, ОСОБА_4 підтверджено факт порушення норм праці, які призвели до хронічного професійного захворювання позивача (пункт 18 ОСОБА_4), через що суд не приймає до уваги доводи представників відповідачів з приводу недоведеності фактів порушень норм законодавства про працю з боку підприємств.

Так, відповідно до ч. ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Отже, надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоровя та отримання професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обовязків в тому числі на підприємствах відповідачів.

Судом також не беруться до уваги аргументи відповідача-1 стосовно того, що позивач усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних факторів реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці, оскільки статтею 43 Конституції України передбачено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Поміж тим, вказаною статтею гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці. В даному контексті право на працю не може розглядатися у причинно-наслідковому звязку вибору місця роботи позивача з отриманими хронічними ушкодженнями здоровя, які в подальшому призвели до моральних страждань та порушення нормальних умов життя.

Поміж тим, суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що у звязку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у звязку з загальною слабістю, втомою, болями.

Факт постійного відчуття болю та проблем зі здоровям знаходить своє відображення у виписках-епікризах із медичної карти стаціонарного хворого: №3197 знаходився у КЗ «Широківський ЦПСМД»ДОР в період з 15.08.2016-31.08.2016 року, №471/162 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділі з 22.02.2017-06.03.2017 (а.с. 12-13).

Зазначеними виписками-епікризами встановлено, що ОСОБА_5 скаржиться на задишку при незначному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання до 4р/добу, які виникають частіше при фізичному навантаженні, рідше спонтанно, вранці або в нічний час, кашель з утрудненим відходженням слизового, вязкого харкотиння, біль в грудях, між лопатковій ділянці, слабість, підвищена втома, запаморочення, головний біль, шум у вухах та голову, біль та обмеження у п/крижовому відділі хребта, яка посилюється при поворотах та нахилах тулуба, біль та обмеження рухів у правому плечовому та лівому ліктьовому суглобів. Задишка за шкалою ММРД два бали, за ТОХ 15 балів.

При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного звязку. Оскільки в судовому засіданні всі перелічені умови стороною позивача були обґрунтовані та доведені, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, повязаного зі спричиненням моральної шкоди.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного хронічного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідачів щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків.

Вирішуючи питання щодо розміру грошової компенсації з відповідача-1, беручи до уваги обставини характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, враховуючи той факт, що позивач ОСОБА_5 пропрацював з 25 років в умовах впливу шкідливих факторів 7 років 3 місяці у ПАТ «Південний ГЗК», що становить 1/4 від загального трудового стажу в шкідливих умовах, у зв'язку з чим суд вважає можливим стягнути на його користь 37000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Крім того, зважаючи на ту обставину, що з 25 років трудової діяльності ОСОБА_5 пропрацював на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» лише в період з 24.07.1998-01.12.1998, 19.01.2004-08.02.2005 роки, що становить 1 рік 6 місяців, тобто, приблизно у 6 разів менше, аніж у відповідача-1, суд доходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди за вказаних обставин є відшкодування шкоди в сумі, пропорційно меншій за суму, стягнуту з відповідача-1, що складає 6 000,00 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої ушкодженням здоровя задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_5 суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 37000,00 /тридцять сім тисяч/ гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал» ОСОБА_1 Ріг на користь ОСОБА_5 суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 6000,00 /шість тисячі/ гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 320,00 /триста двадцять/ гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал» ОСОБА_1 Ріг на користь держави судовий збір в розмірі 320,00 /триста двадцять/ гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко