Ухвала

іменем україни

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Деснянського районного суду

м. Чернігова від 6 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від14 червня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено три договори про надання відновлювальної кредитної лінії.

За умовами договору від 1 серпня 2007 року, позичальник

ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 35 000 доларів США на умовах, визначених договором, строком до 27 липня 2022 року.

За умовами договору № 941/7-26 від 8 квітня 2008 року та додаткової угоди № 1, позичальник ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 58 400 доларів США на умовах, визначених договором, строком до 3 квітня 2023 року.

За умовами договору № 941/7-27 від 8 квітня 2008 року позичальник ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1 108,34 грн на умовах, визначених договором, строком до 3 квітня 2023 року.

Неналежне виконання позичальником умов наведених вище договорів призвало до утворення заборгованості, яка станом на 18 січня 2016 року склала: за договором від 1 серпня 2007 року 61 239,98 доларів США та 549 115,64 грн; за договором № 941/7-26 від 8 квітня 2008 року

113 730,75 доларів США та 850 914,92 грн; за договором № 941/7-27

від 8 квітня 2008 року 5 931,42 грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути заборгованість за наведеними вище договорами.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 6 травня

2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 1 серпня 2007 року в сумі 61 239,98 доларів США, заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-27

від 8 квітня 2008 року в сумі 5 931,42 грн та 22 121,84 грн у рахунок відшкодування понесених судових витрат. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-26 від 8 квітня 2008 року відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 14 червня

2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за кредитним договором від 1 серпня 2007 року та відсотків, пені за відсотками за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-26 від 8 квітня 2008 року скасовано.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за пенею за кредитним договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 1 серпня 2007 року в розмірі

549 115,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за відсотками та пенею за відсотками за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-26 від 8 квітня 2008 року у розмірі 24 051,83 доларів США за відсотками, 75 736,16 грн за пеню за відсотками.

Стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_3 витрати понесені на сплату судового збору в сумі 99 011,95 грн.

В іншій частині вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотках та пені з ОСОБА_3 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-26

від 8 квітня 2008 року відмовлено. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 6 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-26 від 8 квітня 2008 року, в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому не перевіряються судом касаційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-26

від 8 квітня 2008 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із пропуску банком строку позовної давності.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 8 квітня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-26, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 58 400 доларів США із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 13.5% річних, строком до 3 квітня 2023 року

У пунктах 1.1.1, 2.4.5 вказаного договору сторони погодили, що погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків має відбуватися щомісячно до 10 числа.

Пред'являючи позов, банк посилався на невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань за наведеним вище договором, останній платіж було здійснено 30 грудня 2008 року, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 18 січня 2016 року складає 113 730,75 доларів та 850 914,92 грн, із них: 55 804,40 доларів США заборгованість по тілу кредиту; 57 926,35 доларів США заборгованість по сплаті відсотків;

850 914,92 грн пеня.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Сплив строку дії кредитного договору припиняє обов'язки сторін за цим договором.

Установлено, що згідно із п. 4.6 договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 8 квітня 2008 року № 941/7-26 у разі невиконання

(неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час виконання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Установлено, що останній платіж на виконання вказаного договору було здійснено 30 грудня 2008 року, а тому, з урахуванням положень п. 4.6 договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 31 березня 2009 року.

Відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 8 квітня

2008 року № 941/7-26, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно застосував положення ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку у їх сукупності, відповідно до ст. 212 ЦПК України встановив, що строк виконання основного зобов'язання було змінено шляхом урегулювання умовами кредитного договору питання дострокового повернення коштів - на 31 березня 2009 року, а даний позов банком пред'явлено лише 2 лютого

2016 року та прийшов до правильного висновку про пропуск банком строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем.

Посилання в касаційній скарзі на те, що за умовами договору він діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, а банк протягом всього часу дії кредитного договору має право заявити вимогу про дострокове повернення частини кредиту з нарахованими процентами та стягнути несплачені, до моменту звернення до суду з позовом, щомісячні платежі в межах позовної давності щодо кожного з цих платежів не заслуговує на увагу.

Так, умовами договору сторони досягли згоди щодо дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, а саме невиконання

(неналежного виконання) позичальником обов'язків щодо своєчасної сплати тіла кредиту та відсотків протягом більше ніж 90 календарних днів. Останній платіж на виконання вказаного договору було здійснено 30 грудня 2008 року.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судом вірно застосованої норми матеріального права, а наведені в скарзі доводи висновків суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 6 травня

2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від14 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-26

від 8 квітня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька Ю.Г. Іваненко О.В. Кафідова А.О. Леванчук