Справа №490/2357/17 03.05.2017 03.05.2017 03.05.2017
Справа № 490/2357/17 Суддя першої інстанції - Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/784/1091/17 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Козаченка В.І., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017 року, постановлену за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 за участю третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Димова Олександра Сергійовича про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и л а :

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, в якому просив визнати недійсними - договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. 26 листопада 2016 року за реєстровим №1592 та договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. 1 грудня 2016 року за реєстровим №1720.

Також ОСОБА_4 просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на вказану вище квартиру, яка належить ОСОБА_2

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Накладено обтяження у вигляді арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 та заборонено укладати усі види угод, пов'язані з відчуженням вищевказаного нерухомого майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, яка постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, який приймали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Як роз'яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення обтяження та заборону вчиняти будь-які угоди щодо ? частини квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_2 суд вважав, що для цього є всі передбачені законом підстави.

Так, із заявлених позовних вимог вбачається, що дійсно між сторонами має місце реальний спір і до позову додані документи на підтвердження наявності спірних правовідносин.

Враховуючи зміст пред'явлених позовних вимог, є підстави вважати, що майно у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_2 на час ухвалення рішення може бути відчужено.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до зміни власника спірного майна та вплинути на виконання цього рішення.

За вказаних обставин, вид та спосіб забезпечення позову, обраний судом відповідає об'єму заявлених вимог та положенням ст. 152 ЦПК України.

Посилання на те, що відповідно до розпорядження Миколаївського міського голови №28р від 19 лютого 2016 року АДРЕСА_1 вулицю не заслуговують на увагу, оскільки нерухоме майно відносно якого виник спір між сторонами не змінилося та є одне те саме - трикімнатна квартира №18.

Доводів про порушення прав відповідача стосовно арешту зазначеного майна апеляційна скарга не містить.

Інші доводи, які б вплинули на висновки викладені в оскаржуваній ухвалі, в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Козаченко

В.І. Темнікова