Справа № 496/2481/17
Провадження № 2/496/1499/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

при секретарі - Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду про зміну розміру стягуваних аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу сторони мають спільну дитину. Рішенням суду від 13 вересня 2004 року з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 150 гривень. Вважає, що на сьогодні сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини. На підставі викладеного просить задовольнити позов.

Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду надала клопотання в якому просила розгляд справи проводити без її присутності, позов підтримала в повному обсязі. (а.с. 19).

Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позов визнав повністю та погодився сплачувати аліменти у розмірі 1500,00 гривень. (а.с. 31).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд приймає до уваги той факт, що відповідач, погодившись з позовом, визнав обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, та приймає їх, що не буде суперечити положенням ч. 4 ст. 174 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами по справі розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1. Після розірвання шлюбу залишила собі прізвище - ОСОБА_1. (а.с. 3,4,10).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2. (а.с. 5).

Прізвище дитини змінено на ОСОБА_1, згідно свідоцтва про зміну прізвища НОМЕР_3 від 24.01.2017 року. (а.с. 6).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі № 2-1190/2004 р.

позовні вимоги позивача задоволено та стягнуто із ОСОБА_2 на її користь

аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року

народження, у розмірі 150 гривень у твердій грошовій сумі до досягнення повноліття з

16.08.2004 року. (а.с. 8).

Згідно довідки виконавчого комітету Великодальницької сільської ради № 2419 від 21 липня 2017 року, ОСОБА_4 знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1 (а.с. 9).

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини та дитина у зв'язку з хворобою потребує постійного прийому медичних препаратів та є інвалідом на що надані документальні підтвердження. (а.с. 11-13).

Згідно вищенаведеної правової позиції, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Відповідно до вимогст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку: рішенням суду було присуджено аліменти у розмірі 150,00 гривень, на час же ухвалення даного судового рішення прожитковий мінімум становить на дитину відповідного віку становить 1 777 грн.

Крім того, матеріальне становище позивача також погіршилося у зв'язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом.

В той же час, відповідач, є працездатний, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері.

Оскільки в ході судового розгляд встановлено факт зміни матеріального становища позивача, як отримувача аліментів, які сплачує відповідач у твердій грошовій сумі на утримання їхнього сина, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача.

За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 1500,00 гривень у твердій грошовій сумі, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - дитини.

Разом з тим, в позовній заяві позивач зазначила, що просить стягнути аліменти у збільшеному розмірі починаючи з дня подання позовної заяви, однак п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказує на те, що визначені в порядку ст.192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дитини, починаючи з дня набрання рішенням законної сили з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Вимогу позивача про роз'яснення щодо індексації аліментів суд вважає за необхідне залишити без задоволення, так як вказане питання не входить до компетенції суду.

Керуючись ст. ст. 55, 76, 80, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів через Біляївський райсуд Одеської області.

Суддя Буран В.М.

11 жовтня 2017 року