Справа № 559/505/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Кічатої О.Ю.

секретаря Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадщину,

В С Т А Н О В И В :

позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Калнишевського, 32, м. Дубно, Рівненська область. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14 березня 1992 року помер його батько ОСОБА_3, а 22 березня 1993 року померла мати ОСОБА_4. Після смерті батьків відкрилася спадщина на все майно, що їм належало. За час проживання у шлюбі батьки збудували житловий будинок за адресою: вул. Таращанська (зараз ОСОБА_5), 32 та обоє були співвласниками житлового будинку. Оскільки, заповіту вони не складали, то в силу вимог діючого тоді Цивільного кодексу Української РСР (ст.524) спадкування майна відбувалося за законом. Таким чином, спочатку майно батька успадкували вони разом з матір'ю спільно, а після смерті матері, її частку успадкував позивач. Він весь час проживав разом з батьками, в тому числі, на день смерті кожного з них, що підтверджується записами в будинковій книзі. Після смерті батьків він став єдиним фактичним власником і господарем домоволодіння, тому вважається таким, що прийняв спадщину. Крім нього ніхто інший спадщину не приймав. До складу спадщини входить також право на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Петра Калнишевського, 32, м. Дубно, Рівненська область. Коли виникла необхідність продати житловий будинок, він звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на нього. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності спадкодавців на відповідний житловий будинок. Тому йому рекомендовано для оформлення спадщини звернутися до суду. Крім нього, на спадщину більше ніхто не претендує і не може претендувати. Зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно, єдиним способом захисту його права є звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6, згідно поданої заяви, просить розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити (а.с.50).

Представник відповідача ОСОБА_7, згідно поданої заяви, просить справу розглядати без участі представника ОСОБА_2 міської ради, позов визнають (а.с. 48).

Дослідивши докази, суд приходить до наступного.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Отже, діями, які свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер 14 березня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ГЮ №484991 (а.с.8).

ОСОБА_4 померла 22 березня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-ГЮ №255821 (а.с.9).

У свідоцтві про народження позивача його батьками вказані «Ковальчук Василий Никифорович» та «Ковальчук Лидия Николаевна». Вказані імена зазначені російською мовою (а.с.7).

Батьки позивача одружились 26 травня 1960 року, про що свідчить свідоцтва про одруження І-УР № 757183 від 26.05.1960 (а.с.10).

Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 13 жовтня 1973 року, виконком ОСОБА_2 міської Ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому від 02.08.1973 року за № 267 надав ОСОБА_3 для забудови земельну ділянку площею 600 м2 за № 32-а на вул. Таращанській в м. Дубно (а.с.13-15). У договорі прізвище, ім»я, побатькові зазначено російською мовою: «Ковальчук Василий Никифорович», а у рішенні - українською: «Ковальчук Василь Ничипорович».

У будинковій книзі ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зазначені як жителі будинку №32 по вул. Таращанська в м.Дубно (а.с. 16-17).

У паспорті позивача міститься відмітка про реєстрацію його за адресою: вул. Калнишевського, 32, м.Дубно (а.с.6).

ОСОБА_8 про надання земельної ділянки від 17 серпня 1973 року вбачається, що земельна ділянка за № 32-а межує по обидва боки із земельними ділянками за № 30 та № 34, і жодного іншого будинку біля нього немає (а.с.18).

Як стверджує у позовній заяві позивач, до 1973 року на місці його будинку знаходився інший, старий будинок, який знесли, і з дозволу виконкому після виділення земельної ділянки під забудову на його місці побудували новий. Не виключено, що старому будинку за попередньою нумерацією колись було присвоєно номер 12, оскільки та ж будинкова книга, що містить штампи з адресою: вул. Таращанська, 32, на титульній сторінці має напис «Будинкова книга для прописки громадян, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Таращанській...». Після знесення старого будинку нова будинкова книга не заводилася, просто відмітки про прописку в ній робилися із зазначенням вже нової адреси. Про це свідчить напис на другій сторінці будинкової книги про те, що її розпочато 3 лютого 1949 року, тобто ще задовго до 1970-тих років, коли побудували новий будинок (а.с.16).

Тому, виходячи із вищевикладеного, суд робить висновок, що будинок № 32 і будинок № 32-а по вул.Таращанській - це один і той же будинок. Крім того, відповідач ОСОБА_2 міська рада позов визнав, жодних фактів не оспорював.

Факт існування на місці існуючого будинку старого будинку з адресою: вул. Таращанська, 12 підтверджується довідкою виконкому Дубнівської Районної ради депутатів трудящих від 15.06.1957 за № 804, згідно з якою за ОСОБА_9 рахується земельна ділянка № 12 на вул. Таращанській (а.с.19).

Згідно довідки Управління архітектури, будівництва та земельних питань ОСОБА_2 міської ради від 22.11.2016 вулиця Таращанська перейменована на вулицю ОСОБА_5. Згідно схематичного плану м.Дубно, відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 13 листопада 1973 року, рішення виконкому Дубнівської міської ради депутатів трудящих від 02 серпня 1973 року №267, акта про відведення земельної ділянки від 17 серпня 1973 року, технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння) від 10 жовтня 1980 року, одноповерховий дерев»яяний житловий будинок, що збудований померлим ОСОБА_10 розташований за адресою: вул. Петра Калнишевського, 32 (а.с.20).

У технічному паспорті на житловий будинок №32 по вул.Калнишевського м.Дубно замовником технічної інвентаризації вказаний ОСОБА_3 (а.с.24-26).

Згідно матеріалів спадкової справи №36/2017 ОСОБА_1 07.03.2017 звернувся в Першу ОСОБА_2 державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 Інших спадкоємців, передбачених законом, - немає. (а.с. 30-43). Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 41).

Відповідно до повідомлення завідувача Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_11 №98/02-14 та №99/02-14 від 07.03.2017, свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 32, що розташований по вул.Калнишевського в м.Дубно Рівненської області, що належав ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не видано, в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с.11, 12).

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Представник відповідача позовні вимоги визнав. Реалізувати свої права на спадок в позасудовому порядку позивач не може.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Обставини, які б вказували, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при житті неправомірно набули або володіли житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Калнишевського, 32 в м. Дубно Рівненської області, в суді не встановлено. Враховуючи, що позивач спадщину прийняв, а також, що державним нотаріусом Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, відповідач позов визнав, суд вважає, що за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на спадкове майно в судовому порядку.

Керуючись ст.10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задоволити: визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_3, який помер 14 березня 1992 року, та після смерті матері - ОСОБА_4, яка померла 22 березня 1993 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Калнишевського, 32, м. Дубно, Рівненська область.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: