У Х В А Л А

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом акціонерного банку «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2010 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року акціонерний банк «Український Бізнес Банк» (далі - АБ «Український Бізнес Банк») звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір, за яким йому надано кредит у розмірі 5 млн. грн зі сплатою 20 % річних терміном до 22 жовтня 2011 року. У той же день на забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за яким вона передала банку в іпотеку належні їй квартири: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1. Умови договору позичальником не виконувалися, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 27 січня 2010 року становила 6 450 022 грн 06 коп. та складалася з: поточної заборгованості по кредиту в розмірі 3 397 797 грн 43 коп., простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 1 602 202 грн 57 коп., простроченої заборгованості по процентам в розмірі 1 221 822 грн 06 коп., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 228 200 грн.

У зв'язку з цим, АБ «Український Бізнес Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь вказану суму заборгованості за кредитним договором від 22 жовтня 2008 року; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2; стягнути солідарно з відповідачів понесені банком судові витрати.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року, позов АБ «Український Бізнес Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АБ «Український Бізнес банк» заборгованість за кредитним договором від 22 жовтня 2008 року у розмірі 6 450 022 грн 06 коп., а також судові витрати у розмірі 2 799 грн 70 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Український Бізнес Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої відповідає вимогам закону й умовам договору; вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки позбавляють боржника права на добровільне виконання рішення суду, відтак, не підлягають задоволенню.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (далі - ТОВ «Велес-Д») було подано клопотання про заміну позивача у справі у звґязку з тим, що 4 грудня 2014 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д» було укладено договір про відступлення права вимоги до ОСОБА_4 (а.с. 222 - 228).

Відповідно до ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії цивільного процесу.

У порушення вищезазначених вимог закону, суд апеляційної інстанції, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, зазначене клопотання не розглянув та не залучив ТОВ «Велес-Д» до участі у справі, а стягнув суму на користь особи, яка не була учасником спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2008 року між АБ «Український Бізнес Банк»та ОСОБА_4 був укладений договір, за яким йому надано кредит у розмірі 5 млн. грн зі сплатою 20 % річних терміном до 22 жовтня 2011 року.

У той же день на забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань між АБ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала банку в іпотеку належні їй квартири: АДРЕСА_1

Умови договору ОСОБА_4 не виконувалися, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 27 січня 2010 року за розрахунком банку становила 6 450 022 грн 06 коп. та складалася з: поточної заборгованості по кредиту в розмірі 3 397 797 грн 43 коп., простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 1 602 202 грн 57 коп., простроченої заборгованості по процентам в розмірі 1 221 822 грн 06 коп., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 228 200 грн.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, апеляційний суд не звернув уваги на те, що, встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, отже суд належним чином не дослідив, чи передбачено нарахування такої комісії законом.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 рок скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик