Номер провадження 2/489/1194/17
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2017 року

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участю:

представників позивача - Котлярова В.М., Булаш І.В. ,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року позивач звернувся з позовною заявою до ОСОБА_4 Вказував, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав від позивача кредитні кошти на купівлю транспортного засобу. З метою забезпечення виконання зобов'язання між сторонами укладено договір застави транспортного засобу.

Оскільки зобов'язання належним чином не виконуються відповідачем, неодноразово уточнюючи вимоги, позивач остаточно просив суд: вилучити у відповідача або інших осіб транспортний засіб, який є предметом застави та передати його ПАТ "Ідея Банк" на період до його реалізації. В рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором, в сумі 6 221, 96 доларів США та 841,44 грн., звернути стягнення на предмет застави, шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати позивачу усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ УМВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах.

В судовому засідання представник позивача, згідно пояснень, вважав що позов підлягає задоволенню.

Представник відповідача, посилаючись на висновок експерта, наполягав на неспівмірності вимог , через що просив у їх задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

29.05.2008 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 827.70015 за яким ПАТ "Плюс Банк" надав відповідачу кредит в сумі 28753,00 дол. США строком до 29.05.2015. Відповідач був зобов'язаний щомісячно у встановлені строки здійснювати погашення заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитним коштами, комісії згідно з умовами Договору.

Згідно з змінами до статуту ПАТ "Плюс Банк" , погодженими НБУ від 07.10.2011 позивач є правонаступником ПАТ "Плюс Банк".

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду копія кредитного договору, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносини між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 29.05.2008 між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого став автомобіль марки, Fiat Doblo 1.4, колір сірий, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 20.04.2015 р., сума заборгованості відповідача складає - 6221,96 дол. США, яка складається з основного боргу - 1240,95 дол. США, простроченого боргу в розмірі 4506,49 дол. США, прострочених процентів 375,06 дол. США, строкових процентів 99,46 дол. США, та 841, 44 грн., яка включає в себе дебіторську заборгованість у розмірі 701,44 грн., віндикаційні витрати 140 грн.

Строк і умови повернення кредиту та сплати відсотків визначені п. 3, 5 Кредитного договору. Нарахування пені передбачено п. 7 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 Договору застави транспортного засобу у разі невиконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету).

Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель набуває в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 58-59, 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.54 ЦПК України, відповідачем надано суду Висновок спеціаліста № 1/17 від 13.01.2017 року щодо дослідження документів фінансово-кредитних операцій проведених в межах кредитного договору № 827.70015 від 29.05.2008 року, укладеного між сторонами, з урахуванням матеріалів, які містяться в цивільній справі.

Спеціаліст, за цим Висновком є експертом, внесеним у державний реєстр судових експертів у зазначеній галузі, та у суду відсутні підстави вважати цю особу некомпетентною.

Вказаним Висновком, між іншим, встановлено, що розмір загальної заборгованості, станом на час подачі позову, складає лише 594, 53 дол. США. При цьому спеціалістом береться до уваги саме докази та їх обсяг, надані позивачем на підтвердження суми боргу.

Не погоджуючись із змістом вказаного висновку, представник позивача посилається на відсутність правових підстав його виготовлення, надання та дослідження, але при цьому не спростовує положень , покладених у розрахунок та не надає додатково документів, доказів, не виконує в повному обсязі ухвали суду про надання доказів. Відсутні також клопотання щодо проведення судової експертизи з боку сторін.

За таких обставин, суд вважає суму боргу, вказану позивачем у розрахунку такою, що не відповідає дійсності та беручи до уваги її обсяг у більш компетентно зазначеному розмірі, приходить до висновку щодо неспівмірності заявлених вимог, оскільки вартість автомобіля у будь-якому разі значно перевищує суму 594,53 дол.США , що не позбавляє позивача права стягнути суму боргу за рішенням суду, поновивши свої права у інший спосіб.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, через їх недоведеність.

Керуючись ст. ст. 30, 62, 202, 88, 209 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова