АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю, зміну черговості спадкування за законом і зменшення обовязкової частки у спадщині,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю, зміну черговості спадкування за законом і зменшення обовязкової частки у спадщині.

В обґрунтування своїх позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивачі посилалися на те, що з 1995 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5 знаходилися в цивільному шлюбі і мешкали разом в будинку 41 по вул. Червона балка м.Дніпропетровська. 02 грудня 2006 року між ними було укладено і зареєстровано шлюб. У ОСОБА_3 на час виникнення цих відносин був син ОСОБА_2, який мешкав окремо, а у ОСОБА_5 - дочка ОСОБА_4 05 травня 2015 року ОСОБА_5 помер і залишив заповіт на все своє майно на імя ОСОБА_3 Позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, нотаріальна справа була заведена, готувалися документи, але потім позивачі дізналися, що до нотаріальної контори звернулася і відповідач про прийняття цієї ж спадщини, оскільки вона є інвалідом ІІ групи і має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від заповіту. Позивачі з вказаним не згодні, виходячи з того, що ОСОБА_2, як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини є спадкоємцем четвертої черги, поте в дійсності він мешкав з ОСОБА_5 протягом восьми років, спадкодавець знаходився в тяжкому фізичному стані в звязку з проблемами зі здоровям і потребував постійного стороннього догляду, який надавав саме цей позивач, він же оплачував комунальні послуги, ніс інші витрати, фактично доглядав спадкодавця, займався господарством. Відповідач не приймала участь у житті батька, покращенні його становища, не було від неї жодної допомоги батьку. Приймаючи до уваги вказане, позивачі вважають за можливе встановити факт мешкання позивача ОСОБА_2 із спадкодавцем, а потім і зміну черговості в спадкування позивача після смерті вітчима та зменшення обовязкової долі спадщини відповідача. Інших спадкоємців немає і ніхто із заявами про прийняття саме вказаної спадщини не звертався та не претендує на вказану спадщину. ОСОБА_2 вважає, що прийняв вказану спадщину і просив надати можливість успадкувати основну частку власності після смерті вітчима. Встановлення вказаного надасть позивачу можливість оформити документи про право власності в порядку спадкування. Нотаріус фактично відмовив у видачі свідоцтва через відсутність належних документів про права власності на спадкове майно та рекомендував звертатися до суду, отже в добровільному порядку питання не вирішено, виник спір, права позивачів, на їх думку, порушено. У звязку з викладеним, позивачі просили встановити факт проживання позивача ОСОБА_2 з спадкодавцем однією сімєю, зміну його (позивача) черговості спадкування за законом, зменшення обовязкової частки у спадщині відповідача та визначити в натурі обовязкову частку відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 04 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру обов'язкової частки у спадщині беруться до уваги всі спадкоємці за законом першої черги, оскільки до переліку осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, належать виключно спадкоємці першої черги.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 cт. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно cт. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, 02 грудня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено шлюб (а.с.14).

05 травня 2015 року ОСОБА_5 помер (а.с.15,73).

ОСОБА_5 залишив заповіт на все своє майно на імя ОСОБА_3 (а.с.119).

З копії спадкової справи після смерті ОСОБА_6, померлого 05 травня 2015 року вбачається, 17 червня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 05 травня 2015 року (а.с.114)

03 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 05 травня 2015 року як такий, що проживав з померлим однією сімєю останні пять років до часу відкриття спадщини (а.с.132).

12 червня 2015 року дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, оскільки вона є інвалідом ІІ групи з дитинства і має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від заповіту (а.с.85, 86, 87, 107, ).

Позивачі, звернувшись з позовними вимогами до ОСОБА_4, просили встановити факт проживання позивача ОСОБА_2 з спадкодавцем однією сімєю, зміну його (позивача ОСОБА_2В.) черговості спадкування за законом і зменшення обовязкової частки у спадщині відповідача, посилаючись на те, що у 2007 році ОСОБА_2 переїхав до своєї матері - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 жити, вів з ними спільний побут, піклувався про спадкоємця (а.с. 3-6, 41).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснив, що підставами для задоволення позову про отримання права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 залишив заповіт на все своє майно на імя ОСОБА_3, та дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, оскільки вона є інвалідом ІІ групи з дитинства і має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від заповіту.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та зміни черги спадкування за законом ОСОБА_2 з четвертої на першу

Стосовно позовних вимог позивачів про зменшення обовязкової частки у спадщині ОСОБА_4 слід зазначити, при вирішенні спорів про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо (абз. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК).

Звернувшись з вимогою про зменшення обовязкової частки у спадщині ОСОБА_4, позивачі вказують, що вона не приймала ніякої участі у покращенні становища свого батька, не переймалася його життям і здоровям та не надавала йому ніякої допомоги.

Слід зазначити позивачами не було надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження вказаної позовної вимоги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів про зменшення обовязкової частки у спадщині відповідача.

Щодо вимог позивачів про визначення в натурі обов'язкової частки ОСОБА_4, слід зазначити, що на даний час не встановлений обсяг майна, що входить до спадкової маси, відсутні докази, які б підтверджували наявність спору з цього приводу, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дана вимога на теперішній час є передчасною.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_2 має право на спадкування після смерті ОСОБА_5Є є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді