СЕРЕДИНО-БУДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 586/927/17
Номер провадження по справі 6/586/1210/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Середина-Буда

Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:

головуючого: судді Темірова Ч.М.,

за участі секретаря Д'яченко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Середина-Буда справу за поданням старшого державного виконавця Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся старший державний виконавець Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 із вказаним поданням, просить відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у відділі Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області перебуває виконавче провадження № 50828043 від 19.04.2016 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_3 в розмірі 11 215,58 грн. Виконавче провадження відкрито 19.04.2016 за №50828043. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржником не вчинено дій, спрямованих на виконання постанови суду. Згідно матеріалів виконавчого провадження, заборгованість станом на 15.09.2017 становить 11 215,58 грн.

Старший державний виконавець Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, але надіслав на адресу суду клопотання в якому зазначив, що повністю підтримує своє подання та просив розглянути справу без його участі.

Боржник і представник стягувача в судове засідання не викликалися, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст. 377-1 ЦПК України вказане подання розглядається негайно, без виклику чи повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи та матеріали подання, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області знаходиться виконавче провадження № 50828043 від 19.04.2016 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_3 в розмірі 11 215,58 грн.

Виконавче провадження відкрито 19.04.2016, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №50828043).

Крім цього, при вивченні судом матеріалів подання було встановлено, що виконавчий лист Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.04.2013 в резолютивній частині рішення, яке набрало законної сили 14.05.2013, боржником зазначено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак в частині виконання боржником зазначено ОСОБА_4, а тому суду незрозуміло на якій підставі державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, якою зобовязує стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

Правовідносини щодо обмеження у праві виїзду за межі України врегульовані нормами Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Цивільним кодексом України, положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Так, згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Так, п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

Подання про тимчасове обмеження права особи на виїзд за межі України має містити докази, що підтверджують умисне ухилення боржника від виконання своїх зобовязань або перешкоджання його в цьому, а саме, що боржник був належним чином обізнаний про відкриття відносно нього виконавчого провадження, має можливість виконати рішення суду та свідомо не вчиняє дій з його виконання, однак в порушення вищезазначеного у матеріалах подання відсутні будь-які відомості про належним чином повідомлення ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження.

Доказів, які б дійсно свідчили про намір боржника ОСОБА_2 вибути за межі України з метою ухилитися від виконання покладених на нього судовим рішенням грошових зобовязань не надано.

Крім того, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження»", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Однак державний виконавець обґрунтовуючи правомірність свого подання надав суду наступні матеріали: копію виконавчого листа Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.03.2013; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2016, де боржником вказаний ОСОБА_2 Віталіойвич замість вірного ОСОБА_2; копію акта державного виконавця від 15.09.2017; копію запиту державного виконавця від 29.08.2017 відносно ОСОБА_2 Віталіойвича; копію запиту державного виконавця від 18.09.2017 відносно ОСОБА_2; копію попередження від 28.08.2017 адресованого на імя ОСОБА_5; копію виклику від 28.08.2017 адресованого на імя ОСОБА_2; копію довідки-розрахунку від 15.09.2017; копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 18.09.2017 де боржником вказано ОСОБА_5.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Однак в порушення вищезазначеної статті державним виконавцем не надано жодних офіційних підтверджуючих листів щодо встановлення місце проживання, перебування або роботи боржника.

Матеріали подання не містять доказів на підтвердження того, що боржнику ОСОБА_2 направлялися копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2016, а саме відсутні реєстри поштового відправлення рекомендованих листів щодо вручення або причин невручення їх адресатові, оскільки у матеріалах подання відсутні копії поштового повідомлення адресованого боржнику.

Крім цього, повідомлення про вручення поштового відправлення акта державного виконавця від 15.09.2017, попередження від 28.08.2017 та виклик державного виконавця від 28.08.2017, які повинні були бути відправлені боржнику ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

А тому суд приходить до висновку, що державний виконавець взагалі не вживав жодних заходів для повідомлення боржника ОСОБА_2 про винесення відносно останнього постанови про відкриття виконавчого провадження та послідуючих документів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, невиконання боржником зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, як і відсутність у нього рахунків та майна не може свідчити про умисне ухилення боржника від виконання обовязків покладених на нього судовим рішенням.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, в контексті вищевказаних норм права, державний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні відомості про обізнаність боржника про наявність відкритого виконавчого провадження та строки його добровільного виконання, те, що у нього немає рухомого і не рухомого майна та те, що державним виконавцем вжиті не всі заходи примусового виконання судового рішення, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання у звязку із його необґрунтованістю, оскільки сама по собі наявність у боржника заборгованості не є свідченням того, що останній ухиляється від виконання боргового зобовязання.

Крім того державним виконавцем порушено наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», а саме у Розділі 13 «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона вїзду в Україну» чітко зазначені вимоги, які повинні міститися у поданні. Таким чином особисті відомості щодо місця проживання ОСОБА_2, його реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія і номер паспорта боржника - громадянина України, відсутні, що унеможливлює ідентифікувати особу боржника.

Разом із тим, у поданні державного виконавця не наведено жодного обєктивного доказу того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань та в чому саме полягає таке ухилення, а лише містяться посилання на наявність боргових зобовязань.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, ст.ст. 209, 210, 212, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені подання старшого державного виконавця Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції протягом 5 днів з моменту її проголошення, а ухвала постановлена без участі особи, яка її оскаржує, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:суддя ОСОБА_6