Справа №489/4764/15-ц 26.09.2017 26.09.2017
Провадження №22-ц/784/1932/17
Справа №489/4764/15-ц
Провадження №22-ц/784/1932/17 Головуючий першої інстанції: Спінчевська Н.П.
Категорія 43 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участі представників відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2016 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_4 про розірвання договору найму, виселення із гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, стягнення заборгованості за користування приміщеннями та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» про визнання дій неправомірними, визнання договору частково недійсним, зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» (далі Товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору найму, виселення її із гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, стягнення заборгованості за користування приміщеннями.

В обґрунтування позову, позивач вказував, що гуртожиток по вул. Космонавтів, 128 у м. Миколаєві належить йому на праві власності з 2000 р. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2005 р., у справі за позовом Товариства та інших співвласників нежитлових приміщень гуртожитку, визначені ідеальні частки співвласників. Зокрема встановлено, що ТОВ «Ніконджитбудсервіс» є власником 9068/10000 часток гуртожитку. Основним видом діяльності Товариства є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. В гуртожитку проживають, у тому числі і мешканці, яким гуртожиток вперше надавався у звязку із роботою на Миколаївському заводі конденсаторів, до числа яких відноситься і відповідачка, яка у 1983 р. вселилася до гуртожитку і проживає до часу звернення до суду. 1 липня 2003 р. між Товариством та ОСОБА_4 укладено договір найму на користування кімнатами № 504, 503 (житловою площею 27,8 кв. м двох кімнат, а загальною 42,04 кв. м) цього гуртожитку, в яких вона зареєстрована та проживає одна.

Уточнюючи позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідачка не сплачує своєчасно та у повному обсязі плату за проживання, до складу якої включені витрати на обслуговування будинку і утримання будинку, вивіз сміття, водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання, позивач просив:

-розірвати договір на користування житловою площею у гуртожитку, укладений 1 липня 2003 року між сторонами, у звязку із невиконанням його умов щодо проведення оплати за проживання;

-виселити відповідачку із гуртожитку, без надання іншого житлового приміщення,

-стягнути з неї на його користь 13 206,68 грн. заборгованості за користування найманим житлом, яка утворилася за період з 1 квітня 2012 р. по 1 листопада 2015 р.;

-стягнути за період з 1 квітня 2012 р. по 1 листопада 2015 р. 3 % річних в сумі 520,82 грн., а також 3 605,08 грн. інфляційних втрат за порушення грошового зобовязання відповідно до ст. 625 ЦК України.

У серпні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до Товариства про визнання дій неправомірними, визнання недійсним пункту 4.1 умов договору на користування житловою площею у гуртожитку, зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову вказувала, що вона користується відособленими приміщеннями (двома кімнатами) у гуртожитку, тому відповідно до ч.2 п. 38 Примірного положення про гуртожитки та п. 2.3 договору, укладеного з Товариством, має право вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного (комунального) житлового фонду. З березня 2012 р. Товариство безпідставно самостійно, без будь-яких обґрунтувань та узгоджень з органами місцевого самоврядування, завищує плату за проживання (до складу якої також включені витрати на електроенергію, водопостачання, водовідведення, газопостачання), посилаючись на фактичні витрати по утриманню.

Пунктом 4.1 спірного договору визначено, що оплата за користування жилою площею гуртожитку проводиться за встановленими ставками. Витрати по комунальним послугам входять в ставку оплати за користування жилою площею і окремо оплата за них не стягується. Цей пункт є нечітким та не відповідає п. 38 Примірного положення.

Зазначене порушує її права, суперечить чинному законодавству щодо житлово-комунальних послуг та є нечесною підприємницькою практикою відповідно до положень ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зі сторони Товариства.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати:

-недійсним п. 4.1 договору про користування гуртожитком від 1 липня 2003 р.;

- неправомірними дії Товариства щодо нарахувань оплати за проживання та комунальні послуги у гуртожитку всупереч ч. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожитки;

- зобовязати Товариство надати повну інформацію про порядок нарахувань, перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, структуру ціни/тарифу, норми споживання, загальну вартість місячного платежу тощо;

- зобовязати Товариство здійснити перерахунок за комунальні послуги та користування жилою площею у гуртожитку за останні три роки у відповідності до ч. 2 п. 38 Положення за кожний вид послуг окремо, виходячи із показників загально- будинкових лічильників, законодавчо встановлених норм споживання та тарифів;

- зобовязати Товариство підготувати договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території для подальшого укладення з нею на основі Типового договору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2016 р. позовні вимоги Товариства задоволено. Розірвано договір користування житловою площею від 1 липня 2003 р., укладений між сторонами. Виселено ОСОБА_4 із кімнат № 503, 504 вказаного гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з неї на користь Товариства 13 206,68 грн. заборгованості по оплаті за користування гуртожитком, 520,82 грн. - 3% річних, 3 605,08 грн. інфляційний втрат, а також 487,20 грн. судового збору. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує на порушення судом норм матеріального права, помилковість висновків суду і просить його скасувати, ухвалити нове про відмову у первісному позові і задоволенні зустрічного позову.

На вказане рішення апеляційна скарга також була подана позивачем за первісним позовом.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 р. вказане рішення в частині вирішення позовних вимог про виселення ОСОБА_4 із кімнати № 503 гуртожитку по вул. Космонавтів, 128 в м. Миколаєві скасоване та ухвалено в цій частині нове рішення.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_4 про виселення її із кімнати № 503 гуртожитку по вул. Космонавтів, 128 в м. Миколаєві.

Рішення першої інстанціїх скасовано в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про покладення зобовязання здійснити перерахунок та оплату за користування жилою площею у кімнаті № 503 і комунальними послугами у гуртожитку та ухвалено в цій частині нове рішення.

Зобовязано ТОВ «Ніконджитбудсервіс» перерахувати, починаючи з 28 серпня 2015 р., та здійснювати нарахування плати ОСОБА_4 за користування жилою площею у відособленій кімнаті № 503 і комунальними послугами у гуртожитку по вул. Космонавтів, 128 в м. Миколаєві по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного (комунального) житлового фонду.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 р. рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 до ТОВ «Ніконджитбудсервіс» про зобов'язання здійснити перерахунок за комунальні послуги та користування жилою площею у гуртожитку за останні три роки у відповідності до ч. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожитки за кожний вид послуг окремо, виходячи із показників загально-будинкових лічильників, законодавчо встановлених норм споживання та тарифів скасовано та в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 р. залишено без змін.

Заслухваши доповідь судді, пояснення представників ТОВ «Ніконджитбудсервіс», дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судами встановено, що гуртожиток по вул. Космонавтів, 128 в м. Миколаєві у 1972 р. прийнятий в експлуатацію та переданий на баланс Миколаївського заводу конденсаторів.

Статус його як гуртожитку не змінювався.

Наказом Мінмашпрому України від 24 лютого 1994 р. на базі заводу конденсаторів створено відкрите акціонерне товариство «Ніконд», а гуртожиток в процесі здійснення приватизації (корпоратизації) ввійшов до складу цілісного майнового комплексу ВАТ «Ніконд» (перейменоване в ПАТ «Ніконд»), з подальшим включенням гуртожитку до статутного фонду господарського товариства - ТОВ «Ніконджитбудсервіс», створеного 14 січня 2000 р.

З 31 січня 2000 р. гуртожиток перебуває у власності на балансі та в управлінні Товариства, яке самостійно його утримує.

На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2001 р. ТОВ «Ніконджитбудсервіс» отримало 3 липня 2001 р. свідоцтво на право колективної власності на вказаний гуртожиток, загальною площею 6 575,5 кв.м, яке зареєстроване в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 3 липня 2001 р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2005 р. за позовом ТОВ «Ніконджитбудсервіс» та співвласників нежитлових приміщень гуртожитку (фізичних осіб) лише визначені ідеальні частки співвласників. Зокрема встановлено, що ТОВ «Ніконджитбудсервіс» є власником 9068/10000 часток гуртожитку.

ОСОБА_4 згідно із записами у її трудовій книжці працювала на Миколаївському заводі конденсаторів (який наказом у 1994 р. реорганізований у відкрите акціонерне товариство «Ніконд») з 19 вересня 1983 р. по 5 червня 1995 р. (тобто 11 років 8 місяців 16 днів).

Звільнена з 5 червня 1995 р. по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 79, 166 -168).

З 3 жовтня 1995 р. по 3 червня 1999 р. працювала в дочірньому підприємстві ВАТ «Ніконд» «Водопій» (звільнена по ст. 38 КЗпП України).

ОСОБА_4 як працівнику Миколаївського заводу конденсаторів у 1983 р. на підставі її заяви та за згодою адміністрації та профспілкового комітету підрозділу, де вона працювала майстром по ремонту обладнання (наказ № 128 від 30 серпня 1983 р.), надано ліжкомісце у кімнаті № 706 гуртожитку.

З цього часу вона вселилася до гуртожитку, зареєстрована та постійно проживає в ньому, іншого житла не має згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 79, 166-168, 259).

В гуртожиток заселялись, а також проживають у ньому, як сімейні осіби, так і одинокі.

З 1990 р. по 1999 р. ОСОБА_4 проживала одна у відокремленій кімнаті № 504.

З 1999 р. з дозволу адміністрації підприємства проживала одна у відособленій кімнаті № 503.

Отже, починаючи з 1990 р., за згодою підприємства-балансоутримувача, ОСОБА_4 займала у гуртожитку окрему кімнату, а не ліжко-місце.

Зазначене відбулося до переходу гуртожитку у власність Товариства.

Нарахування та здійснення оплати відповідачкою за користування кімнатою № 503 проводилися у відповідності до вимог ч. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожитки, а саме: громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відокремленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Ці фактичні обставини справи сторонами не оспорюються.

Таким чином, ОСОБА_4 на законних підставах була вселена до гуртожитку, в якому постійно проживає з 1983 р., у звязку із роботою на підприємстві, де пропрацювала більше 10 років і звільнилася за власним бажанням.

Статтею 130 ЖК України визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Таким нормативним актом до 19 серпня 2015 р. (день набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 582 від 12 серпня 2015 р. про його скасування) було Примірне положення про гуртожитки, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208 (аділ Примірне положення), а з 19 серпня 2015 р. Положення про гуртожитки (далі Положення про гуртожиток), затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27 квітня 2015 р.

Відповідно до п. 18 Примірного положення особи, які проживають у гуртожитку зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до п. 38 цього Примірного положення.

Згідно із ч. 1 п. 38 Примірного положення, плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується.

У відповідності до вимог ч. 2 п. 38 Примірного положення громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

В силу п. 4 Положення про гуртожитки особи, які проживають в ньому, зобовязані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги.

Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комцунальні послуги, які їй надаються у звязку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відпвіодно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених упоновжанеими органами цін/тарифів на такі послуги (п.7 Положення про гуртожитки).

При цьому, сама по собі зміна власника житлового фонду гуртожитку, не змінює правового механізму здійснення оплати, передбаченого законодавством.

1 липня 2003 р. між Товариством та ОСОБА_4 укладений договір на користування площею гуртожитку, згідно із яким в її користування були надані кімнати № 503, 504, житловою площею 27,8 кв.м, загальною площею 42,04 кв.м, строком на один рік.

Згідно умов договору відповідачка зобовязалась своєчасно вносити плату за проживання у гуртожитку за встановленими ставками та відповідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 липня 1986 р. № 208.

Як встановлено судами по справі, ОСОБА_4 користується двома ізольованими житловими кімнатами відповідно до їх цільового призначення, які не обладнані засобами обліку. Окрім цього вона користується загальною кухнею та душовою кімнатою і вбиральнею.

Витрати за комунальні послуги входять до ставки плати за користування житловою площею та окремо плата за них не стягується (пункти 2.3. і 4.1 договору).

У пункті 7.1 договору зазначено, що договір вважається пролонгованим на один рік, якщо жодна зі сторін не пізніше чим за один місяць не повідомить другу про розірвання договору (т. 1 а.с. 12, 234-235).

Протягом 2012-2015 років Товариство неодноразово направляло відповідачці повідомлення-претензії про наявність заборгованості, необхідність її погашення та пропозицію про укладення договору реструктуризації заборгованості (т. 1 а.с. 13-24).

ОСОБА_4 має заборгованість перед Товариством за користування житлом в сумі 13 206,68 грн., яка утворилася за період з 1 квітня 2012 р. по 1 листопада 2015 р., оскільки користувач не в повному обсязі та несвоєчасно нараховану товариством оплату.

Розмір цієї заборгованості визначено з урахуванням проплат, здійснених ОСОБА_4 за вказаний період, а також і здійсненої нею оплати в сумі 2 155 грн. у жовтні 2015 р. під час знаходження справи у провадженні суду першої інстанції (т. 1 а.с. 136) і ця заборгованість стягнута рішенням суду по даній справі.

Оплата або ставка щомісячного платежу за користування житловими приміщеннями гуртожитку (до складу якої входить і вартість комунальних послуг на електроенергію, водопостачання, водовідведення, газопостачання, крім теплопостачання) з травня 2012 р. встановлюється відповідними розпорядженнями власника житла (а.с. 30-35), виходячи, як вбчається з бухгалтерської довідки вих.№ 618 від 10 грудня 2015 р. та пояснень представника ТОВ «Ніконджитбудсервіс» в суді апеляційної інстанції, із фактичної собівартості комплексного обслуговування будинку гуртожитку, із розрахунку: утримання 1 кв. м загальної площі будинку-гуртожитку помноженого на кількість кв. м приміщення, яке займає особа, плюс вартість комунальних послуг, спожитих у минулому році, що надаються на підставі договорів, укладених Товариством із спеціалізованими організаціями, які здійснюють обслуговування гуртожитку, згідно із тарифами, визначеними державою.

При цьому вартість утримання 1 кв. м житлової площі визначається на підставі фактичних показників по утриманню будинку за попередній рік плюс податок на додану вартість (т. 1 а.с. 202).

Тобто при здійсненні розрахунку оплати за гуртожиток, до складу якої ТОВ «Ніконджитбудсервіс» включає й витрати на комунальні послуги, не беруться до уваги існуючи у державі тарифи на відповідні види послуг.

Про зміну розміру щомісячного платежу Товариство письмово доводило до відома ОСОБА_4, про що свідчать її підписи на зворотніх поштових повідомленнях про їх вручення (т. 1 а.с. 15-19, 146).

Така щомісячна ставка визначена у розмірах: з 1 березня 2012 року - 330 грн., з 1 вересня 2013 року - 380 грн., з 1 червня 2014 року 397 грн., з 1 липня 2014 року 430 грн., з 1 травня 2015 року 470 грн., а з 1 жовтня 2015 року 530 грн.

Зокрема, у лютому 2013 року Товариство на запит ОСОБА_4 повідомило та надало розрахунок та складові встановленого тарифу вартості 1 ліжко-місця на 2012 рік в сумі 92,5 грн., в якому зазначено, що у двох кімнатах вона займає 5 ліжко-місць, тому її платіж мав становити (92,5 грн. х 5) 462,50 грн., а їй нараховувалось по 330 грн. щомісячно протягом 2012 року (т. 1 а.с. 183, 136).

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог щодо здійснення перерахунку оплати за проживання у гуртожитку, суд вважав, що відсутні докази незаконності проведення таких розрахунків.

Однак, до такого висновку суд дійшов без повного дослідження обставин справи та аналізу норм права, що регулюють дані правовідносини.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

За статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово- комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства.

Згідно зі статтею 14 цього Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення затверджені Постановою Кабанету Міністрів № 869 від 1 червня 2011 р. «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на відповідні послуги і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невідємною частиною договору про надання послуг.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.

Згідно з пунктом 18 Примірного положення громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею, і окремо плата за них не стягується.

Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду (пункт 38 Примірного положення).

Такі ж положення щодо оплати послуг за гуртожитки також містяться у пункті 7 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27 квітня 2015 року, за змістом якого розмір плати за проживання в гуртожитку визначається у договорі найму приміщення у гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку, а плата за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/ тарифів на такі послуги.

Отже вимоги Примірного положення про гуртожитки, Положення про гуртожитки, Постанови № 869 і затверджених нею порядків та статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» поширюється на гуртожитки.

При цьому не має значення проводиться розрахунок оплати за користування гуртожитком безпосередньо підприємствами-виробниками послуг, або власником гуртожитку.

З аналізу наданих ТОВ «Ніконджитбудсервіс» відомостей щодо показників (складових) оплати за проживання в гуртожитку, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність розрахунку такої оплати нормам законодавства ч. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожиток та п. 7 розділу ІІІ Положення про гуртожиток, Постанови № 869, оскільки при розрахунках не беруться до уваги встановлені уповноваженими органами ціни (тарифи) на відповідні послуги.

За такого доводи представників ТОВ «Ніконджитбудсервіс», одним з видів діяльності якого є, зокрема, надання в оренду та експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна, про те, що зазначені вище положення законів щодо ціноутворення оплати послуг за користування гуртожитком не розповсюджуються на товариство, оскільки воно не є виробником або виконавцем таких послуг, не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене вимоги ОСОБА_4, яка на законних підставах користується відокремленою жилою площею у гуртожитку, щодо приведення розрахунків за три отсанні з часу предявлення такого позову роки за користування гуртожитком, а саме двома відособленими кімнатами, відповідно до порядку, встановленому ч. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожитки (до 19 серпня 2015 р.) та до п. 7 розділу ІІІ Положення про гуртожиток з 19 серпня 2015 р. по 28 серпня 2015 р., є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Враховуючи, що рішення судом першої інстанції в частині вирішення зазначеної частини зустрічних позовних вимог ухвалено внаслідок помилкового застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, рішення суду в цій частині необхідно скасувати в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухваливши нове рішення про задоволення даних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2016 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» про зобовязання здійснити перерахунок за комунальні послуги та користування жилою площею у гуртожитку скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» про зобовязання здійснити перерахунок за комунальні послуги та користування жилою площею у гуртожитку задовольнити.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» здійснити перерахунок за комунальні послуги та користування жилою площею, яку займала ОСОБА_4 у гуртожитку по вул. Космонавтів, 128 в м. Миколаєві, за період з 28 серпня 2012 року по 19 серпня 2015 року у відповідності до ч. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, та за період з 19 серпня 2015 року по 28 серпня 2015 року у відповідності з пунктом 7 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27 квітня 2015 року, виходячи з розміру плати за проживання в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку, а плати за житлово-комунальні послуги - відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/ тарифів на такі послуги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_5