Справа №265/1588/17
Провадження №2/265/728/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря Гусєвої К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на автомобіль,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 15/16 часток автомобілю. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона у 2007 році познайомилась з ОСОБА_5, з вересня 2011 року вони стали мешкати з останнім однією родиною та вести спільне господарство, до листопада 2011 року вона з ОСОБА_5 знаходились у фактичних шлюбних відносинах, а 19 листопада 2011 року вони зареєстрували шлюб. У період знаходження її з чоловіком у фактичних шлюбних відносинах був придбаний автомобіль «ЗАЗ-Ланос», НОМЕР_2, який був оформлений на ім'я ОСОБА_5 Зазаначала, що 1/8 частка вартості вказаного автомобіля була сплачена із спільних коштів її та на той час її цивільного чоловіка, а 7/8 часток вартості були сплачені з її особистих заощаджень. ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_5 помер, спадкоємцями після смерті останнього є вона, діти та матір померлого - відповідачі по справі. За життя її чоловік не встиг переоформити право власності на автомобіль на її ім'я. Вважає, що право власності на 1/16 частку спірного автомобіля повинно бути визнане за нею в рахунок поділу спільно набутого майна подружжя за період знаходження у фактичних шлюбних відносинах та на 7/8 часток спірного автомобіля як на її особисту власність. Просила суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 20 вересня 2011 року по 18 листопада 2011 року її та ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати 1/8 частку автомобіля «ЗАЗ - ЛАНОС», державний номер НОМЕР_2, об'єктом права спільної сумісної власності її та померлого чоловіка, визнати 7/8 часток автомобіля її особистою власністю, визнати за нею право особистої власності на 15/16 часток автомобіля.

До судового засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участю її представника - адвоката Больсунової Г.О., зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі просить їх задовольнити.

Представник позивачки - адвокат Больсунова Г.О., діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснила суду, що у позивачки ОСОБА_1. мався депозит у «Дельта-Банку», відкритий ще до початку проживання однією сім'єю із померлим ОСОБА_5, грошові кошти з даного депозиту були зняті нею перед купівлею автомобіля та витрачені на його придбання, більша частина грошових коштів, за які придбавався автомобіль належала на праві особистої власності позивачці і фактично остання була покупцем транспортного засобу. Спірний автомобіль придбавався у автосалоні, що знаходився у м.Донецьк за 78560 гривень, з яких 16000 гривень були зняті позивачкою з особистого депозиту, 25000 гривень були зняті з депозитного рахунку у «Форум Банку», а залишок грошових коштів - спільні заощадження із ОСОБА_5 Шлюб був зареєстрований між позивачкою та померлим 19.11.2011 року. Звертала увагу суду, що після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_5 до нотаріальної контори відповідачі із заявами про прийняття спадщини впродовж шестимісячного строку не звернулись, зауважила, що доводи відповідачки ОСОБА_3, зазначені у запереченнях щодо проживання померлого ОСОБА_5 на момент придбання автомобіля із першою дружиною не підтверджуються жодним доказом, у 2006 році померлий розірвав шлюб із першою дружиною. Просила суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що він згодний, що автомобіль придбавався у період спільного проживання позивачки із його батьком - ОСОБА_5 Зазначив, що батько із позивачкою дійсно проживали разом однією сім'єю та разом придбавали спільний автомобіль. При цьому, зазначав, що автомобіль придбавався в кредит у кредитній компанії Автоплан, але підтвердити документально він цей факт не може. Спочатку його батько сплачував даний кредит з коштів їх сім'ї, а після створення нової сім'ї продовжував здійснювати виплати щомісячних внесків до Азовавтоплану з коштів, які отримував працюючи у ПАТ Ілліча. Йому відомо, що позивачка та його батько проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу та сплачували кошти за автомобіль. Він не згодний із тим, що більше половини коштів на придбання автомобіля були внесені позивачкою, оскільки кошти сплачував його батько. Він підтверджує, що автомобіль придбавався у період знаходження його батька у фактичних шлюбних відносинах із позивачкою ОСОБА_1, позивачка та його батько проживали однією сім'єю, він до них часто приходив у гості, зустрічали його як сім'я, позивачку він сприймав як дружину його батька. Його батьки розірвали шлюб у 2006 році, після розірвання шлюбу його батько та матір більше разом не проживали. До нотаріальної контори у шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька він не звертався, до суду з питанням щодо поновлення строку на прийняття спадщини він не звертався.

Відповідачка ОСОБА_3, до судового засідання не з'явилась, надала суду письмові пояснення, з яких вбачається, що позовні вимоги остання не визнає, просить відмовити суд у задоволенні позову. Вказувала, що її батько ОСОБА_5 у період проживання із її матір'ю ОСОБА_7, уклав договір із компанію «Донецьк-Авто» за програмою «Автоплан», яка передбачала внесення коштів впродовж трьох років та після сплати вартості автомобіля надання його у особисте користування. Той факт, що договір був укладений ще у первісній сім'ї можуть підтвердити її матір, брат - ОСОБА_2 та її дядько ОСОБА_7 Впродовж трьох років її батько самостійно вносив грошові кошти на придбання автомобіля, а після внесення всієї суми йому був наданий автомобіль «ЗАЗ Ланос», НОМЕР_2. З вересня 2011 року її батько почав проживати у цивільному шлюбі із ОСОБА_1 (позивачкою), а 07 листопада 2011 року - придбав автомобіль, тобто після спливу двох місяців з початку спільного проживання, офіційно позивачка із її батьком оформили відносини 19.11.2011 року, коли автомобіль був придбаний її батьком. Вважає, що спірний автомобіль є власністю її батька, позивачка не має жодних прав на транспортний засіб, автомобіль повинен бути розділений між спадкоємцями першої черги за законом. ЇЇ батько за життя ніколи не говорив та не мав намір переоформити автомобіль на позивачку, він вважав автомобіль своєю власністю, якщо б її батько вважав інакше, останній оформив би транспортний засіб на позивачку на момент його купівлі. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_7, діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи факт проживання позивачки із померлим у спірний період однією сім'єю, в судових дебатах погодився з позовними вимогами. Пояснив суду, що він є рідним братом померлого ОСОБА_5 та дядьком відповідачки ОСОБА_3, на момент укладення договору щодо автомобіля померлий ОСОБА_5 проживав однією сім'єю із своєю першою дружиною - матір'ю відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, офіційно шлюб між ними був розірваний, але вони продовжували проживати разом однією сім'єю в одній квартирі. Із позивачкою він став проживати з 2011 року, померлий дійсно автомобіль придбав за 2 місяці до офіційної реєстрації браку, кошти почав сплачувати за автомобіль ще проживаючи у попередній сім'ї, суми щомісячних платежів він назвати не може, хто вносив які суми на купівлю автомобіля він сказати не може, має сумніви щодо внесення коштів позивачкою, отриманих з депозиту саме на купівлю автомобіля, оскільки остання проживала у трикімнатній квартирі де робила ремонт, дохід померлого ОСОБА_5 був набагато більший за дохід позивачки. Йому відомо, що автомобіль був придбаний у автосалоні м.Донецька, сплачував за нього померлий кошти впродовж трьох років, про що йому казав сам померлий, письмові докази він надати не може. Підтвердив, що позивачка із померлим у спірний період проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, сплачували разом комунальні послуги, позивачка несла витрати по похованню його брата ОСОБА_5, ОСОБА_3 на момент смерті батька була зареєстрована за іншою адресою ніж померлий, остання у шестимісячний строк спадщину не прийняла..

Відповідачка ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій остання зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову та визнання права власності на автомобіль за позивачкою ОСОБА_1

З урахуванням думки позивачки, заслухавши пояснення її представника, пояснення відповідача ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_7, врахувавши заперечення відповідачки ОСОБА_3 та визнання позову відповідачкою ОСОБА_4, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено положеннями ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обв'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Матеріалами справи встановлено, що 08 грудня 2006 року ОСОБА_5 розірвав шлюб із ОСОБА_7, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 08.12.2006року, актовий запис № 469.

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7, виданим 19.11.2011 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №226 (а.с. 9).

З довідки-рахунку серія КІМ № 941172, виданою 07.11.2011 року ПАТ «Донецьк-Авто» ОСОБА_5, вбачається, що останньому продано і видано автомобіль марки ЗАЗ TF69YO, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, вартістю 78560 гривень, гроші одержані касою торгівельної організації, автомобіль продано за актом приймання-передачі серія НДЦ номер 866 353 (а.с. 8). Також в даній довідці зазначено, що її бланк є документом суворої звітності та видається при продажу транспортних засобів торгівельною організацією.

Судом встановлено, що автомобіль, придбаний за довідкою-рахунком від 07.11.2011 року ОСОБА_5, був зареєстрований у ВРЕР № 1 м.Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області за реєстраційним номером НОМЕР_8 на ім'я ОСОБА_5, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_9 (а.с. 6-7).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_10, виданого 28.10.2016 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблений актовий запис № 2263 (а.с. 10).

За даними Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 12.05.2017 року у провадженні нотаріальних органів відсутні спадкові справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 36-37).

В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми померлого ОСОБА_5, ОСОБА_4 є матір'ю померлого (а.с. 62).

На а.с. 63 мається копія нотаріально посвідченої заяви відповідача ОСОБА_4, складеної 20.01.2017 року, про відмову від належної їй за законом частки спадкового майна після смерті її сина ОСОБА_5 на користь дружини померлого, ОСОБА_1.

Згідно довідки АТ «Дельта Банк» від 27.02.2017 року, ОСОБА_1 була стороною за договором банківського вкладу (депозиту) у гривні, укладеного 16.04.2011 року з АТ «Дельта Банк», який припинив свою дію з 13.10.2011 року, сума розміщеного вкладу становила 5000 гривень, виплачена сума вкладу 16000 гривень (а.с. 64).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він знав сім'ю ОСОБА_1, померлого ОСОБА_5 він знав з 1982 року, оскільки вони з останнім працювали разом, а позивачку ОСОБА_1 він знає приблизно з 2006 року. З померлим в нього склалися товариські відносини і вони проводили спільний час, він знає сім'ю останнього, йому відомо, що померлий ОСОБА_5 познайомився з позивачкою у 2006 році через спільну знайому, а влітку 2007 року вони стали проживати разом в квартирі позивачки у мікрорайоні Східний однією сім'єю, в них був спільний холодильник, продукти харчування купували разом, позивачка готувала їжу на себе та на померлого, коли він приходив в гості до померлого та ОСОБА_1, остання накривала спільний стіл, він сприймав їх як сім'ю. Йому відомо, що ОСОБА_5 планував одружитися з позивачкою і восени 2011 року ОСОБА_5 прийшов до нього на роботу та розказав йому, що вони з позивачкою ОСОБА_1 планують придбавати автомобіль як подарок до весілля, однак, була проблема де поставити автомобіль і він запропонував померлому поставити автомобіль у себе в гаражі, якій був вільний. Шлюб позивачка з померлим зареєстрували у 2011 році. Йому відомо, що за автомобілем ОСОБА_5 і позивачка їздили до м.Донецька, придбавали його десь за тиждень до весілля, автомобіль купували новий в автосалоні за готівкові кошти, оплату здійснювали відразу з заощаджень, через місяць після весілля померлий поставив автомобіль в його гаражі, щодо наявності власних заощаджень у позивачки він думає, що в останньої вони малися.

Допитана у якості свідка ОСОБА_12 пояснила суду, що вона знає позивачку ОСОБА_1 більше 20 років, оскільки вони разом з останньою працювали та потім почали товаришувати сім'ями, померлого ОСОБА_5 вона знає з того часу як позивачка з ним познайомилась. Проживати разом позивачка з померлим стали з 2007 року в квартирі останньої в мікрорайоні Східний по вул. Олімпійській у цивільному шлюбу, в них було спільне господарство, вони жили як сім'я, купували все разом, витрачали спільно кошти, вона приходила до них у гості, померлий з позивачкою також приходили до неї в гості, офіційно зареєструвати свої відносин позивачка із померлим ОСОБА_5 вирішили у 2011 році. Їй відомо, що позивачка з померлим спільно планували купити автомобіль, придбали його в автосалоні в м.Донецьк за готівкові кошти за кілька днів до весілля, їздили разом, кредити вони не брали.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що позивачка ОСОБА_1 є її подругою з 1995 року, вона знає, що остання у 2007 році познайомилась з ОСОБА_5 і з цього часу свідок знала і померлого, останній з позивачкою проживали однією сім'єю десь з серпня 2007 року, все робили разом, разом придбавали продукти, харчувались, вона і сім'я ОСОБА_5 дружили сім'ями, їздили разом відпочивати, у 2011 році у позивачки з померлим було весілля, вона не була присутня на весіллі, оскільки знаходилась у лікарні. Їй відомо, що у померлого до відносин з позивачкою була інша родина, з позивачкою він проживав з моменту знайомства. Їй відомо, що позивачка з померлим придбали легковий автомобіль Ланос в м.Донецьк в автосалоні за готівкові кошти десь за тиждень до весілля, зі слів позивачки їй відомо, що в останньої були заощадження, померлий їй розказував, що вони спільно купили автомобіль з заощаджень, їй не відомо нічого щодо оформлення кредиту на купівлю автомобіля. Ховала померлого ОСОБА_5 позивачка зі свого будинку по провулку Кузнечному.

Відповідно до вимог ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За приписами ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні відповідачами визнано, що у період з 20 вересня 2011 року по 18 листопада 2011 року позивачка ОСОБА_1 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5, дана обставина в ході розгляду справи не оспорювалася.

Таким чином, враховуючи приписи ч.1 ст. 61 ЦПК України, суд вважає дану обставину такою, що є встановленою та не підлягаючою доказуванню.

Аналізуючи позовні вимоги щодо визнання права власності за позивачкою на частку спірного автомобіля суд виходить з наступного.

В межах заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 та її представник посилалися на той факт, що спірний автомобіль був придбаний у період знаходження у фактичних шлюбних відносинах з померлим чоловіком позивачки та лише 1/8 частка вартості автомобіля була сплачена зі спільних коштів позивачки та померлого ОСОБА_5, 7/8 часток автомобіля були сплачені із особистих заощаджень позивачки, на які не поширюється режим спільної сумісної власності фактичного подружжя.

Суд не може повністю погодитися з даними твердженнями у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, обов'язковою умовою для можливості визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя є безперечне доведення перед судом факту, що кошти на придбання цього майна належали одному з подружжя особисто.

Позивачкою ОСОБА_1 суду не доведено факту, що на купівлю спірного автомобіля були вкладені її особисті кошти, при цьому, суд не приймає доводів представника позивачки щодо вкладення у купівлю автомобіля коштів з депозиту, належного позивачці, оскільки по-перше, з показань свідків вбачається, що на період відкриття даного депозиту позивач із померлий вже знаходились у фактичних шлюбних відносинах, по-друге, суду не доведено, що саме вказані кошти були внесені в рахунок оплати вартості автомобіля, враховуючи той факт, що з моменту зняття вкладу до дати купівлі автомобіля пройшов майже місяць.

Суд критично ставиться до тверджень відповідачки ОСОБА_3, її представника та відповідача ОСОБА_2 щодо взяття транспортного засобу у кредит, оскільки це не підтверджується жодними доказами та спростовується показаннями допитаних свідків, письмовими матеріалами справи, зокрема, довідкою-рахунком, в якій чітко зазначена дата придбання автомобіля та його вартість з порядком розрахунків.

Також суд не приймає доводи відповідачів ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та представника останньої щодо проживання на момент укладення договору купівлі автомобіля померлого ОСОБА_5 із першою дружиною, виплату коштів за автомобіль в період проживання із першою дружиною, оскільки зазначені обставини не підтверджуються жодним доказом та спростовуються письмовими матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про розірвання шлюбу, з якого вбачається, що померлий розірвав шлюб із ОСОБА_7 у 2006 році, що підтверджено було в судовому засіданні відповідачами.

Аналізуючи у сукупності всі наявні докази, суд приходить до висновку, що в межах розгляду справи знайшов підтвердження факт, що спірний автомобіль був придбаний у період знаходження позивачки та померлого ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 74 Сімейного кодексу України, суд вважає, що на дане майно розповсюджується режим спільної сумісної власності.

Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд вважає можливим задовольнити позов частково, а саме: встановити факт того, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20 вересня 2011 року по 18 листопада 2011 року (включно) проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати спірний автомобіль об'єктом права спільної сумісної власності позивачки та померлого ОСОБА_5 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 70, 74 Сімейного кодексу України, роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на автомобіль - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20 вересня 2011 року по 18 листопада 2011 року (включно) проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Визнати автомобіль «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_2, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_2.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Мельник І.Г.