Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/600/16-ц Головуючий у 1-й інст. Стратович О. В.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.,

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за грошовим зобовязанням

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій з урахуванням положень ч.2 ст. 625 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь по 80 793,25грн. з кожного, заборгованості за грошовим зобовязанням, з яких: 73 409,14 грн. - втрати від інфляції, 7 384,11 грн. - 3% річних, а також 1 615,87 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 80 793,25 грн. з кожного заборгованості за грошовим зобовязанням, з яких: 73 409,14 грн., - втрати від інфляції, 7 384,11 грн. - 3% річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом неповно зясовано обставини справи. Зокрема зазначає, що судом не взято до уваги те, що ні апелянт, ні її син, який також є відповідачем, не знайомі з позивачем та ніколи не отримували від нього коштів. В звязку з чим, апелянт звернулась до правоохоронних органів, де її заяву було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000805 по факту примушування до виконання цивільно-правових зобовязань ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України. Крім того, судом враховано, що положення ч.2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки з рішення судів грошові зобовязання не виникають.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23.05.2012 року, стягнуто з відповідачів на корить позивача по 80000,00 грн. авансового платежу з кожного. Оскільки, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, зважаючи на те, що відповідачі не виконують свої грошові зобовязання, суд першої інстанції, керуючись положенням ч.2 ст. 625 ЦК України дійшов висновку, що позивач має право на одержання від відповідачів втрат від інфляції та трьох процентів річних.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у листопаді 2010 року ОСОБА_2 домовився з відповідачами укласти в майбутньому договори купівлі-продажу належних їм часток житлового будинку №44 по провулку 3-му Каракульному в м. Житомирі (а.с.5-6).

26.11.2010 року позивач передав відповідачам аванс у сумі по 80 000,00 грн. кожному, що підтверджується їхніми заявами від 26.11.2010 року, справжність підпису яких засвідчено приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5 26.11.2010 року за реєстровими номерами 3379, 3383 (а.с.3,4).

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2011 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23.05.2012 року, стягнуто з відповідачів на користь позивача по 80 000,00 грн. авансу з кожного.

Також під час розгляду справи було встановлено, що відповідачі суми авансів не повернули, рішення суду про їх стягнення ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконали.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, районний суд з дотриманням вимог ч.2 ст. 625 ЦК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки зобов'язання з повернення авансу у разі не укладення основного договору, є грошовим зобов'язанням, а тому у разі його не виконання підлягають застосуванню положення ч.2 ст. 625 ЦК України.

Такі висновки районного суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, у справі № 6-90цс13.

Звернення відповідача ОСОБА_4 до правоохоронних органів та внесення її заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000805 по факту примушування до виконання цивільно-правових зобовязань не може бути підставою для відмови у позові, оскільки у матеріалах справи відсутній вирок по кримінальній справі, що набрав законної сили, яким підтверджено факт вчинення злочину та не встановлено коло винних осіб.

Крім того, доводи апелянта про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобовязань та не отримання від позивача коштів спростовується рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2011 року, яке відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України має преюдиційне значення.

Також не підлягає до задоволення заява відповідача про застосування строку позовної давності до даних вимог виходячи з наступного.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі, заяв про застосування строків позовної давності не подавали.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, та враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, підстав для розгляду заяви про застосування строків позовної давності судом апеляційної інстанції не вбачається.

Зазначений висновок узгоджується із висновком Верховного Суду України від 02.03.2016 року, викладеним у справі № 6-2307цс15.

Між тим, ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про стягнення втрат від інфляції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустився помилки при розрахунку.

Інфляція це знецінення грошей, що супроводжується ростом цін на товари і послуги.

Сума втрат від інфляції обчислюється за формулою: сума боргу?індекс інфляції/100% - сума боргу = втрати від інфляції.

Отже, втрати від інфляції за період з листопада 2013 року по вересень включно 2016 року становлять 57040 грн. 00 коп., виходячи із такого розрахунку :

- листопад 2013р. 80000,00?100,2/100-80000,00=160,00 грн. (де 80000,00 грн. - заборгованість за зобовязанням, 100,2 індекс інфляцій за листопад 2013 р. 160,00 сума втрати від інфляції)

- грудень 2013р. 80000,00?100,5/100-80000,00=400,00 грн.

- січень 2014р. 160,00 грн.

- лютий 2014 р. 480,00 грн.

- березень 2014 р. 1760,00 грн.

- квітень 2014 р. 2640,00 грн.

- травень 2014 р. 3040,00 грн.

- червень 2014 р. 800,00 грн.

- липень 2014 р. - 320,00 грн.

- серпень 2014 р. 640,00 грн.

- вересень 2014 р. 2320,00 грн.

- жовтень 2014 р. -1920,00 грн.

- листопад 2014 р. 1520,00 грн.

- грудень 2014 р. 2400,00 грн.

- січень 2015 р. 2480,00 грн.

- лютий 2015 р. 4240,00 грн.

- березень 2015 р. 8640,00 грн.

- квітень 2015 р. -11200,00 грн.

- травень 2015 р. 1760,00 грн.

- червень 2015 р. -320,00 грн.

- липень, серпень 2015 р. - сума індексації не нараховується, оскільки індекс споживчих цін в цей період не перевищив 100%

- вересень 2015 р. 1840,00 грн.

- жовтень 2015 р. - сума індексації не нараховується, оскільки індекс споживчих цін в цей період не перевищив 100%

- листопад 2015 р. -1600,00 грн.

- грудень 2015 р. 560,00 грн.

- січень 2016 р. 720,00 грн.

- лютий 2016 р. - сума індексації не нараховується, оскільки індекс споживчих цін в цей період не перевищив 100%

- березень 2016 р. -800,00 грн.

- квітень 2016 р. 2800,00 грн.

- травень 2016 р. 80,00 грн.

- червень-серпень 2016 р. - сума індексації не нараховується, оскільки індекс споживчих цін в цей період не перевищив 100%

- вересень 2016 р. 1440,00 грн.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості за грошовим зобовязанням підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення даних вимог. У звязку з чим, з апелянта підлягає стягненню сума заборгованості за грошовим зобовязанням в розмірі 64424 грн. 11 коп., яка складається з суми інфляційних витрат в розмірі 57040 грн. 00 коп. та трьох процентів річних в розмірі 7384 грн. 11 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 346 грн. 07 коп.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості за грошовим зобовязанням скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення даних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за грошовим зобовязанням в розмірі 64424 грн. 11 коп., яка складається з суми інфляційних витрат в розмірі 57040 грн. 00 коп. та трьох процентів річних в розмірі 7384 грн. 11 коп.

У задоволенні решти вимог до ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 346 грн. 07 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий : Судді :