Заставнівський районний суд Чернівецької області
Справа № 716/1190/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2017 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді - Сірик І.С.

секретаря - Барабащук О.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача орган опіки та піклування Заставнівської міської ради Чернівецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Посилається на те, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1. У вказаному будинку крім нього зареєстрована також відповідач - ОСОБА_2, яка протягом тривалого часу в ньому не проживає. Він, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач в судовому засіданні вказав, що оскільки відповідачка в будинку не проживає, просив суд зняти з реєстрації ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти проте, що вона за зазначеною адресою не проживає.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Заставнівської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутності. Позов визнає, не заперечує проти задоволення.

З відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС В Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача видно, що відповідач ОСОБА_2, зареєстрована в АДРЕСА_2.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 18.06.2005 року по 23.08.2016 року позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2, що видно із рішення Заставнівського районного суду від 23.08.2016 року.

Під час перебування сторін у шлюбі позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 29.12.2005 року, укладеного між ОСОБА_5 та ним, зареєстрованого в реєстровій книзі №14 стор.291 реєстр №3731 набув право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1. Вказане вбачається із згаданого договору дарування та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9477474 від 29.12.2005 року.

Таким чином, відповідно до ст. 57 ч. 1 п.2 СК України, згідно якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування згаданий житловий будинок є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1

У вказаному будинку крім позивача, зареєстровані також його діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідач - ОСОБА_2, що видно з довідки виконавчого комітету Заставнівської міської ради № 4115 від 06.07.2017 року, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 06.07.2017 року. З вищевказаного акту обстеження матеріально-побутових умов проживання видно, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 з травня 2016 року в вищезазначеному житловому будинку не проживає.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що відповідач ОСОБА_2 перебувала у шлюбі із позивачем, під час шлюбу подружжя проживало АДРЕСА_1. Проте з травня 2016 року відповідачка забрала свої речі та в зазначеному будинку не проживає.

На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у його домоволодінні.

В п.п. 33-34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд вважає, що оскільки відповідач більше року без поважних причин не проживає в будинку позивача, розташованого по АДРЕСА_1, то її слід визнати такою, що втратила право користування цим житловим будинком.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд.

Суддя Сірик І.С