Справа № 309/2295/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Готра Т.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Страхового публічного акціонерного товариства «Інгосстрах» від імен якого діє представник ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду від 20 березня 2017 року про залишення без розгляду клопотання Страхового публічного акціонерного товариства «Інгосстрах» про визнання та примусове виконання на території України рішення іноземного суду,

встановила:

Представник СПАТ «Інгосстрах» - ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Хустського районного суду від 20 березня 2017 року, якою клопотання про визнання та примусове виконання на території України рішення Московського районного суду м. Санкт-Петербург РФ від 03 червня 2013 року, залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 394 ЦПК України.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути справу до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги посилається на те, що до клопотання додано належним чином завірену копію рішення Московського районного суду м. Санкт-Петербург РФ від 03.06.2013 р. Також посилається на те, що згідно Мінської конвенції правомірним є оформлення матеріалів на російській мові.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що представником СПАТ «Інгосстрах» - ОСОБА_1 подано клопотання про визнання та примусове виконання на території України рішення Московського районного суду м. Санкт-Петербург РФ від 03.06.2013 р., яким стягнуто з гр. України ОСОБА_2 на користь СПАТ «Інгосстрах» збитки в порядку суброгації в розмірі 157141,02 рублів та 4342,82 рублів держмита.

Залишаючи клопотання без розгляду, суд першої інстанції послався на ч. 4 ст. 394 ЦПК України.

Так, згідно даної норми суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції помилково послався у своїй ухвалі на приписи ст. 400 ЦПК України, оскільки така регулює порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. В даному випадку подано клопотання про визнання рішення та звернення до виконання рішення іноземного суду про стягнення коштів, тобто такого, що підлягає примусовому виконанню, а відтак, вимоги до такого клопотання встановлені ст. 394, а не ст.400 ЦПК України.

З ч. 3 ст.394 ЦПК України слідує, що визначений нею перелік документів застосовується лише якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено переліку документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору.

В даному ж випадку порядок надання правової допомоги у цивільних справах між Україно та Російською Федерацією визначено Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року (Мінська конвенція).

Відповідно до ст. 53 Мінської конвенції Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

До клопотання додаються:

а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Таким чином, посилання суду на відсутність перекладу клопотання та доданих документів на українську мову, як на підставу для залишення такого без розгляду, є помилковим. оскільки Мінською конвенцією допускається подання документів на російській мові.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо неналежного оформлення клопотання через неподання засвідченого в установленому порядку рішення іноземного суду.

Так, відповідно до статті 13 Мінської конвенції документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони.

Під дійсністю документів у вказаній Конвенції передбачається наступне: документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, що засвідчені відповідним органом. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони.

Однак, заявником до клопотання додано ксерокопію із завіреного рішення Московського районного суду м. Санкт-Петербург РФ від 03.06.2013 р. (а.с.5-8), яка не є належним чином завіреною уповноваженою особою. Зокрема, на даній ксерокопії відсутня мокра печатка органу та підпис уповноваженої особи, які б підтверджували автентичність документу з якого знята така копія.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подане представником СПАТ «Інгосстрах» клопотання не відповідає п. а) ч. 2 ст. 53 Мінської конвенції, а відтак, суд вправі був залишити його без розгляду на підставі ч. 4 ст. 394 ЦПК України.

Таким чином, хоча й посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на певні норми є помилковим, в той же час висновок суду щодо застосування ч. 4 ст. 394 ЦПК України є правильним по суті. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 307, 312-315 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу Страхового публічного акціонерного товариства «Інгосстрах» від імен якого діє представник ОСОБА_1, відхилити.

Ухвалу Хустського районного суду від 20 березня 2017 року про залишення клопотання без розгляду, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді