Провадження 2/127/4333/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Константинові А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» про захист прав споживача, визнання неправомірними дій щодо передачі персональних даних та відомостей, що становлять банківську таємницю, визнання дій нечесною (агресивною) підприємницькою практикою, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 мотивував вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28.05.2013 року у задоволенні позову ПАТ «Імексбанк» до нього про стягнення коштів по кредитному договору було відмовлено, однак 27.05.2017 року він отримав поштою копію заяви-звернення директора ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» до прокуратури Вінницької області з приводу невиконання зобов`язання, а 20.06.2017 року отримав від ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» повідомлення про візит. Він дізнався, що 15.03.2017 року ПАТ «Імексбанк» уклало із ТОВ «Колекторське агентство Фактор» договір доручення з метою стягнення боргу, якого не існує.

Вважає, що ПАТ «Імексбанк» в порушення Закону України «Про захист прав споживачів», незаконно передав ТОВ персональні дані і відомості, що становлять банківську таємницю, і дані юридичні особи здійснюють нечесну (агресивну) підприємницьку практику, яка містить елементи примусу, докучання і неналежного впливу, вимагання повернення кредиту, строк давності якого минув. Внаслідок порушення його прав як споживача, йому завдана моральна шкода, яка полягає в погіршенні стану здоров`я, душевних стражданнях від протиправної поведінки та втручання в особисте життя. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 23 ЦК України оцінив моральну шкоду на суму 10 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії ПАТ «Імексбанк» щодо передачі його персональних даних та відомостей, що становлять банківську таємницю до ТОВ «Колекторське Агентство Фактор»; заборонити ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Колекторське агентство Фактор» передавати персональні дані та відомості щодо нього, що становлять банківську таємницю будь-яким третім особам, крім випадків, передбачених законодавством України; визнати вищезазначені дії ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Колекторське агентство Фактор» відносно ОСОБА_1 такими, що здійснені із використанням нечесної (агресивної) підприємницької практики. Також просив стягнути з АТ «Імексбанк» та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» солідарно 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В судове засідання позивач не з`явився, подавав заяви про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити.

Представники відповідачів також не з`явились, від представника ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» Яковлєва С.Г., а також від представника ПАТ «Імексбанк» Баліцької Ю.С. надійшли письмові заперечення проти позову (а.с. 32, 47-49).

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що беруть участь в справі на підставі наданих доказів.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом було встановлено, що 15.02.2008 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 45 на суму 4800 грн. на строк до 13.02.2009 року.

Згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28.05.2013 року в задоволенні позову ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 10 309,60 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 4400 грн., заборгованості по відсотках - 4612,24 грн., пені - 1297,36 грн., було відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

15.03.2017 року між ПАТ «Імексбанк» (замовник), ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» (виконавець) та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб був укладений договір про надання послуг зі стягнення заборгованості, згідно якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги, а замовник зобов'язується сплатити винагороду за надані послуги у порядку, передбаченому договором.

В травні 2017 року позивачу була надіслана копія заяви-звернення директора ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» Яковлєва С.Г. до прокуратури Вінницької області з приводу проведення перевірки з метою встановлення факту достовірності інформації, викладеної в документах позичальника для отримання кредитних коштів по договору № 45/8 від 15.02.2008 року. У випадку виявлення ознак шахрайства та дій, вчинених з метою незаконного заволодіння кредитними коштами, заявник просив внести інформацію до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та проведення слідчих дій (а.с. 10).

17.06.2017 року позивачу від ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» було надіслано повідомлення про візит для досудового врегулювання питання щодо погашення заборгованості в сумі 9 352,19 грн. по кредитному договору №45/8 від 15.02.2008 року, укладеному із ПАТ «Імексбанк» (а.с. 12).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що згоди на передачу його персональних даних до ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» він не надавав, тому дії ПАТ «Імексбанк» в цій частині є неправомірними.

Так, згідно Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ст. 6 Закону «Про захист персональних даних» обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце

народження.

Суд враховує, що відповідно до ст. 2 Закону «Про захист персональних даних» згода суб'єкта персональних даних - це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Суд вважає, що укладаючи кредитний договір позивач ОСОБА_1 висловив згоду на обробку його персональних даних, які він добровільно зазначив у договорі. Без зазначення цих даних кредитний договір не був би укладеним і правовідносини між сторонами не виникали б.

В договорі про надання послуг зі стягнення заборгованості від 15.03.2017 року сторони зобов`язались прийняти всі необхідні заходи для того, щоб всі відомості, документи, інформація в електронному вигляді, що стали відомими (доступними) в процесі виконання умов договору, не були розголошені іншим особам, крім випадків, встановлених законодавством. Пунктами 9.1-9.3 визначено, що персональні дані боржників передаються з метою зобов`язання виконання боржниками своїх фінансових зобов`язань перед замовником. Виконавець має право здійснювати обробку персональних даних боржників виключно з метою виконання договору та набуває статусу розпорядника персональних даних, володільцем яких є замовник. Виконавець зобов`язався здійснювати обробку (збирання, накопичення, зберігання, адаптування, зміну, поновлення, використання, знеособлення) персональних даних боржників з метою, в порядку та в обсязі, зазначеними у договорі, з обов`язковим дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Доказів, що ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» розголошує інформацію щодо боржника ОСОБА_1 третім особам, немає.

Водночас у ч. 3 ст. 61 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк має право надавати інформацію, котра містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) і банком договорів, за умови, що передбачені договорами функції та /або послуги стосуються діяльності банку, яка передбачена ст. 47 Закону.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що передача персональних даних боржника ОСОБА_1 відбулась у відповідності до Закону України «Про захист персональних даних» та у відповідності до ст.ст. 47, ч. 3 ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вимога щодо заборони ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» передавати персональні дані та відомості щодо ОСОБА_1, які становлять банківську таємницю, третім особам, крім випадків, встановлених законодавством, є неконкретизованими, спрямованими на вчинення дій в майбутньому, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 4 ЦПК України об`єктом судового захисту є порушене, невизнане або оспорювань право, свободи, інтереси і наявність такого права та інтересу зумовлює виникнення спору між суб`єктами позовного провадження.

Також позивач не довів позовні вимоги в частині визнання дій ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» такими, що здійснені з використанням нечесної (агресивної) підприємницької практики.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Агресивною вважається підприємницька практика, яка фізично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи позові вимоги позивач зазначив, що передача відомостей, що становлять банківську таємницю, вимога про повернення кредиту, строк давності якого минув, є нечесною (агресивною) підприємницькою практикою з боку відповідачів і суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28.05.2013 року було відмовлено в позові до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредитному договору № 45 від 15.02.2008 року в сумі 10309,60 грн. в зв'язку з пропуском позовної давності, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 4400 грн., заборгованості по відсотках - 4612,24 грн., пені - 1297,36 грн.

В заяві - зверненні до прокуратури Вінницької області від 23.05.2017 року, в листі, адресованому ОСОБА_1, від 17.06.2017 року, ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» повідомляє про наявність боргу в сумі 9352,19 грн.

Суд вважає, що звернення до правоохоронних органів, одноразове повідомлення боржнику про наявність заборгованості, за характером та повторюваністю не містить елементів примусу, неналежного впливу або докучання, які слід характеризувати як нечесну (агресивну) підприємницьку практику, що визначена в ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому суд вважає необхідним роз`яснити відповідачам, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В судовому засіданні відповідно до ст. 61 ЦПК України достовірно було встановлено, що строк давності минув щодо стягнення суми простроченого тіла кредиту в розмірі 4400 грн.

Ця норма Закону України стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту. Разом з цим Цивільним кодексом України не передбачено заборони пред`явлення окремих вимог у зв`язку з пропущенням строку позовної давності.

Враховуючи відсутні підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди (ст.ст. 23, 1167 ЦК України).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст. 2, 6, 22 Закону України «Про захист персональних даних», ст.ст. 47, 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: