Справа №200/6685/17
Провадження №2/200/2690/17
У Х В А Л А

про забезпечення позову

«28» листопада 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: Женеску Е.В.,

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2017 року провадження у справі було відкрито та призначено до судового розгляду.

Представник позивача через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову відповідно до якої просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 користуватися автомобілем Chevrolet Evanda LF69Z, 2005 року випуску н.з. АЕ 1735 АР номер кузова НОМЕР_1/

В обґрунтування заяви зазначає, що вона не знає реального місця знаходження автомобіля та порядок і спосіб його використання, а також коло осіб, які користуються даним транспортним засобом. Відповідач погрожує позбавити позивачку цього майна. а отже вона вважає, що встановлення заборони користуватися автомобілем забезпечить його схоронність.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пленумом Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4, зазначено що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, повязаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально - правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження та реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

Суд оглянувши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки заява про забезпечення позову не містить обґрунтувань на забезпечення виконання яких суд мав би можливість дійти висновку про доцільність вжиття саме цього виду забезпечення позову, а тому вимоги позивачки викладені в заяві про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", за змістом ст. 293 ЦПК окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Одночасно суд роз`яснює положення ч.3 ст.293 ЦПК України, відповідно до яких заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Е.В. Женеску