Справа № 161/4388/17 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/1342/17 Категорія: 2 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання свідоцтв про право власності недійсними, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання свідоцтв про право власності недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача та його представника слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, про що в книзі реєстрації актів про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 зроблено запис за №04. Після смерті ОСОБА_6 до нотаріуса за оформленням спадщини звернулась його дружина ОСОБА_5. Відповідачу державним нотаріусом Луцької районної держнотконтори Перчук І.Н. було видано два свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 - свідоцтво від 27 грудня 1989 року №215/89 на 1/2 частку як майно подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 грудня 1989 року №215/89 на 1/2 частку як спадкове майно. Також судом встановлено, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом спадщину не приймали, ні до нотаріуса, ні до суду не звертались.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та була прийнята спадкоємцем, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга)(ст. 530 ЦК УРСР).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб від 16 серпня 1970 року НОМЕР_1. Позивач ОСОБА_1 є рідним братом померлого ОСОБА_6.

З матеріалів спадкової справи № 215/89 до майна померлого ОСОБА_6 вбачається, що 1/2 частина будинковолодіння в с. Баківці належить ОСОБА_5 як одному з подружжя, а 1/2 частина була успадкована нею після смерті чоловіка (а.с. 26-38). ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, які були видані 27.12.1989 державним нотаріусом Луцької районної нотаріальної контори, набула право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1. До надвірних будівель входить: сарай, гараж, добудова та колодязь (а.с. 30, 31). Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом спадщину не приймали.

Разом з тим, судом встановлено, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2005 року(а.с. 14, 15), за ОСОБА_1, як за спадкоємцем після смерті його батьків ОСОБА_8, ОСОБА_9, визнано право власності на нерухоме спадкове - житловий будинок АДРЕСА_2. Склад надвірних будівель і споруд в рішенні суду не конкретизований.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оспорювані свідоцтва про право власності та право на спадщину, видані у відповідності з діючим на той час законодавством, спадкоємці першої черги за своє життя ці свідоцтва не оспорювали, а тому позовні вимоги позивача про визнання їх недійсними та визнання права власності на колодязь не підлягають до задоволення.

Покликання позивача в апеляційній скарзі про належність йому 1/2 колодязя по АДРЕСА_2 є безпідставними та спростовуються зібраними по справі доказами з огляду на таке.

04 вересня 2014 року ОСОБА_1 передав безоплатно у власність ОСОБА_10, а остання прийняла безоплатно у власність житловий будинок АДРЕСА_2 на підставі договору дарування житлового будинку. В п.3 Договору зазначено, що біля будинку розташовані, в тому числі, і К-колодязь (1/2 част.).

Однак, встановивши, що при укладені зазначеного договору дарування не було враховано право власності ОСОБА_5 на спірний колодязь вцілому, рішенням Луцького міськрайонного суду від 01.12.2016 року по цивільній справі № 161/349/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_10 про визнання договору дарування частково недійсним, яке набрало законної сили визнано частково недійсним договір дарування від 04.09.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 в частині дарування 1/2 колодязя.

Також не заслуговує на увагу твердження позивача про те, що виданим ОСОБА_5 свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 грудня 1989 року №215/89 на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 як спадкове майно порушуються права інших спадкоємців померлого ОСОБА_6, оскільки спадкоємці першої черги за своє життя це свідоцтво не оспорювали, спадщину не приймали, ні до нотаріуса, ні до суду за захистом порушених прав на спадкування не звертались.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що права ОСОБА_1, як спадкоємця другої черги за законом, виданим ОСОБА_5 свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 грудня 1989 року не були порушенні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді