АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4700/17Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/1119/17 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє - адвокат Мельник Олег Ігорович на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.08.2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира, яка знаходиться у АДРЕСА_2.

Позивачка вказала, що в середині 2009 року на територію України із Республіки Молдова приїхали її дядько ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 для оформлення посвідки на постійне проживання з метою вільного пересування та проживання на території України. Вказані особи зареєструвались за адресою її домоволодіння. Наприкінці 2009 - на початку 2010 років відповідачі покинули територію України та повернулись до Республіки Молдова, де зв'язок із ними втратився.

Тому, ОСОБА_1 просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться у АДРЕСА_2 на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.08.2017 р. позовні вимоги задовольнити частково. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 640,00 грн. сплаченого позивачем судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якої діє - адвокат Мельник О.І., просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник апелянта вказав, що відповідач ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає, тому ОСОБА_1 змушена сплачувати надмірно нараховані комунальні платежі, чим порушується її право.

Також представник вказав, що судом безпідставно не взято до уваги свідчення ОСОБА_6, яка повідомила про те, що відповідачі із липня 2014 р. до листопада 2016 р. жодного разу не з'являлися у квартирі по АДРЕСА_2

Крім того, представник апелянта вказав, що висновки суду про те, що ОСОБА_3 прийняв спадщину є безпідставними, оскільки жоден із відповідачів не є власником чи співвласником спірної квартири, їх право власності не зареєстровано.

Заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою у АДРЕСА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своїх батьків, до складу якої входить частка вказаної квартири, тобто до відповідача перейшло право власності на майно і він має право оформити спадщину у встановленому порядку.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і грунтується на зібраних матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 серпня 1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_2, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 - 1/3 частка, ОСОБА_8 - 1/3 частка, ОСОБА_1 - 1/3 частка.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли.

Як видно із акту, складеного 23 вересня 2013 року комісією в складі представників ДП «Комунальник-2» за результатами обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет проживання ОСОБА_1, 1984 р.н., ОСОБА_3, 1957 р.н., ОСОБА_4, 1962 р.н. встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за вищевказаною адресою зареєстровані, але не проживають з 2010 року, про що підтверджують сусіди (а.с. 9).

Згідно листа Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області №04/18193 від 23 грудня 2016 року, громадянин Республіки Молдова ОСОБА_3, 28.06.1957 р. н. , 17.07.2009 року отримав дозвіл на імміграцію в Україну та документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1, термін дії - безстроково; громадянка Республіки Молдова ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., 07.08.2009 року отримала дозвіл на імміграцію в Україну та документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2, термін дії - безстроково.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із змісту апеляційної скарги видно, що ОСОБА_1, оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні її позову до ОСОБА_3, тому в іншій частині, заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.08.2017 р. не переглядається.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою.

Спадщина відкрилася після смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року (день її смерті), а після смерті ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 р. (день його смерті).

Судом встановлено, що 18.05.2017 року за заявою ОСОБА_3, який згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_8, відкрито (зареєстровано) спадкову справу за номером 47771824у Спадковому реєстрі.

Крім нього відповідно до п. 3 ст.1268 ЦКУ спадщину прийняла дружина померлого - ОСОБА_7

Як видно з листа приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кузьмович Н.В. №133/01-16 від 31 липня 2017 року, відповідач ОСОБА_3 згідно ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері - ОСОБА_7

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45847272 від 19.11.2016 року свідоцтва про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом після смерті ОСОБА_7 не видавались, заповіт вона не складала.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази із спадкових справ, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, тому суд вірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, врахувавши при цьому, що ОСОБА_3, який є спадкоємцем першої черги після смерті батьків вправі претендувати на оформлення за собою права власності в порядку спадкування за законом на спадкові частки у квартирі по АДРЕСА_2

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Отже, до відповідача ОСОБА_3 перейшло право власності в порядку спадкування після смерті батьків на частину квартири по вул. Шашкевича, 2/23 в м. Тернополі, тому суд дійшов вірного висновку про відмову в позові, оскільки власник житла може здійснювати право володіння на власний розсуд, в тому числі може проживати у спірному житловому приміщенні.

Частина 2 статті 405 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог, врегульовує відносини між власником та членом сім'ї власника житлового приміщення. Законом не передбачено, що власник житлового приміщення може бути визнаний таким, що втратив право користування належним йому житлом.

Та обставина, що ОСОБА_3 повністю не оформив своїх спадкових прав на спірну квартиру не може бути підставою для задоволення позову, оскільки відповідач може оформити своє право, зареєструвавши його у встановленому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка сама змушена нести витрати за комунальні послуги за користування спірним житлом не можуть бути підставою для скасування рішення суду. При цьому слід врахувати те, що ОСОБА_1 вправі вимагати у решти співвласників відшкодування понесених нею витрат на утримання житла.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення і скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.08.2017 р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій