УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток у спільному майні подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 04 жовтня 1986 року по 04 листопада

2008 року перебував з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі вони з дружиною отримали кооперативну квартиру, вартість якої була виплачена 1992 року. Ордер на квартиру АДРЕСА_1 був виданий на ім'я ОСОБА_4

Зазначав, що вказана квартира є спільним майном подружжя, оскільки пайові внески за неї були сплачені ОСОБА_4 в період шлюбу та за рахунок коштів подружжя, а тому просив визначити йому 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

13 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя, а саме: квартирі АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя та належить їм в рівних частках. При цьому судами попередніх інстанцій зазначено, що позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом, оскільки про порушення свого права він дізнався лише в січні 2015 року, коли виселився зі спірної квартири.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Встановлено, що з 04 жовтня 1986 року по 15 листопада

2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_4 була членом кооперативу № 67 та згідно з довідкою Луцької кооперативної житлово-експлатаційної контори № 8 ЖБК № 33/1 від

23 червня 2015 року сплатила в об'єднаний кооператив до заселення будинку перший внесок за спірну квартиру у розмірі 3 200 крб. Пайові внески сплачувались поквартально з І кварталу 1991 року, в ІІІ кварталі 1992 року залишок суми сплачено в розмірі 5 936 крб у повному обсязі.

Ордер на житлове приміщення НОМЕР_1 в будинку житлово-будівельного кооперативу виданий 04 квітня 1991 року ОСОБА_4 на сім'ю у складі трьох осіб на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу від 26 грудня 1990 року. До складу сім'ї входили: ОСОБА_4, чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_5

24 вересня 2015 року ОСОБА_4 оформила право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КЗпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 28 КЗпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Статтею 15 Закону України «Про власність», в редакції, чинній на час виплати пайових внесків за квартиру, установлено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, гараж, іншу будівлю чи приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Момент погашення ним пайових внесків є водночас і моментом виникнення у цієї особи права власності, а врешті, якщо ця особа перебуває в шлюбі - то водночас і права спільної сумісної власності подружжя (за умови, що первісні й наступні пайові внески робилися в період шлюбу).

Враховуючи, що спірна квартира була отримана ОСОБА_4 у період шлюбу, пайові внески за неї були сплачені під час перебування останньої у шлюбі з позивачем, доказів сплати вказаних внесків з особистих коштів відповідача не надано, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про належність спірної квартири сторонам на праві спільної сумісної власності.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, надали вмотивовану оцінку наявним у матеріалах справи доказам, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Доводи ОСОБА_4 щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду із даним позовом, про застосування якого нею було заявлено в суді першої інстанції, є безпідставними, оскільки право позивача було порушено отриманням у 2015 році свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_4

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій, при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від

13 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від

16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович