АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 664/615/14-ц Головуючий в 1 інстанції Бойко В.П.
Номер провадження 22-ц/791/933/17 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Раденської сільської ради, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про вселення та визначення порядку користування квартирою

В С Т А Н О В И Л А :
У лютому 2014р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Раденської сільської ради, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про вселення та визначення порядку користування квартирою.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що їй та ОСОБА_3 на праві спільної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14.03.2014р. розпорядження про приватизацію та свідоцтво про право власності на вказану квартиру скасовані та квартира передана у власність громади. Рішенням Раденської сільської ради від 05.02.2014р. будинок АДРЕСА_2 переданий у власність громадянам, які в ньому мешкають.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просила вселити її у вказану квартиру та встановити порядок користування нею, оскільки є наймачем квартири АДРЕСА_1 , тоді як відповідач ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні квартирою.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 березня 2017 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Ухвалено: вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 та встановити порядок користування квартирою. Виділити в особисте користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 13,4 кв.м. з балконом площею 1,8 кв.м., в особисте користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 17,2 кв.м. В загальне користування всіх мешканців квартири виділити житлову кімнату площею 11,8 кв.м., коридор - 10,8 кв.м., ванну кімнату - 2,8 кв.м., туалет - 1,2 кв.м., кухню 7,9 кв.м. Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Раденської сільської ради на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., в рівних частках з кожного відповідача по 60,90 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість судового рішення та порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 перебували у шлюбі із 23.01.1998р. по 06.12.2007р.

На підставі рішення профспілкового комітету Херсонської дистанції колії від 12.05.1995р. в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_11 видано свідоцтво про право спільної власності на цю квартиру у рівних частках від 16.06.1998р.

Після приватизації всіх квартир вказаного багатоквартирного будинку, житловий будок знятий з балансу сільської ради шляхом передачі його у власність громадян згідно рішення 31 сесії V1 скликання Раденської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області від 05.02.2014р. Акт про передачу житлового будинку власникам приватизованих квартир за їх заявою затверджений 06.02.2014р. (т.1 а.с. 30-33,38-40, 200,201,214).

За повідомленням Раденської сільської ради від 07.08.2017р. станом на час складання довідки будь-яке об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку не утворено та до складу іншого об`єднання співвласників цей будинок не входить.
Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14.03.2014р. скасовано розпорядження органу приватизації про приватизацію спірної квартири, свідоцтво про право власності від 16.06.1998р. визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_11 , ОСОБА_2 на спірну квартиру.

За змістом заявлених позивачкою вимог вбачається, що порушення свого права користування житловим приміщенням і необхідність його відновлення ОСОБА_2 пов`язувала із тим, що відповідач чинить перешкоди у її проживанні у квартирі.

ОСОБА_12 , оскаржуючи рішення суду першої інстанції, порушення своїх прав пов`язувала із тим, що є членом сім`ї наймача ОСОБА_11 та фактично проживає у спірній квартирі, а тому встановлене судом право позивачки на користування житловим приміщенням у цій же квартирі порушує її право користування особою, яка тривалий час понад шість місяців у цій квартирі не проживає і договору найму не укладала.
Відповідно до вимог ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом.

Суд першої інстанції встановив, що позивачка зареєстрована у спірній квартирі із 20.11.2002р. В ході апеляційного розгляду справи сторони визнали той факт, що ОСОБА_2 вселилась у зазначену квартиру у якості члена сім`ї наймача, ОСОБА_11 , з часу реєстрації шлюбу із ним 23.01.1998р., хоча і була зареєстрована за попереднім місцем свого постійного проживання по АДРЕСА_2 до 20.11.2002р.( а.с.5 т.1).

Також сторони визнали той факт, що після розірвання шлюбу 06.12.2007р. позивачка постійно проживала у спірній квартирі до 2011р., проти чого наймач ОСОБА_11 не заперечував. Своє право користування квартирою позивачка пов`язувала із наявністю у неї права часткової власності на 1/2частини квартири, яке ОСОБА_11 оспорив лише у грудні 2012р.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14.03.2014р. встановлено, що розпорядження № 4 від 16.06.1998р. про приватизацію спірної квартири здійснено з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки відсутнє волевиявлення наймача ОСОБА_11 , який постійно проживав та був зареєстрований у цій квартирі, тоді як ОСОБА_2 зареєстрована з 20.11.2002р.

Саме цей факт має преюдиційне значення для справи, яка розглядається і доведенню в силу ст. 61 ЦПК України, не підлягає.

Предметом дослідження і перевірки на стадії апеляційного розгляду були факти щодо порушення права позивачки на користування житловим приміщенням у зазначеній квартирі та наявність підстав для його поновлення.

Так, за змістом довідки від 03.04.2014р., підписаної сільським головою та інспектором ВОСу, позивачка зареєстрована у спірній квартирі, але зі слів сусідів не проживає у ній із 2011 року. (а.с.82)

Допитана в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_1 , пояснила, що з 2010р. є членом сім`ї наймача ОСОБА_11 , із яким 7.04.2013р. зареєструвала шлюб. Станом на день розгляду справи зберігає реєстрацію за попереднім місцем постійного проживання за адресою АДРЕСА_3 . Також визнала той факт, що позивачка з 2008р. постійно не проживає у спірній квартирі, хоча в ній є її особисті речі і меблі (шафа, диван, два крісла). У 2013р. у спірній квартирі змінені вхідні двері і замки, ключі від яких позивачка не має.

Апеляційним судом також перевірені доводи і заперечення сторін відносно обставин виселення ОСОБА_2 оскільки остання стверджувала, що наймач чинив перешкоди їй у проживанні, тоді як апелянт ОСОБА_1 заперечувала ці обставини.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 пояснили, що за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_11 часто сварились. Під час чергової сварки восени 2011 року ОСОБА_11 вигнав позивачку із квартири, тому протягом одного місяця вона тимчасово проживала по АДРЕСА_4 за місцем проживання сім`ї дочки, ОСОБА_15 .

Починаючи із літа 2011 року впродовж року, позивачка наймала житлове приміщення у будинку, належному ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_5 .

Як пояснила остання, позивачка мала при собі лише одяг. Через рік, ОСОБА_2 влаштувалась на роботу у військову частину, де тимчасово проживала у службовому приміщенні.

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 від 02.10.2017р. ОСОБА_2 у період з 2012 по 2015 роки у військовій частині НОМЕР_1 житлом не забезпечувалась.

Із вимогою про вселення у спірну квартиру позивачка вперше звернулась 14.02.2014р., вказуючи, що до часу визнання незаконним свідоцтва про право її власності на 1/2 частину цієї квартири в порядку приватизації за рішенням суду від 14.03.2014р. намагалась захистити своє право користування належним їй нерухомим майном шляхом виділення належної їй частки у цьому майні, але після скасування приватизації та зміни форми власності із приватної на комунальну (яка була до часу приватизації) захисту підлягало право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, наймачем якої є відповідач ОСОБА_11 .

Останній ухвалене судом рішення про задоволення позовних вимог позивачки про її вселення та встановлення порядку користування квартирою не оскаржував.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини, а також надаючи оцінку доказам слід дійти висновку, що позивачка з поважних причин не проживає у спірній квартирі понад шість місяців, оскільки наймач ОСОБА_11 та член його сім`ї ОСОБА_1 чинять перешкоди у користуванні житловим приміщенням, внаслідок чого позивачка не має доступу у квартиру де зберігаються її особисті речі.

Крім того, судом врахована і та обставина, що ОСОБА_1 , хоча і є членом сім`ї наймача, ОСОБА_11 , та вселилась у спірну квартиру за його згодою, однак зберігає право користування житловим приміщенням за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_3 (а.с.129). А тому в розумінні ст. 65 цього Кодексу, її право користування житловим приміщенням у спірній квартирі не підлягає захисту шляхом позбавлення права ОСОБА_2 на користування житлом у цій же квартирі, оскільки вона виселена з порушенням встановленого законодавством порядку та за відсутності передбачених законодавством підстав.

З врахуванням обставин за яких позивачка була позбавлена можливості проживати у спірній квартирі, а також дій наймача та членів його сім`ї з часу примусового виселення позивачки із спірної квартири та безрезультатність її намагань відновити свої права, у тому числі і способом захисту права володіння частиною нерухомого майна до часу визнання незаконним свідоцтва про спільне із відповідачем право власності на квартиру в порядку приватизації, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для судового захисту та відновлення права ОСОБА_2 на користування житловим приміщенням шляхом її вселення та встановлення порядку користування квартирою у заявлений нею спосіб. Інших варіантів порядку користування жодна із відповідачів не пропонувала.

Не спростовують висновків суду і доводи апеляційної скарги у тій частині, що відсутність договору найму, а також не визначеність із балансоутримувачем багатоквартирного будинку позбавляє позивачку судового захисту права користування житлом у спірній квартирі, оскільки за змістом ст. 71 ЖК органи управління житловим фондом можуть заявляти вимоги про визнання когось із членів сім`ї наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, через його відсутність понад строк коли зберігається таке право, у разі, якщо відсутність такої особи змінює права або обов`язки органу управління.

У інших випадках визнання тимчасово відсутнього члена сім`ї наймача таким, що втратив право користування житлом, заінтересовані сам наймач та решта членів його сім`ї, а не орган управління житловим фондом для якого це не створює нових прав і обов`язків і не змінює існуючих.

Сам по собі факт розірвання шлюбу із наймачем не припиняє права позивачки на користування жилим приміщенням, яка продовжувала проживати у спірній квартирі до 2011р., але виселена примусово наймачем без дотримання встановленого порядку та за відсутності передбачених законом підстав, а тому відповідно до ч.3 ст. 64 ЖК має такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування рішення суду та задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий ______________ Н.В.Орловська
Судді: ______________ О.В.Кутурланова
______________ В.В.Майданік