Дата документу 29.09.2017
Справа № 320/4875/17-ц
Провадження №2-о/320/346/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2017 року. м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

при секретарі Фурсовій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа - Мелітопольська міська державна нотаріальна контора в Запорізькій області ,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця, ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій з урахуванням уточнень, просить встановити факт реєстрації 20.02.1999 шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свою заяву обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 20.02.1999, від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Сім'я заявниці є громадянами України та до недавнього часу проживала за адресою: АДРЕСА_1. 23.10.2014 заявниця отримала статус переселенця та 25.08.2015 була зареєстрована у м. Мелітополь. 19.11.2015 у м. Луганськ, Луганської області помер чоловік заявниці ОСОБА_3 Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області встановлено факт смерті ОСОБА_3 на території м. Луганськ, Луганської області. Вказаний факт потрібен був заявниці, щоб отримати свідоцтво про спадщину, однак на її звернення до Мелітопольської міської державної нотаріальної контори вона отримала відмову в оформленні спадщини, оскільки в свідоцтві про шлюб невірно вказано її по-батькові «ОСОБА_1», замість «ОСОБА_1». Враховуючи викладене ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду з даною заявою.

У судове засідання заявниця не з'явилась, від неї на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволені заяви наполягає.

В судове засідання представник зацікавленої особи Мелітопольської міської державної нотаріальної контори в Запорізькій області не з'явився, від державного нотаріуса Лайзорик О.Ф. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовної заяви заперечень не має.

У зв'язку з неявкою сторін у відповідності до п.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Копейськ, Челябінської області Росія, що підтверджується копією свідоцтва про народження, НОМЕР_1, виданого 03 жовтня 1944 року, Копійським міським бюро РАЦС, актовий запис №236./а.с.8/

Згідно довідки архівного відділу державної реєстрації актів цивільного стану департаменту державної реєстрації міністерства юстиції Луганської Народної Республіки №165/10.4-29 від 13.02.2017 04.11.1966 в відділі реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції Луганської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис №2083. 29.05.1986 р. вказаний шлюб було розірвано, актовий запис №209.

Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_2, виданого Артемівським районним відділом РАЦС м. Луганськ 20 лютого 1999року, актовий запис №69 20 лютого 1999р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5., в якому по-батькові нареченої вказано «ОСОБА_1»./а.с.9/

Згідно копії паспорту заявниці 04.11.1967 Артемівським відділом РАЦС м. Луганська зареєстровано її шлюб з ОСОБА_2./а.с.6/

Заявник ОСОБА_1, відповідно до довідки № від 23.10.2014 року, про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_2./а.с.14/

Згідно копії паспорта громадянина України НОМЕР_3 заявниці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5., копії картки платника податків, пенсійного посвідчення, тимчасової довідки №135 від 17.11.2010, посвідчення №4/7 про присвоєння кваліфікації зі спеціальності «акушерство та гінекологія», свідоцтва №99 про складання іспиту її по-батькові пишеться як «ОСОБА_1»./а.с.5,7,10,12,13,15/

Згідно копії трудової книжки заявниці змінювали по-батькові з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1»/а.с.11-12/

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганськ від 14.02.2000 №2-636 встановлено належність ОСОБА_1 диплому виданого 26.06.1967 р. Луганським державним медичним інститутом серії Ц№909044, реєстраційний номер 1575, що підтверджується копією вказаного рішення/а.с.16/.

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганськ від 05.10.2000 №2-2466/2000 встановлено факт належності правовстановлюючого документу - заповіту від 13.10.1987 на користь ОСОБА_1, видане четвертою Ворошиловською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого р.№1-3228 ОСОБА_1, що підтверджується копією вказаного рішення/а.с.17/.

Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду №320/349/16-ц від 29.02.2016 задоволено заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Луганськ Луганської області, Україна/а.с.18-19/.

Листом Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №2657/17.11-06-101 від 23.09.2017 повідомлено, що у Державному реєстрі актів цивільного стану актового запису про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не виявлено. Відповідно до п.3.5. розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/2 поновлення втрачених актових записів про шлюб проводиться тільки за наявності документів, що підтверджують, що відповідний актовий запис був раніше складений в органах державної реєстрації актів цивільного стану або на підставі рішення суду. З урахуванням викладеного відділ не має можливості задовольнити заяву ОСОБА_1 про внесення змін до актового запису про шлюб.

В теперішній час заявниця не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті померлого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з чим звернулась до суду з вказаною заявою.

Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у вказаній справі, а саме довідки архівного відділу державної реєстрації актів цивільного стану департаменту державної реєстрації міністерства юстиції Луганської Народної Республіки №165/10.4-29 від 13.02.2017, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)».

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у томі числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Зокрема недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій територій.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, суд, оцінюючи надані заявницею письмові докази, виходить з вимог ст. 213 ЦПК України, щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи у певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропрала безвісті за обставини, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.6 ч. 1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що та обставина, що 20.02.1999 було зареєстровано шлюб саме між ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, а не ОСОБА_8, підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 15, 60, 212-215, 256-259 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа - Мелітопольська міська державна нотаріальна контора в Запорізькій області - задовольнити.

Встановити факт, що 20.02.1999 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: І.М.БАХАЄВ