У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилався на те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті дружини - ОСОБА_6, яка за життя була клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому на її ім'я були відкриті два депозитні банківські рахунки. За життя ОСОБА_6 ПАТ КБ «ПриватБанк» було видано три електронні ощадні книжки у вигляді пластикових карток та одна картка Privat Travel. Проте банк відмовився видати ОСОБА_5 грошові кошти за договорами банківського вкладу, укладеними з його дружиною.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 просив стягнути на його користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму грошових коштів в розмірі банківських вкладів та процентів за ними, які зберігаються на електронних ощадних книжках відкритих на ім'я ОСОБА_6

У зв'язку зі смертю позивача ОСОБА_5 останнього було замінено на його спадкоємицю - ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять вказані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов'язання за договорами банківського вкладу та видав грошові кошти ОСОБА_7, яка станом на день видачі грошових коштів була спадкоємицею ОСОБА_6 на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, а наданим суду доказам дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у грудні 2009 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договори банківського вкладу, грошові кошти за якими у повному обсязі були виплачені ОСОБА_6 15 березня 2010 року.

Крім того, між сторонами було укладено договір банківського вкладу на суму 2 003 долари США 29 центів та договір банківського вкладу на суму 282 долари США 60 центів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 серпня 2011 року приватним нотаріусом Токмаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8, ОСОБА_7 визнано спадкоємицею після смерті баби - ОСОБА_6, спадщина після смерті якої складається з грошових вкладів з відповідними відсотками, нарахуваннями, компенсаційними та індексаційними виплатами по них, що знаходяться на зберіганні у ПАТ КБ «ПриватБанк».

17 серпня 2011 року ОСОБА_7 надала довіреність ОСОБА_9, на підставі якої останньою 7 вересня 2011 року та 9 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 було отримано грошові кошти за договорами банківських вкладів № SAMDN4883 та № SAMDN1230 відповідно.

Рішенням Токмаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18 серпня 2011 року ОСОБА_7, визнано недійсним. Визнано за ОСОБА_5, як за спадкоємцем за законом, право власності на спадщину, а саме: на грошові заощадження на ім'я ОСОБА_6, що знаходяться на зберіганні в акціонерному товаристві «Ощадний банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «УкрпромБанк»; «РайффайзенБанк Аваль» та інші рахунки в інших банках України, відкриті на ім'я ОСОБА_6

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_5 посилався на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовляється видати йому, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_6, банківські вклади, здійснені спадкоємицею за життя.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Оскільки сторонами договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов'язаним з особою вкладника, то таке зобов'язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов'язання за договорами банківських вкладів, укладених із ОСОБА_6, та видав всі грошові кошти за вказаними договорами особі, яка станом на час видачі грошових коштів була спадкоємцем вкладниці на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, ОСОБА_3, яка є правонаступником позивача, правом уточнення позовних вимог не скористалася.

Доводи касаційної скарги про невідповідність номерів договорів не спростовують висновку судів, оскільки згідно відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» та доданих до неї матеріалів вбачається, що грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN1383 у повному обсязі, у розмірі 1 033 грн 39 коп. були виплачені ОСОБА_6 15 березня 2010 року; грошові кошти за договорами банківського вкладу № SAMDN4883 та № SAMDN1230 були виплачені ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, яке на момент виплати було чинним. Рахунки, зазначені в клопотанні позивача, № 487145, № 488937 та № 487137 є номерами електронних ощадних книжок у вигляді пластикових карток, а рахунок № НОМЕР_1, зазначеного позивачкою, у банку не відкривався.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик