Провадження № 2/752/5217/17
РІШЕННЯ

Іменем України

05.10.2017 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Вищого спеціалізованого суду України про відшкодування шкоди,-

встановив :

До суду звернувся позивач з вказаним позовом в обгрунтування позовних вимог зазначає про те, що йому спричинено шкодии, внаслідок неправомірних дій та рішень як судової гілки влади, при розгляді справ так і Держави в особі Кабінету Міністрів .

Просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування шкоди в розмірі 1800,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 85 000,00 грн.

До суду позивачем подане клопотання про розгляд справи за його відсутності та закриття провадження по справі в частині вимог до відповідача ВССУ України.Одночасно підстави для закриття не вказав.

Відповідачі до суду не з"явилися. Судом про дату судового розгляду судом повідомлені належним чином у передбачений законом порядок.

Дослідивши матеріали справи , судом встановлено наступне.

У відповідності до вимог ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини на які вона почилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених Цим Кодексом. Доказування не може базуватися на припущеннях.

В позовній заяві зазначено, що в результаті дій та бездіяльності Держави в особі Кабінету Міністрів при вирішенні його спорів в судах позивачу спричинено матеріальної шкоди в розмірі 1800,00 грн. та моральної в розмірі 85000,00 грн.. При цьому доказів цьому позивачем не надано.

Стаття 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч.2 , моральна шкода полягоє у :

1) у фізичному болі та страхданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я;

2) у душевних спражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"зку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сім"ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням або пошкодженням її майна ;

4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а ткож діловій репутації фізичної або юридичної особи .

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про відшкодування моральної ( немайнової шкоди ) від 31.03.1995 року № 4 із наступною змінами " під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ , заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб . Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати , зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав , у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ .

Суд, зокрема повинен з"ясуватися, чи підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльність) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа( фізична або юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо не доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, сперіального передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду " відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і судузавдали моральної втрати громадянину призвели до порушення його нормальних життеєвих зв"язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються стражданя, заподіяні громадянину внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Проте відшкодування можливе, якщо доведена вина того, хто заподіяв шкоду. Така шкода, заподіяна громадянину внаслідок незаконного засудження, незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного взяття під варту як запобіжного заходу, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини службових осіб органів дізнання, досудового розслідуванн, прокуратури і суду в порядку, встановденому законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особ івищезазначеними, а також іншими незаконними діями, бездіяльністю, незаконним рішенням органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах у відповідності до ч.6 ст.1176 ЦК України. Тут мова йде про застосування вимог ст.ст.1173-1175 ЦК України,якими встановлюється відповідальність за шкоду, завдану актами влади.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, даний спір не пов"язаний із захистом прав, свобод чи інтересів від порушень з боку органів державної влади у публічно-правових відносинах, оскільки оскаржувані позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядкупередбаченому процесуальним законом.

Верховний Суд України у своєму листі "Про практику у справах за позовами громадн до суддів про визнання і дій ( бездіяльності) суддів неправомірними та стягнення моральної шкоди" вказує на те, що законність процесуальних актів і дій ( бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді , суду є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посігання на процесуальну незалежність ( ст.ст.126,129 Конституції України ).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" роз"яснено, що виключне право перевірки законності та обгрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду і вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядку у справі не допускається.

Положеннями Конституції України визначено, що судове рішення і відповідно до нього дії вбо бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов"язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій. чи пред"явленням позову про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів ( суддів) при здійсненні ними своїх повноважень, гарантованих Конституцією України, оскільки це порушуватиме принцим незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Таким чином питання відшкодування шкоди, завданої позивачу процесуальними діями ( бездіяльністю), судовим рішенням суддів при здійсненні ними правосуддя, шляхом подання заяви до даних суддів ( суду ) є неприпустим, оскільки дана обставина суперечить принципу незалежності суддів та недопущення впливу на них, закріпленого нормами ст.126 Конституції України.

За наведеного вище, для відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу необхідно вказати :

1. чим підтврджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань;

2.якими рішеннями, діями чи бездіяльністю заподіяна шкода;

3.в чому порягає вина заподіювача;

4. який причинний зв"язок між шкодою і протиправними діями заподіювача;

5. з яких розрахунків позивач оцінює завдану шкоду.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказуванняв цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб , показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів . Суд приймає до розгляду, лише ті докази,які мають значення для розгляду справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування . Кожна сторона має довести ті обставини. на які він посилається ,як на підставу своїх вимог і заперечень .

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що позивачу незаконними діями (бездіяльністю) чи рішеннями відповідачів спричинено шкоду. Тому вимоги позову є необгрунтованими і таким, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України,суд,-

вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Вищого спеціалізованого суду України про відшкодування шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Суддя :