АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,
з участю прокурора:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за заявою Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» про госпіталізацію ОСОБА_6 до психіатричного закладу у примусовому порядку, за апеляційною скаргою ОСОБА_7, діючої від імені ОСОБА_6, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 серпня 2017 року,

встановила:

У серпні 2017 року головний лікар Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричної лікарні у примусовому порядку ОСОБА_6, зазначаючи, що останній неодноразово знаходився на лікуванні у зазначеному закладі у звязку із тяжким хронічним психічним захворюванням.

Посилаючись на те, що внаслідок тяжкого психічного розладу ОСОБА_6 вчиняє дії, що становлять явну небезпеку для нього та інших осіб, тому потребує лікування в умовах стаціонару, що підтверджено висновком лікарів-психіатрів психіатричної лікарні, головний лікар просив суд заяву задовольнити та ухвалити рішення про госпіталізацію ОСОБА_6 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Рішенням суду від 14 серпня 2017 року заяву задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, діюча від імені ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви, зазначаючи, що висновки суду щодо наявності підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_6 до психіатричного закладу не відповідають обставинам справи та суперечать положенням Закону України «Про психіатричну допомогу», що регулює спірні правовідносини.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу Херсонська місцева прокуратура та в судовому засіданні представники комунального закладу ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 доводи скарги не визнали, рішення суду просили залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психіатричного здоровя осіб на підставі та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.

Згідно зі ст.14 наведеного Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 тривалий час страждає на тяжкий психічний розлад у формі хронічного психічного захворювання, за висновком лікарів психіатрів «Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради від 11серпня 2017 року ОСОБА_6 тричі за його згодою знаходився на лікуванні в даному закладі. Попередні госпіталізації були повязані з тяжким хронічним психічним захворюванням. Фабула переживань була представлена маячними ідеями переслідування, у батьках вбачав їх двійників, повязував їх із співробітниками ЦРУ, проявляв немотивовану агресію.

10 серпня 2017 року ОСОБА_6 доставлений до лікарні каретою швидкої допомоги за викликом співробітників МНС в звязку з тим, що він насильно утримував матір в квартирі; в спілкуванні був підозрілий, агресивний, переконаний, що конкретні люди, сусіди, знаходяться в змові проти нього з двійниками його батьків.

При огляді, що проводився лікарями-психіатрами за його згодою (відповідно до медичної картки хворого), був напружений, підозрілий, негативістичний, розлючений. Відмовлявся давати про себе інформацію, висловлював упевненість, що відбувається щось надзвичайне для нього і що він оточений двійниками батьків, які час від часу змінюються.

Через загострення психічного розладу ОСОБА_6 на час госпіталізації не мав розуміння дійсності, свого хворобливого стану та наслідків вчинків, був занурений у переживання, що перешкоджало йому правильно усвідомлювати значення та наслідки своїх дій, керувати вчинками, самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Крім того, ОСОБА_6 виявляв реальні наміри пошуку та зясування відносин з особами, що співпрацюють з «двійниками», тобто сусідами, що лікарі-психіатри розцінили як прояв агресивних намірів і вважали, що його лікування можливе лише в стаціонарних умовах.

Враховуючи, що в процесі судового розгляду доведено як той факт, що ОСОБА_6 страждає на психічний розлад, внаслідок чого він вчиняє дії, що становлять явну небезпеку для нього особисто та для оточуючих, так і те, що в нього відсутнє усвідомлення щодо необхідності лікування, та зважаючи на обставини, при яких він був доставлений до психіатричного закладу 10.08.2017 року каретою швидкої допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви представника Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради та про наявність передбачених ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстав для його госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, посилання заявника на недотримання судом принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги, схвалених Резолюцією Генеральної асамблеї ООН №46/119 від 18.02.1992 року колегія суддів вважає юридично неспроможним, оскільки щодо ОСОБА_6 саме кваліфікованими фахівцями, які працюють в області психіатрії (лікарями-психіатрами КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради) встановлено, що він страждає на психічне захворювання і визначено, що внаслідок цього психічного захворювання існує явна небезпека для нього особисто та для оточуючих.

Із наведеного вище висновку лікарів-психіатрів від 11.08.2017 року та пояснень представників психіатричного закладу лікарів-психіатрів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що в результаті загострення хронічного психічного захворювання ОСОБА_6 не усвідомлює необхідність лікування і що його відмова від госпіталізації може призвести до серйозного погіршення здоровя та унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише в умовах стаціонару.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати, що в даній ситуації були інші, менш обтяжливі для хворого альтернативи. На такі заявник не вказує і їх наявність не доводить, а сам ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він визнає, що потребував і потребує лікування, про що нещодавно надав психіатричному закладу свою письмову на те згоду. Він вважає, що не було необхідності доставляти його до психіатричної лікарні каретою швидкої допомоги, яку він не викликав.

На думку колегії суддів, наведене свідчить про те, що в результаті лікування стан ОСОБА_6 покращився і він взмозі оцінити обєктивно стан свого здоровя та усвідомити необхідність продовження лікування, однак в звязку з загостренням тяжкого психічного захворювання не міг цього зробити 10.08.2017 року на час огляду лікарями-психіатрами, а отже рішення щодо його примусової госпіталізації було вимушеним, необхідним і правильним.

Та обставина, що ОСОБА_6 не позбавлений дієздатності і не вчиняв суспільно-небезпечних діянь (крім насильного утримання матері в квартирі) не спростовує висновків суду щодо необхідності його примусової госпіталізації в серпні 2017 року і не є правовою підставою для відмови у задоволенні заяви психіатричного закладу при наявності висновків кваліфікованих і практикуючих лікарів-психіатрів щодо ослаблення його розумових здібностей, вчинення та виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, нерозуміння дійсності, неусвідомлення значення та наслідків своїх дій, втрати можливості задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Важливо, що ця безпосередня небезпека для ОСОБА_6 та оточуючих існувала на час вирішення питання про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу і її (небезпеки) відсутність заявником не спростовано.

При наведених обставинах колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та відмови у задоволенні заяви відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, діючої від імені ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Г.В.Семиженко

ОСОБА_3