Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/1507/17 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/778/2906/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_5 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до наказу №1 від 17 липня 2015 року її було прийнято ФОП ОСОБА_5 на посаду перукаря широкого профілю в салон краси «Софи».

Згідно з наказом №6 від 31 жовтня 2016 року її було звільнено у зв'язку з закінченням трудового договору.

Вважає звільнення незаконним, оскільки про звільнення її було повідомлено через соціальну мережу лише 16 лютого 2017 року, в той час коли з 29 червня 2016 року по 02 листопада 2016 року їй було видано лист про тимчасову непрацездатність у зв'язку з вагітністю та пологами, під час написання нею заяви про декретну відпустку 02 листопада 2016 року відповідачем не зазначалось про звільнення.

Крім того, трудова книжка була їй видана не в день звільнення, а 17 лютого 2017 року, з наказом про звільнення її не ознайомлювали, розрахунок не провели.

На підставі зазначеного просила визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного її звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України, поновити її на посаді перукаря широкого профілю в салоні краси «Софи» або надати інше місце роботи, зобов'язати відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання законної сили внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_3 про недійсність запису про її звільнення, стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату з період з липня 2016 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно розпорядження фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 № 1 від 17 липня 2015 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду перукаря широкого профілю на підставі трудового договору від 17 липня 2015 року, термін дії договору - до 31 жовтня 2016 року

Через закінчення терміну дії договору 31 жовтня 2016 року сторони розірвали укладений трудовий договір на підставі п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, про що відповідачем було видане розпорядження № 6 від 31 жовтня 2016 року.

В матеріалах справи міститься листок непрацездатності серія АГШ №264986, виданий 29 червня 2016 року Пологовим будинком №3 м. Запоріжжя, у зв'язку з вагітністю ОСОБА_3

Згідно з ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, ОСОБА_3 звільненню не підлягала.

В той же час відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З наданого відповідачем розпорядження ФОП ОСОБА_5 №6 від 31 жовтня 2016 року про звільнення позивача вбачається, що з розпорядженням ОСОБА_3 була ознайомлена в день звільнення - 31 жовтня 2016 року, про що свідчить її розписка (а.с.149).

Окрім того, ОСОБА_3 власноруч посвідчено отримання трудової книжки і розірвання самого трудового договору згідно п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.52-53, 150).

З позовною заявою до суду першої інстанції ОСОБА_3 звернулась в березні 2017 року, таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск ОСОБА_3 передбаченого ст. 233 КЗпП України строку позовної давності.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона дізналась про звільнення 16 лютого 2017 року не може бути прийнято до уваги з огляду на наступне.

За статтями 11, 27 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3 не надано відповідних доказів на підтвердження отримання трудової книжки та відповідних записів саме у лютому 2017 року, вказане спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Роздруківка переписки ОСОБА_3 з соціальної мережі www.vk.com не є належним доказом дати повідомлення про звільнення, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів належності відповідного облікового запису саме ФОП ОСОБА_5

Клопотання про витребування відповідної інформації в суді першої інстанції та і суді апеляційної інстанції позивачем та її представником не заявлялось.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: