Справа № 493/1435/17
Провадження № 2/493/794/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

за участю секретаря ТИХОНОВОЇ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу земельних ділянок, укладену між ним і відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,957 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, розташовані по АДРЕСА_1, які раніше на праві приватної власності належали матері відповідача ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1, стверджуючи, що 03.06.2017 року він уклав з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаних земельних ділянок, згідно якої сплатив відповідачу вартість земельних ділянок у сумі 18 тис. грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передала йому витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, самі земельні ділянки, але, оформити у нотаріуса угоду позивач не зміг, оскільки відповідач жодного разу не з'явилася до нотаріуса і повідомила позивача, що робити цього не має наміру.

Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаними земельними ділянками, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом, надав суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі.

Відповідач до судового засідання не з'явилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і небажання з'явитися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, просить справу розглянути за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що матері відповідача ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 06.12.2013 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С., (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 8748739, та індексний номер 8746282 від 06.12.2013), належали відповідно земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,957 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, розташовані по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла її дочка відповідач ОСОБА_2, але, свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді вище вказаного нерухомого майна вона встановленим порядком не отримала, крім неї інших спадкоємців першої черги за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено, 03.06.2017 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаних земельних ділянок, згідно якого відповідач продала, а позивач придбав вказані земельні ділянки за 18 тис. грн. і по акту прийому-передачі від 03.06.2017 року відповідач передала, а позивач прийняв земельні ділянки, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобов'язання оформити угоду належним чином у нотаріуса.

Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756-VI (2756-17) від 02.12.2010 договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Нині діючі та діючі на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами статті 334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обов'язкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не пов'язують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів, з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як об'єкт державної реєстрації.

В даному випадку не можна застосовувати положення ч.1 ст.210 ЦК України, так як вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст. 334, 557, 640 ЦК України, які пов'язували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є вже недіючі у зв'язку зі змінами, внесеними із Законами України № 1878-VІ (1878-17) від 11.02.2010 року, № 2756-VІ (2756-17) від 02.12.2010 року.

Суд констатує, що вирішуючи спори про визнання правочинів дійсними, судам необхідно враховувати, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким ч.3 ст.640 ЦК викладено в новій редакції, а саме: «договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення», і таким чином, до правочинів, укладених після 1 січня 2013 року абзац 3 п.13 ППВСУ №9 у прямому своєму розумінні не може бути застосований.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В судовому засіданні встановлено, що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки відповідач не з'являється до нотаріуса для посвідчення вище вказаного договору, а відтак, втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220, 334, 640, 657, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1, укладену між ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.12.2013 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С., (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 8748739 від 06.12.2013), яка раніше на праві приватної власності належала ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,957 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.12.2013 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С., (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 8746282 від 06.12.2013), яка раніше на праві приватної власності належала ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ