Справа № 755/8951/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Гончарук В.П.

за участі секретаря - Красновій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребовування майна з чужого незаконного володіння, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду та відповідно до позовних вимог просить суд витребувати у відповідача ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 й повернути спірну квартиру у власність ОСОБА_1

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2011 р. Дніпровським районним судом м.Києва було проголошено заочне рішення. Відповідно до якого право власності на спірну квартиру №167 було визнано за ОСОБА_5 .

09.02.2012 р. на підставі договору купівлі - продажу квартири ОСОБА_5 відчужив спірну квартиру 167 ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину від 28 січня 2014 р. треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали власниками по ? частини кожен спірної квартири .

6 січня 2017 р. на підставі Акту про проведення електронних торгів, що були проведенні на підставі ст..61 Закону України «Про виконавче провадження» спірна квартира №167 була відчужена та видано свідоцтва від 20.01.2017 р. на ОСОБА_8 який став її одноособовим власником.

23.02.2017 р. ОСОБА_8 відчужив спірну квартиру ОСОБА_2 шляхом укладання договору дарування квартири .

26 грудня 2012 р. рішенням Апеляційного суду м.Києва було скасовано рішення Дніпровського районного суду м.Києва вуд 17.10.2011 р., яким було визнано право власності на зазначену спірну квартиру №167 за ОСОБА_5

Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст.. 388 ЦК України, а також те, що на час проведення електронних торгів та укладання договору дарування квартири №167 вже була винесена ухвала суд від 7 вересня 2016 р. , якою було накладено арешт на спірну квартиру з забороною її відчуження, в зв'язку з чим позивач вважає, що проведені прилюдні електронні торги та договір дарування спірної квартири також суперечать вимогам ст..215 ЦК України

Крім того позивач також обґрунтовує свою позицію посиланням на Постанову Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»

В судовому засіданні представник позивача та позивач наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просили їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, зазначаючи, що спірна квартира №167 вибула з права власності ОСОБА_10 без згоди на те позивача, але в послідуючому право власності позивача ОСОБА_10 було поновлено на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва вуд. 26.12.2012 р.

Представник відповідача та відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували наполягаючи на тому, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна , на даний час постійно там проживає, крім того правочини, на підставі яких було відчуження спірної квартири №167 на даний час є чинними та ніким не скасовані, а також позивач пропустила строки звернення до суду , так -як дізналася про порушення своїх прав в 2012 р., надавши до суду свої письмові заперечення.

Представник третіх осіб заперечував щодо задоволення позову , підтримавши правову позицію представника відповідача та також надав до суду свої письмові заперечення.

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду встановив наступне, що 17.10.2011 р. Дніпровським районним судом м.Києва було проголошено заочне рішення. Відповідно до якого право власності на спірну квартиру №167 було визнано за ОСОБА_5 .

09.02.2012 р. на підставі договору купівлі - продажу квартири ОСОБА_5 відчужив спірну квартиру 167 ОСОБА_6.

26 грудня 2012 р. рішенням Апеляційного суду м.Києва було скасовано рішення Дніпровського районного суду м.Києва вуд 17.10.2011 р., яким було визнано право власності на зазначену спірну квартиру №167 за ОСОБА_5

Статтею 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем після винесення рішення Апеляційним судом м.Києва від 26.12.2012р. до моменту подачі позову 26.05.2016 р. будь - яких дій направлених на відновлення свого порушеного права власності на спірну квартиру здійснено не було, що в подальшому призвело до успадкування спірної квартири 28 січня 2014 р. третіми особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після смерті спадкодавця ОСОБА_6

Також статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається в послідуючому 6 січня 2017 р. на підставі Акту про проведення електронних торгів, що були проведенні на підставі ст..61 Закону України «Про виконавче провадження» спірна квартира була відчужена та видано свідоцтва від 20.01.2017 р. на спірну квартиру 167 на ОСОБА_8

23.02.2017 р. ОСОБА_8 відчужив спірну квартиру ОСОБА_2 шляхом укладання договору дарування квартири , яка на даний час проживає в спірній квартирі

На час проведення електронних торгів та укладання договору дарування спірної квартири в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було відомостей щодо обтяжень на спірну квартиру.

Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

П. 22 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ №5 віж 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Як вбачається 09.02.2012 р. ОСОБА_6 стала власником спірної квартири на підставі договору купівлі - продажу квартири, вказаний договір у встановленому законом порядку не оскаржувався та на момент його укладання ОСОБА_5 мав право на укладання зазначеного договору.

Також відповідно до вимог статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України визначено, що особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На думку суду позивач ОСОБА_10 дізналася про порушене її право на спірну квартиру 26.12.2012 р. з моменту винесення Апеляційним судом м.Києва рішення, яким було скасоване рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 17.10.2011 р., яким було визнано право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, але до суду позивач звернулася тільки 26.05.2016 р., тобто через три роки 5 місяців, тобто поза строки встановлені статтею 257 ЦК України.

га підставі викладеного, керуючись ст..10, 11, 58,60,88, 208,209,212-215,218 ЦПК України, статтями 257, 267, 391, 388 ЦК України , суд , -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребовування майна з чужого незаконного володіння - відмовити

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення .

Суддя: