Справа № 441/366/16 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/1251/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І..

секретар Іванова О.О.

З участю: представника ОСОБА_2-ОСОБА_3, представника Суховільської сільської ради- Кінаш Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргми ОСОБА_2 та представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 9 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння після смерті ОСОБА_7, зустрічним позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку та на 1/3 частку право власності за законом після смерті матері ОСОБА_9 на будинковолодіння №76 на вул. Хмельницького в с.Суховоля Городоцького р-ну Львівської області.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області в користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 364 (триста шістдесят чотири ) грн. 06 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_8, ОСОБА_4 1/6 частку (або по 1/12 за кожним) право власності за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 26.03.2004 року та мав право на 1/6 частку будинковолодіння №76 на вул. Хмельницького в с.Суховоля Городоцького р-ну Львівської області належну його матері ОСОБА_9.

В решті зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області на користь ОСОБА_4, ОСОБА_8 судові витрати у розмірі по 183 (сто вісімдесят три ) грн. 74 коп. з кожного.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та представник ОСОБА_4, ОСОБА_8 - ОСОБА_6.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що суд не врахував того, що на момент одруження її батьків діяв Цивільний кодекс УРСР 1922 року, який виокремлював три форми власності: одноособова власність фізичних осіб, власність декількох осіб, що не складають обєднання (загальна власність), власність приватних юридичних осіб. Вказує, що відповідно до записів у погосподарських книгах ОСОБА_11 був одноосібним власником будинку. Проте суд помилково відніс дім ОСОБА_11 до суспільної групи господарства як колгоспної внаслідок чого незаконно визначив ОСОБА_9 (невістку) членом колгоспного двору, а відтак особу, яка набула права спільної сумісної власності подружжя на ? частку спірного будинку. До такого висновку суд дійшов не врахувавши, що колгоспна суспільна група господарства зявилася з прийняттям ЦК УРСР 1963 року. Враховуючи те, що ОСОБА_11 був останнім членом колгоспу та помер у 1976 року суспільна група господарства як колгоспна припинилася у звязку з його смертю. Враховуючи те, що її батько працював робітником, двір набув статусу «робітничий», а тому мати як його дружина не могла бути співвласницею ? будинку, як це незаконно визначив суд. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати право власності на будинковолодіння №76 на вул. Хмельницького в с.Суховоля Городоцького р-ну, Львівської області за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом складеним ОСОБА_7 та посвідченим 26 серпня 1998 року. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Наголошує на тому, що позивачі за зустрічним позовом вважаються такими, що прийняли спадщину за своїми померлими дідом та бабою в частині, що мала належати їх померлому батькові ОСОБА_10 в порядку ст.ст.1235,1266,1268 ЦК України. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 право власності на ? частину житлового будинку №76 на вул. Хмельницького в с.Суховоля, Городоцького р-ну, Львівської області.

Позивачка по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, однак забезпечила явку свого представника ОСОБА_3

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_6 в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України ( надалі ЦПК) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 та представника Суховільської сільської ради ОСОБА_12 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та заперечення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_8- ОСОБА_6, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, апеляційна скарга представника позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_6 підлягає відхиленню.

Відповідно до статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Приписами статті 4 ЦПК зазначається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріалами справи та судом встановлено що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1951 року та проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час спільного проживання у шлюбі у них народилося семеро дітей.

05 січня 2005 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 355767 виданим Суховільською сільською радою Городоцького району Львівської області 10 січня 2005 року. ( а.с. 10).

08 лютого 2004 року померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 027275, виданим Суховільською сільською радою Городоцького району Львівської області ( а.с.5).

За життя ОСОБА_7 26 серпня 1998 року на випадок своєї смерті заповів належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, присадибну земельну ділянку, а також все рухоме і нерухоме майно на користь доньки ОСОБА_2 Заповіт був посвідчений секретарем Суховільської сільської ради, не змінювався та не скасовувався. (а.с.4).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК зазначається, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК.

Із матеріалів справи, зокрема із пояснень позивачки ОСОБА_2 та записів у погосподарських книгах ( а.с.3-8 т.2) вбачається, що родина ОСОБА_7 проживала у житловому будинку 1918 року забудови. У 1951 році в родину як невістка прийшла проживати ОСОБА_9, яка одружилася із ОСОБА_7 За час проживання однією сім»єю подружжя ОСОБА_7 не перебудовували житловий будинок у якому проживала, а відтак такий був власністю ОСОБА_7, який успадкував зазначений житловий будинок після смерті своїх батьків.

Посилання представника позивачки ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на аналіз типу двору колгоспний, робітничий у даному випадку не мають суттєвого значення для вирішення спору, оскільки станом на 1991 рік двір був робітничий та власником його був ОСОБА_7 Крім цього, постановляючи рішення, суд не давав оцінки типу двору чи робітничий, чи колгоспний, а відтак посилатися на це у апеляційній скарзі не було необхідності.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції відніс житловий будинок до спільної сумісної власності подружжя, виходячи не з правовстановлюючих документів, а з довідок сільської ради, які написані із слів та суперечать даним зазначеним у Будинковій книзі, де площа будинку зазначена 36 м2 , а у технічному паспорті 42,6 м2.

Як вбачається із технічного паспорта такий виданий у 2007 році. Вперше інвентаризаційна справа на спірний житловий будинок заведена у 2007 році після того як ОСОБА_2 на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06.11.2007 року була визнана власником житлового будинку у с.Суховоля вул. Б.Хмельницького,76 Львівської області у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 У інвентаризаційній справі є довідка Суховільської сільської ради №1223 від 16.06.2007 року про те, що житловий будинок №76 на вул. Б.Хмельницького у с.Суховоля рахувався за ОСОБА_7

Із поверхового плану житлового будинку вбачається, що станом на 2016 рік мають місце самовільно побудовані приміщення до будинку та добудовано мансарду, які на даний час не закінчені будівництвом. Із пояснень представника позивачки ОСОБА_2- адвоката ОСОБА_3 такі приміщення добудовані позивачкою ОСОБА_2, яка вважала себе спадкоємцем по заповіту, прийняла спадщину, будучи зареєстрованою у житловому будинку №76 вул. Б.Хмельницького у с.Суховоля Городоцького району.

Колегія суддів не погоджується із припущенням суду, що спірний житловий будинок 1960 року забудови, що у книгах за 1954 р. спадкодавці мали ? частину будинку. Такі записи у по господарських книгах свідчать про їх неповноту, не деталізовані та недописано, хто співвласник другої частини житлового будинку по цій же адресі, а якщо вважати спадкодавців власниками ? частини житлового будинку в особі ОСОБА_7, зазначене суттєво впливає на рішення суду. Якщо би будинок був 1960 року забудови, обов»язковим у цей період часу було виділення земельної ділянки під забудову, надавався Типовий проект будівництв житлового будинку та строк побудови із вказівкою з якого матеріалу побудувати, у який колір помалювати огорожу. Зазначені вимоги стосувалися як села так і міста. Відповідно до статті 59 ЦПК суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів виходить з того, що складаючи заповіт на дочку ОСОБА_2, заповідач ОСОБА_7 вважав себе одноособовим власником житлового будинку та іншого майна.

Сторонами по справі протилежне не доведено, рішення суду постановлено на припущеннях та суперечливих доказах, які нічим не підтверджені.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обов»язкова) частка.

Статтею 1266 ЦК передбачено право дітей ОСОБА_10, який помер 26.03.2004 року , тобто внуків померлої у 2005 році ОСОБА_9 на спадкування належної їхньому батькові частки у спадковому майні, оскільки позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (позивачі за зустрічним позовом) на момент відкриття спадщини після смерті своєї баби 08.02.2006 року були неповнолітніми, а тому в силу вимог статті 1268 ч.4 ЦК вважаються такими, що прийняли спадщину.

Однак, як вбачається із вищезазначеного ОСОБА_7 був єдиним власником житлового будинку №76 вул.Б.Хмельницького у с.Суховоля Городоцького району Львівського області та при житті склав заповіт у якому все належне йому майно в тому числі житловий будинок заповів своїй дочці ОСОБА_2 Відтак, спадкування по закону на ? спірного житлового будинку стороною позивача по зустрічному позову не доведено.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 не підтверджені належними та допустимими доказами.

Із врахуванням представлених по справі доказів, з отриманих по справі пояснень сторін, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає до скасування із ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_8 ОСОБА_14 в і д х и л и т и .

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння №76 по вул. Б.Хмельницького в с.Суховоля Городоцького району Львівської області.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_4 відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_15