АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5462/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарях Юрченко А.С., Казанник М.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

представника позивача ПередереєваВ.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року позов ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволено: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» 41 549,79 грн заборгованості за кредитним договором та 1378,00грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2012 року ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 уклали договір б/н, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору станом на 30.09.2016 у неї виникла заборгованість у розмірі 41 549,78грн, яка складається: 4 460,70грн заборгованості за кредитом; 31 484,34 грн заборгованості по процентах за користування кредитом; 3 150,00грн заборгованості за пенею та комісією; 500грн штрафу (фіксована складова); 1 954,75 грн штрафу (процентна складова).

Виходячи з того, що відповідач, отримавши та використавши кредитні кошти, належним чином не виконала свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість, - суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Подільського районного суд м. Києва від 10 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «КБ «Приватбанк» у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження існування її зобов'язань за договором та їх розміру, безпідставно стягнуто пеню і штрафи та що Банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та поросив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 18.08.2012 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання банківських послуг, за яким банк відкрив відповідачу картковий рахунок зі встановленим кредитним лімітом 5 000,00грн та зі сплатою 30 % річних за користування кредитними коштами.

Указаний договір банківських послуг складається із заяви позичальника, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг .

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надані до позову Умови і Правила надання банківських послуг відповідають змісту Умов і Правил, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання Анкети-заяви (ас 8-31).

Підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанк (ас5), ОСОБА_5 погодилася з тим, що вона ознайомлена з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами, що у сукупності складають укладений між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні оригінали вказаних документів, не заслуговують на увагу, адже у судовому засіданні апеляційного суду 22 серпня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» надав суду для огляду оригінал Анкети-заяви, підписаної ОСОБА_5 (ас149), а наявні в матеріалах справи копії цих документів належним чином посвідчені (ас3-31, ст. 64 ЦПК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання (його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - ст.610 ЦК України) настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст.611 ЦК України). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Відповідно до ст. 624 ЦК та п. 2.1.1.7.6. Умов і Правил передбачено право банку нарахувати неустойку (штрафи) за порушення строків погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, процентах за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до довідки про умови кредитування і використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» встановлено, що ОСОБА_5 зобов'язалась щомісячно до 25 числа сплачувати 7% від заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 30% річних та комісії за зняття готівки. Проте, оскільки ОСОБА_5 вказані умови належним чином не виконувала, у неї станом на 30.09.2016 виникла заборгованість, яка становить 41 549,79грн і складається з 4460,70грн заборгованості за кредитом, 31 484,34грн заборгованості по процентах, 3 150,00грн пені, а також штрафів 500,00грн (фіксована складова) та 1954,75грн (відсоткова складова).

Надані позивачем докази на підтвердження заборгованості за договором підтверджуються наявними у матеріалах справи належними і допустимими доказами і у встановленому законом (ст. ст. 10, 60, 137 ЦПК України) порядку не спростовані.

Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов'язань, які передбачені договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Аналогічні умови зазначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна , 55 днів пільгового періоду».

Доводи апеляційної скарги про застосування строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою договору про надання банківських послуг, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає місячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення заборгованості, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (Постанова Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі № 6-14 цс 14).

Крім того, граничний строк дії картки - листопад 2016 року, а з даним позовом до суду банк звернувся 04.11.2016 без пропуску строку позовної давності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 посилається на те, що з урахуванням положень п. 1.1.1.12.6.4 Умов і Правил надання банківських послуг у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з неї процентів за користування кредитом. Такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, адже п. 1.1.1.12.6.4 Умов і Правил надання банківських послуг не стосується вказаного питання.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.4 Умов і Правил надання банківських послуг у разі непогашення суми простроченого кредиту (Кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 120 днів весь кредит (овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переведення кредиту в статус прострочених боргових зобов'язань здійснюється відповідно до п.2.1.1.12.6.1. на залишок простроченої заборгованості, позичальник сплачує пеню у розмірі зазначеному в п. 2.1.1.12.6.1 даних Умов. При цьому винагорода проценти за користування кредитом не сплачується.

Оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження того, що непогашена сума заборгованості ОСОБА_5 переведена в статус простроченого боргового зобов'язання, відповідач у передбаченому законом порядку суду не надала, а позивач зазначив, що кредит ОСОБА_5 в статус простроченого боргового зобов'язання не переведено, - суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості з урахуванням процентів за користування кредитом, адже сама по собі наявність заборгованості понад 120 днів не дає підстав вважати, що кредит набув статусу простроченого боргового зобов'язання в розумінні п. 2.1.1.12.6.4 Умов і Правил надання банківських послуг.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 309 313 - 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна