З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.10.2017 селище Оржиця
Оржицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Гришка О.Я.,
при секретарі - Федорині А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся 15 серпня 2017 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
У позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» вказано, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.05.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві повідомив, що вони не заперечують проти розгляду справи за їхньої відсутності та винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце і час проведення судового засідання, в судове засідання повторно 04.10.2017 року не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд ухвалює рішення без проведення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по справі, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.05.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2 п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг.
Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві (а.с. 9).
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.610 ЦК України.
У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України).
Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору б/н від 30.05.2006 року та має заборгованість:
8485 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом;
Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню.
В свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення 2900 грн. заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог.
Суд зазначає, що враховуючи вищенаведене, у разі заявлення декількох вимог, які є майновими, до змісту кожної позовної вимоги належить визначення конкретної її грошової оцінки. Тобто, у разі стягнення грошових сум, позивач повинен визначити конкретну суму, яку він просить стягнути за кожною вимогою.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).
Неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань (ч.1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобов'язання (ст. 611 ЦК України).
В свою чергу, з аналізу довідки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг, вбачається, що комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги.
Таким чином, правовідносини, пов'язані із сплати пені та правовідносини, пов'язані з сплатою комісії мають різну правову природу.
В порушення вказаних норм позивачем розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 2900 грн. В розрахунку заборгованості відповідні графи мають назви «ставка пені», «сума комісії та пені», «сума комісії та пені накопичувальним підсумком».
На вимогу суду щодо надання окремого розрахунку пені та комісії позивач не відреагував.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені в розмірі 100 грн. щомісячно відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Пам'ятки клієнта, які визначають їх розмір, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними.
Позовні вимоги в частині стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина), 3081 грн. 52 коп. штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
У той самий час, згідно з пунктом 8.6. Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обов'язковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України.
Незважаючи на те, що суд визнав недоведеним розмір пені, яку просив стягнути позивач, ця вимога ним заявлена, тому в даному випадку, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 629, 1048-1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 74, 88, 179, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
1. Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
3. В іншій частині позовних вимог відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1440 (одна тисяча чотириста сорок) гривень 96 коп.
Позивач апеляційну скаргу на рішення суду може подати протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії до Оржицького районного суду.

Суддя