Єдиний унікальний номер 242/314/17 Номер провадження 22-ц/775/1695/2017
Головуючий у 1 інстанції: Владимирська І.М. Єдиний унікальний номер 242/314/17
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1695/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Груіцької Л.О., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Краматорського міського протитуберкульозного диспансеру, ОСОБА_2 охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації, ОСОБА_3 лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки», третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 16 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Краматорського міського протитуберкульозного диспансеру, ОСОБА_2 охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації, ОСОБА_3 лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки», третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України про стягнення невиплаченої заробітної плати.

У апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неврахування практики Європейського суду з прав людини. Відмовляючи у позові суд послався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про наявність у відповідача КПЛУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка» заборгованості перед позивачем та її розмір. Однак, суд не взяв до уваги, що з позовами про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з липня по листопад включно 2014 року звернулися всі працівники диспансерного відділення у м. Авдіївка. У відповідності до частин 1, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь яка довідка щодо заборгованості по заробітній платі, видана Міським протитуберкульозним диспансером м. Горлівки не матиме жодної юридичної сили. Поштове сполучення із м. Горлівка відсутнє, а відвідувати це місто з метою отримання довідки по заробітній платі небезпечно для життя. Її вини у тому, що КПЛУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівка» не перемістилось на територію, контрольовану українською владою немає. Суд навіть не дослідив в судовому засіданні журнал обліку робочого часу за період з липня по жовтень 2014 року, проте, визнав цей доказ неналежним.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації ОСОБА_4 та представник ОСОБА_3 лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська» ОСОБА_5 заперечували проти скарги та просили рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена, надіслала заяву, у якій просить розглянути справу без її участі у звязку із загостренням ситуації у прифронтовому місті Авдіївка, апеляційну скаргу підтримує.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області до апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки.

Представник відповідача ОСОБА_3 лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки» до апеляційного суду не зявився. Внаслідок неможливості повідомлення відповідача шляхом направлення судової повістки поштою та відсутності будь-яких інших засобів звязку, повідомлення відбулося шляхом розміщення оголошення на сайті апеляційного суду.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників відповідачів ОСОБА_2 охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації та ОСОБА_3 лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська», дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 з 16.08.2013 року прийнята на посаду медсестри диспансерного відділення КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Авдіївка».

Відповідно до рішення Донецької обласної ради від 28.02.2013 року № 6/19-480 КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Авдіївка» з 01 серпня 2013 року реорганізований шляхом приєднання до КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки».

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року м. Горлівка є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

ОСОБА_3 лікувально-профілактична установа «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки» не перемістилась на територію, підконтрольну органам державної влади України.

ОСОБА_3 лікувально-профілактичною установою «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська» згідно наказів ОСОБА_2 охорони здоровя облдержадміністрації «Про організацію надання протитуберкульозної допомоги населенню» №303 від 31 жовтня 2014 року та №337/01 від 27 листопада 2014 року «Про внесення змін до наказу департаменту охорони здоровя від 30.12.2013 року № 681» внесено зміни до мережі та штатного розкладу з 01.12.2014 року щодо включення диспансерного відділення м. Авдіївка у склад установи.

Відповідно до Наказу №70-к від 28 листопада 2014 року позивачка була переведена до комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська» з 01 грудня 2014 року.

Отже, судом встановлено, що позивачка у спірний період з липня 2014 року по листопад 2014 року перебувала у трудових відносинах з КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки», та лише з грудня 2014 року перебуває у трудових відносинах з КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська».

За інформацією комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська» установі надані додаткові бюджетні асигнування (у тому числі на заробітну плату) для фінансування диспансерного відділення у м. Авдіївка з 01.12.2014 року.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року залучено до участі у справі, як співвідповідача, комунальну лікувально - профілактичну установу «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки», оскільки позивачка ставить питання про стягнення заборгованості по заробітній платі за період перебування її у трудових відносинах із комунальною лікувально - профілактичною установою «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки».

Позивачка наполягає на стягненні заборгованості по заробітній платі за період з липня по листопад 2014 року з ОСОБА_2 охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації шляхом списання коштів з Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи із наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що належним відповідачем у справі є комунальна лікувально-профілактична установа «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки», яка є

є бюджетною установою та не перемістилась на територію, підконтрольну органам державної влади.

Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», яка набрала чинності 11 листопада 2014 року, встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Пунктом 3 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року, встановлено, що заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт на контрольовану територію, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи. Заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, якщо установа продовжує функціонувати (здійснювати господарську, статутну діяльність) і працівники виконують свої функціональні обовязки (п. 4 Тимчасового порядку).

За інформацією Державної казначейської служби України призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою.

Отже суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі з ОСОБА_2 охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації шляхом списання коштів з Державного бюджету України та правильно прийшов до висновку про те, що належним відповідачем у справі є комунальна лікувально-профілактична установа «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки» суд виходив з того, що позовні вимоги позивачкою не доведені, не надано належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про наявність у цього відповідача заборгованості по заробітній платі та про її розмір.

При цьому суд не прийняв до уваги надану позивачкою копію журналу обліку робочого часу за період з липня 2014 року по жовтень 2014 року, оскільки дана копія не оформлена належним чином, не містить посилання на посадову особу, яка виготовила дану копію та відсутня печатка установи, що її видала.

Крім того, сам по собі журнал обліку робочого часу може підтвердити лише вихід позивачки на роботу у період з липня по листопад 2014 року, а не розмір заборгованості по заробітній платі.

Копії довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданої УПФУ у Донецькій області та журналів обліку надходження та витрат лікарських засобів також не містять інформації про наявність та розмір заборгованості по заробітній платі.

Розрахунок заборгованості, на який посилалась позивачка, здійснений нею шляхом множення її заробітної плати за червень 2014 року у розмірі 4 901,95 грн. на 5 місяців ( з липня по листопад 2014 року) не є належним доказом щодо розміру заборгованої заробітної плати та її складових.

Із наданої позивачкою довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданої УПФУ у Донецькій області, вбачається, що заробітна плата за червень 2014 року 4 342,89 грн., а не 4 901,95 грн., як вказує позивачка.

Рішення суду не можу ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на те, що позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати є похідними від вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволені цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість по заробітній платі має бути стягнена на підставі ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» безпідставні, оскільки ця норма стосується питання відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що м. Авдіївка перебуває під контролем української влади з 30 липня 2014 року, тобто за увесь час існування заборгованості із виплати заробітної плати органи державної влади здійснювали свої повноваження у м. Авдіївка у повному обсязі, тому немає підстав для відмови у погашенні заборгованості із заробітної плати за рахунок коштів Державного бюджету не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позову, як про це просить позивачка, з наступних підстав.

Диспансерне відділення «Міський протитуберкульозний диспансер м. Авдіївка» в період виникнення заборгованості було структурним підрозділом комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки» та не є юридичною особою.

За частиною 2 статті 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно із частиною 1 статті 29 ЦК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідальність щодо своєчасної виплати заробітної плати повинна нести юридична особа, тому вказаний довід апеляційної скарги є неспроможним.

Довід апеляційної скарги про відсутність вини позивачки у тому, що комунальна лікувально-профілактична установа «Міський протитуберкульозний диспансер м. Горлівки» не перемістилась на територію, контрольовану українською владою та про те, що доказом наявності заборгованості по заробітній платі є факт звернення до суду всіх працівників відділення у м. Авдіївка також не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки не спростовують висновків суду про відсутність належних та допустимих доказів про наявність заборгованості та її розмір.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Л.О. Груіцька

ОСОБА_6