Справа № 302/163/17
№ 2/302/103/17
Номер рядка звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

05.05.2017 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Цімбота В.І.,

при секретарі Митряк І.П.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом, який мотивує слідуючим.

01.12.2015 року під постійним психічним тиском з боку відповідача позивачкою було підписано договір позики про отримання нею від ОСОБА_3 14 000 грн. позики з обовязком повернути цю суму до 01.01.2016 року.

Просить позивачка визнати цей договір недійсним, так як вона фактично грошей не отримувала, а цей договір є способом погашення недостачі, яка виникла у неї як у продавця.

Крім того, всі боргові зобовязання по нестачі вона погашала, так як продовжувала працювати у відповідача і не отримувала за це заробітну плату.

Позивачка свої вимоги підтримала у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_3 з позовом не згідний, так як позивачка йому боргувала вказану суму і не повернула її.

Дослідивши докази у справі, заслухавши сторін, визначивши предмет спору, суд вважає, що позов слід задоволити.

За ст. ст. 827-829 ЦК України за договором позики одна сторона передає безоплатно або зобовязується передати другій стороні річ для користування протягом встановленого строку.

Позивачка подала суду копію договору позики від 01.12.2015 року за яким вона позичила у ОСОБА_3 грошові кошти в 14 000 грн. із зобовязанням повернути їх до 01.01.2016 року.

Сторонами не оспорюється і не потребує доказування факт підписання ними вказаного договору ( арк.. 5), а також та обставина, що ОСОБА_1 працювала у ОСОБА_3 продавцем як до 01.12.2015 р., так і після аж до вересня 2016 р. без укладення трудової угоди і дійсно станом на 01.12.2015 р. як продавець вона мала нестачу товару, що належав ОСОБА_3 і зобовязувалася цю нестачу погасити.

Ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто, при укладанні договору позики позикодавець повинен передати позичальнику певну визначену договором річ як у даному випадку 14 000 грн.

Суд вважає, що даним правочином відповідач мав намір погасити борг, який виник у нього по вині позивачки за даним позовом, але не аж ніяк не свідчить про реальне укладення договору позики.

Крім того, ОСОБА_1 пояснила суду, що з грудня 2015 року по вересень 2016 р. вона продовжувала працювати у ОСОБА_3 продавцем без укладення угоди трудової, однако заробітну плату не отримувала і таке йшло на погашення нею боргу і останній нею погашено в повному обсязі.

Відповідач іншого суду не довів в порядку ст. 60 ЦПК України , зокрема, не подав суду докази того, що ОСОБА_1 отримувала заробітну плату після укладення договору позики, такій дійсно було позичено вказану суму і така є борговим зобовязанням ОСОБА_1

Ст. 228 ЦК України передбачає визнання правочину недійсним у разі порушення публічного порядку, тобто такий має відповідати інтересам держави, суспільства, його моральним засадам.

Суд розглядає справу в межах позовних вимог, за яким не потребується повернення сторін в попереднє становище.

Тому, керуючись ст. ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати недійсним договір позики, укладений 01.12.2015 р. в смт. Міжгіря між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, за яким ОСОБА_1 отримала позику в 14 000 (чотирнадцять ) тисяч грн.. у ОСОБА_3

Стягнути із ОСОБА_3 ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 ОСОБА_5 понесені судові витрати на 640 (шістсот сорок) грн..

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційний суд Закарпатської області в порядку і строки, передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_6