___________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6044/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради»

в особі державного реєстратора Антоненко Оксани Сергіївни, ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

про визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації

та за зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах

неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,

неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

на стороні відповідача - Орган опіки та піклування

Київської районної адміністрації Одеської міської ради,

про вселення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» в особі державного реєстратора Антоненко Оксани Сергіївни, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 31.08.2017року (вх. номер суду 31898 від 31.08.2017року), просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Антоненко Оксани Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30338709 від 06.07.2016року 13:49:15, номер запису про право власності: 15267900, квартири АДРЕСА_1, загальною площею 40,2 кв.м., за ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності, згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24426127 від 12.11.2009року та розпорядження органу приватизації №213436 від 30.10.2009року щодо приватизації цієї квартири.

Позивачка вказує, що в квартирі проживали та проживають - вона - ОСОБА_1, її чоловік - ОСОБА_4, та з дня народження діти - ОСОБА_5, 2001року народження, та ОСОБА_6, 2010року народження.

Позивачка зазначає, що 04.07.2016року державним реєстратором Антоненко О.С. Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» прийнято рішення та зареєстровано право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3, яка намагається виселити її з чоловіком та неповнолітніми дітьми з їх єдиного житла.

Позивачка вважає, що рішення реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру прийнято безпідставно, всупереч договору та законодавству, є протиправним та має бути скасованим, виходячи з наступного.

У Реєстраційній справі, рішенні державного реєстратора відсутні документи та підстави для прийняття рішення про перехід права власності за договором іпотеки до ОСОБА_3.

Як вбачається із матеріалів реєстраційної справи, у тому числі змісту рішення реєстратора, внутрішнього опису документів реєстраційної справи, документи, які є підставою для прийняття відповідного рішення про перехід права власності відсутні, державний реєстратор виніс рішення безпідставно, без вивчення умов правочинів та документів на виконання умов правочину (неможливо вивчати та давати оцінку документам, які відсутні в матеріалах реєстраційної справи), та в порушення ст.ст. 10,18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших нормативних актів.

Крім того, в рішенні не визначено на підставі яких документів приймалося рішення, та на підставі яких норм закону та юридичних фактів відбувся перехід права власності до ОСОБА_3.

На думку позивачки рішення реєстратора не відповідає п.6.8 Договору про внесення змін № 1 від 21.05.2013р. (правочину), в якому визначено умови та документи, які є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя у позасудовому (договірному порядку) на квартиру (предмет іпотеки), ст.36 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10,18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В інформації про право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підставами виникнення права власності ОСОБА_3 зазначено: договір про внесення змін №1, серія і номер: 1702 від 25.05.2013, видавник: Чужовська Н.Ю., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; свідоцтво, серія та номер: НОМЕР_3 від 30.06.2016, видавник Чужовська Н.Ю., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; договір іпотеки, серія та номер: 4055 від 24.11.2009, видавник Чужовська Н.Ю., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу.

Разом з тим, заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка передбачена п.6.8.1 договору про внесення змін, яким іпотечний договір повністю викладено у новій редакції та яка разом із договором є підставою для оформлення права власності іпотекодержателя, прийняття реєстратором відповідно рішення, видачі документів на право власності, відсутня.

Також позивачка вказує, що нотаріусом Чужовською Н.Ю. посвідчено договір іпотеки від 24.11.2009 р. між ОСОБА_3 та нею - ОСОБА_1, та договір про внесення змін №1 від 21.05.2013р. до цього договору (його викладено в новій редакції), за яким предметом іпотеки виступала квартира АДРЕСА_1.

За умовами п.6.3 Договору від 21.05.2013року про внесення змін до Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іптекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених Договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно до ч.ч.1,2 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, позасудове врегулювання має відповідати умовам застереження, а не суперечити ним.

У позасудовому порядку іпотекодержатель задовольняє свої вимоги або шляхом переходу до нього права власності на предмет іпотеки - п.6.8 Договору, або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі - п.6.9 Договору. Це різні застереження, різні умови договору, різні правові наслідки.

Відповідно до п. 6.8 «застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки» договору про внесення змін: «п.6.8.1 У разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки; ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність до іпотекодержателя; суть та розмір основного зобов'язання або його частини, яке припиняється в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. У цьому випадку таке застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та разом із визначеним у цьому пункті повідомленням є у відповідності до ст.37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки та видачі документів про реєстрацію права власності щодо предмета іпотеки на ім'я іпотекодержателя».

На думку позивачки, застереження в п.6.8.1 договору про внесення змін не є самодостатнім, само по собі без письмового повідомлення не прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, не є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя.

Зазначене застереження є умовним. Лише при виконанні умов пункту 6.8 - прийняття рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, направлення до позивачки повідомлення про таке своє рішення та яке містить ціну, за якою предмет іпотеки переходить у власність до іпотекодержателя (визначається експертним оцінювачем - п.6.8.2 договору про внесення змін) набуває сили договору про задоволення вимог іпотекодержателя та підставою для реєстрації стає лише разом з таким повідомленням.

Позивачка стверджує, що заява ОСОБА_3 до неї - до ОСОБА_1 як така, та яка, відповідає п.6.8.1 договору внесення змін до іпотечного договору для набуття застереженням сили договору та, що є підставою для рішення державного реєстратора про право власності ОСОБА_3, відсутня, та взагалі не складалась.

Позивачка вважає, що свідоцтво нотаріуса, не передбачено правочином сторін як підстава для оформлення права власності на ОСОБА_3, та не є такою підставою, не замінює заяву, передбачену п.6.8.1 договору про знесення змін (штучно та злонавмисно використовується замість відповідної заяви), не відповідає договорам та не відповідає за своїм змістом пункту 6.8.1. та заяві ОСОБА_3 до неї - ОСОБА_1

Заява від 30.06.2015 про прийняття ОСОБА_3 рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу не має правового значення, оскільки реєстратору для прийняття рішення не надавалась, та така заява не є підставою для прийняття рішення державним реєстратором про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3

Позивачка зазначає, що реєстратором не було дотримано і вимог порядку №1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції на момент вчинення реєстраційної дії), де в переліку документів для прийняття рішення про наявність правових підстав для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, вказано: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Така заява реєстратору не надавалась, у відомостях державного реєстру прав на нерухоме майно відсутня.

Таким чином, на думку позивачки, рішення реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 не відповідає умовам правочину та має бути скасоване.

Крім того, позивачка вказує, що рішення реєстратора прийнято за відсутності боргу за позикою, оскільки ОСОБА_3 було надано позику у розмірі 37000 доларів США, отримано 73180 доларів США. У Договорі від 21.05.2013року про внесення змін до договору позики зазначена сума позики 44770 доларів США (у суму договору включені відсотки за користування позикою 7770 доларів США за півроку договору), а сплачено 73180 доларів США, боргу немає.

Також позивачка зазначає, що наявний в матеріалах справи звіт від 14.03.2016р. про оцінку квартири не відповідає п.п.6.8.1, 6.8.2 договору про внесення змін, не може бути підтвердженням належного виконання умов правочину для реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру, та не відповідає вимогам ч.2 ст.37 Закону України «Про іпотеку» (іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності).

Звіт про оцінку датовано 14.03.2016 р., тобто, його виготовлено ані на дату єдиної письмової заяви ОСОБА_3 від 30.06.2015р., яка не відповідає п.6.8.1 договору внесення змін, ані на дату реєстрації права власності відповідачки - 04.07.2016р.

Крім того, оцінку здійснено з очевидним та грубим порушенням законодавства про оцінку майна - без виходу на об'єкт оцінки та його огляду, що унеможливлює застосування звіту про оцінку, його висновків для будь-яких цілей.

Будь-який оцінювач, у т.ч. у 2015, 2016р.р., квартиру не відвідував та не оглядав, ОСОБА_3 квартиру також не бачила.

Позивачка також стверджує, що правочини щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 взагалі не можуть застосовуватися, оскільки їх посвідчення (укладення) здійснено нотаріусом з порушенням прав малолітніх дітей - ОСОБА_5 (2001р.н.) та ОСОБА_6 (2010р.н.), які охороняються законом.

З урахуванням викладеного, з посиланням на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України «Про іпотеку», ч.1 ст.16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої Постановою ВР № 789 XII від 27.02.1991 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом про визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації.

У судовому засіданні 15.02.2017року представник ОСОБА_3 надав суду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 11.09.2017року, ОСОБА_3 просить суд вселити її - ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1, а також стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування наданого зустрічного позову ОСОБА_3 посилається на те, що 24.11.2009 року між нею (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (іпотекодавцем) був укладений іпотечний договір (без випуску заставної), що діє в редакції договору про внесення змін №1 до іпотечного договору, посвідченого 24 листопада 2009року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 4055, що посвідчений 21 травня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 1702.

Позивачка за зустрічним позовом вказує, що відповідно до умов договору ОСОБА_1 передала їй - ОСОБА_3 у іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 26,2 кв., загальною площею 40,2 кв. м. Іпотека за договором забезпечувала її - ОСОБА_3 (іпотекодержателя) вимоги щодо виконання ОСОБА_1 (іпотекодавцем) кожного і всіх її зобов'язань за договором позики грошей, посвідченого 24 листопада 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 4054, у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в договорі позики грошей, з усіма змінами і доповненнями до нього.

Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що згідно з пунктом 6.1. договору, їй як іпотекодержателю, надано вправо звернути стягнення на квартиру та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами відповідача за зустрічним позовом як іпотекодавця, зокрема у разі невиконання чи неналежного виконання договору позики (основного зобов'язання), в тому числі при одноразовому порушенні графіку повернення суми позики.

Пунктом 6.8.1. договору встановлено, що іпотекодержатель у разі виникнення у нього права звернути стягнення на предмет іпотеки може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на квартиру (предмет іпотеки), ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір основного зобов'язання або його частини, яке припиняється в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на квартиру. У цьому випадку таке застереження про задоволення вимог іпотекодержателя прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та, разом із зазначеним у цьому пункті повідомленням, є, у відповідності до ст. 37 Закон України «Про іпотеку», правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки та видачі документів про реєстрацію права власності щодо квартири (предмета іпотеки) на ім'я іпотекодержателя.

Позивачка за зустрічним позовом вказує, що нею було складено повідомлення у формі заяви, яку відповідачка за зустрічним позовом отримала особисто, про що нотаріусом складено відповідне свідоцтво.

Таким чином, позивачка за зустрічним позовом вважає, що на підставі договору та згідно з нормою ст. 37 Закону України «Про іпотеку», вона зареєструвала та набула право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,2 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №62878111.

Позивачка за зустрічним позовом вказує, що вона неодноразово, в усному порядку, зверталася до відповідачки за зустрічним позовом з вимогою подати заяву про зняття з реєстрації у квартирі, однак від вчинення таких дії відповідачка ухиляється.

Також ОСОБА_3 зазначає, що з довідки №3648 від 08.09.2016 року їй стало відомо, що відповідачка за зустрічним позовом 23.03.2011року зареєструвала в квартирі власних дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Такі дії відповідачка вчинила без відома та згоди на це позивачки як іпотекодержателя, у супереч пункту 3.5. договору, яким заборонено протягом дії іпотеки здійснювати реєстрацію у квартирі будь-яких осіб.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що своїм проживанням та реєстрацією в спірній квартирі, відповідачка за зустрічним позовом та її неповнолітні діти перешкоджають їй - ОСОБА_3 не тільки у користуванні квартирою, а також порушують її права як власника на володіння, користування та розпорядження власним майном, ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про вселення її - ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

У судовому засіданні 15.02.2017року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

У судовому засіданні 01.09.2017року заяву ОСОБА_1 про зміну підстав позову від 31.08.2017року (вх. номер суду 31898 від 31.08.2017року) було прийнято до розгляду (а.с. 117-119).

Крім того, у судовому засіданні 11.09.2017року було прийнято до розгляду заяву ОСОБА_3 про зміну позовних вимог від 11.09.2017року (а.с. 141-142).

У судовому засіданні 02.10.2017року представник позивачки за первісним позовом первісний позов, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

У судовому засіданні 02.10.2017року представник позивачки за зустрічним позовом заявлені у зустрічному позові вимоги, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач за первісним позовом - КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» в особі державного реєстратора Антоненко Оксани Сергіївни про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 02.10.2017року не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав.

Третя особа за первісним позовом - ОСОБА_4 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 02.10.2017року не з'явився, однак був допитаний у судовому засіданні 02.10.2017року в якості свідка.

Представник третьої особи за зустрічним позовом - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 02.10.2017року, після оголошеної перерви в судовому засіданні, не з'явився, однак 02.10.2017року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутністю, при прийнятті рішення просив врахувати інтереси дітей.

Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» в особі державного реєстратора Антоненко Оксани Сергіївни, за відсутності третьої особи - ОСОБА_4 та за відсутності представника третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1, представника ОСОБА_3, показання свідків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та необхідність задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 24.11.2009року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 суму у розмірі 325890 гривень, що в еквівалентні, за домовленістю сторін, становить 38340 доларів США. Суму, зазначену в пункті 1 цього договору, позичальник отримала від позикодавця до підписання цього договору у повному обсязі. Строк виплати повної суми боргу до 24.11.2010 року, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору повинні бути викладеними в письмовій формі та нотаріально посвідченими. Всі додаткові угоди щодо внесення змін та доповнень до цього договору складають його невід'ємну частину.

П.п. 4, 5 та п. 7 договору позики грошей від 24.11.2009 року передбачено, що повернення позиченої суми грошей повинно бути вчинено у місті Одесі у національній валюті України (гривні) у розмірі, що буде еквівалентно 38340 доларам США, за курсом, що буде встановлений за домовленістю сторін на день повернення позики. Повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися щомісячно 24 числа кожного місяця, починаючи 24.11.2009 року, по 8032 гривні, що в еквівалентні, за домовленістю сторін, становить 945 доларів США, решту суми у розмірі - 229500 гривень, що в еквівалентні, за домовленістю сторін, становить 27000 доларів США - до 24.11.2010 року. Якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму, вказану в п.1 цього договору, то за неналежне виконання умов цього договору, він зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 3,5% від суми вказаної в п.1 цього договору.

Зазначений договір позики грошей було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 24 листопада 2009 року, зареєстровано в реєстрі за №4054.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором позики грошей від 24.11.2009 року, 24 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір (без випуску заставної), відповідно до якого, іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його зобов'язань за договором позики грошей у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в договорі позики грошей, з усіма змінами і доповненнями до нього. Зокрема, іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя: повернення позики, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням договору позики грошей: в сумі заподіяних збитків та витрат.

Відповідно до пп. 2.1.1., 2.1.2. п. 2.1. договору іпотеки, предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1, яка в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 26,2 кв.м., загальною площею 40,2 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.10.2009 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 30.10.2009 року №213436, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №19-25080, право власності на яку зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 12.11.2009 року в книзі 732пр-27, номер запису 598.

Відповідно до п. 6.1. договору іпотеки, зобов'язання, що забезпечене предметом іпотеки вважається виконаним у повному обсязі якщо іпотекодавцем фактично повернуті грошові кошти у повному обсязі, відповідно до умов основного зобов'язання.

Відповідно до п.6.2. договору іпотеки іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця в таких випадках, зокрема у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання.

П.п.6.2., 6.3. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Реалізація предмету іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно п.п. 6.4., 6.5. договору іпотеки, у разі порушення умов договору, з якого виникло основне зобов'язання, та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов'язки, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та/або чинного законодавства України. Положення цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У випадку часткового виконання основного зобов'язання іпотека зберігається в початковому обсязі. У будь-який час до реалізації предмета іпотеки звернення стягнення на нього може бути зупинено шляхом виконання основного зобов'язання у повному обсязі.

Підпункти 6.6.1.-6.6.3. пункту 6.6. договору іпотеки передбачають застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Так, у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір основного зобов'язання або його частини, яке припиняється в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. У цьому випадку таке застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, у відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя за ціною предмета іпотеки, визначеною незалежним експертним оцінювачем, зменшеною на суму загальнообов'язкових платежів (податків, зборів тощо), які буде повинен сплатити при цьому іпотекодержатель. Іпотекодержатель може звернутися за висновком про незалежну експертну оцінку предмету іпотеки до будь-якого суб'єкта оціночної діяльності, який має право проводити експертну оцінку нерухомості. Іпотекодержатель не несе відповідальності за дійсність чи достовірність висновку обраного суб'єкту оціночної діяльності щодо ціни предмету іпотеки. Іпотекодавець бере на себе обов'язки вчиняти всі залежні від нього дії, які можуть стати необхідними для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а також дії, які не є необхідними, але можуть зробити процес переходу права власності належним, простим та максимально швидким.

Вказаний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 24 листопада 2009року, зареєстровано в реєстрі за №4055.

У подальшому, 21 травня 2013року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін №1 до договору позики грошей, посвідченого 24 листопада 2009року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №4054, відповідно до якого, викладено пункт 1 договору позики у наступній редакції: позикодавець передала, а позичальник прийняла у власність грошову суму в розмірі 367114 гривень, що в еквівалентні, за домовленістю сторін, становить 44770 доларів США. Позичальник зобов'язується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим договором, позику в вищезазначеному розмірі.

Пункт 3 та пункт 5 договору позики викладено у наступній редакції: «Сторони домолися, що позичальник зобов'язаний повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в п.1 цього договору, в повному обсязі до 21.11.2013року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору повинні бути викладеними в письмовій формі та нотаріально посвідченими. Всі додаткові угоди щодо внесення змін та доповнень до цього договору складають його невід'ємну частину. Повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: 21 числа кожного місяця, починаючи з 21.05.2013 року по 21.10.2013 року, по 10619 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 1295 доларів США, а решту суми у розмірі 303400 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 37000 доларів США - до 21.11.2013року».

Крім того, 21 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін №1 до іпотечного договору, посвідченого 24 листопада 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №4055.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань за договором позики грошей від 24 листопада 2009 року та договором про внесення змін №1 до договору позики грошей від 21 травня 2013 року, 13 червня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н.Ю. з заявою, в якій просила приватного нотаріуса передати ОСОБА_1 заяву, в якій ОСОБА_3 просить ОСОБА_1 виконати умови вищевказаного договору позики грошей та, на протязі 90 днів з дня отримання цього повідомлення, повернути 777569 гривень 80 копійок, що в еквіваленті, за курсом, встановленим Національним банком України станом на 30.06.2015 року, становить 37000 доларів США, а також сплатити пеню, розмір якої передбачено п. 7 вищевказаного договору позики грошей з усіма змінами до нього та діючим законодавством України, остаточна сума якої буде уточнена на дату звернення стягнення.

Крім того, у наданій заяві було зазначено, що якщо у строк 90 (дев'яносто) днів, з дня отримання цього повідомлення, ОСОБА_1 не будуть виконані вищевказані вимоги, ОСОБА_3 буде звернуте стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Також ОСОБА_3 повідомила, що відповідно до п. 6.3 та п. 6.9 іпотечного договору, а також ст. 38 Закону України «Про іпотеку», вона прийняла рішення про звернення стягнення на вищевказану квартиру шляхом продажу вищевказаної квартири від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законом.

Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 30 червня 2015 року, зареєстрована в реєстрі за №1706, та 30 червня 2015 року передана ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н.Ю. від 30 червня 2016 року, зареєстровано в реєстрі НОМЕР_3 (т.1 а.с. 93).

Зазначена заява була отримана особисто ОСОБА_1, з правовими наслідками якої ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась з ними 01.07.2015 року, що підтверджується її підписом на заяві (т.1 а.с.136).

У зв'язку з тим, що зобов'язання за договором позики грошей від 24 листопада 2009 року та договором про внесення змін №1 до договору позики грошей від 21 травня 2013 року ОСОБА_1 виконані не були, ОСОБА_3 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Антоненко Оксани Сергіївни Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_1.

Так, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 липня 2016 року №30338709 державного реєстратора прав на нерухоме майно Антоненко Оксани Сергіївни Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» було проведено державну реєстрацію прав власності, форма власності: приватна, на квартиру АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_3 (т.1 а.с.208).

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань за договором позики грошей та договором про внесення змін №1 до договору позики грошей, ОСОБА_3 звернула стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього та зареєструвала таке право у встановленому законом порядку, про що надані відповідні витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (т.1 а.с. 194-207).

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Будучи допитаною у судовому засіданні 02.10.2017року в якості свідка ОСОБА_1 повідомила суд про те, що грошові кошти вона отримувала, однак в меншій сумі ніж зазначено у договорі, для друга свого чоловіка, який помер.

Договір про внесення змін №1 до договору позики грошей від 21 травня 2013року та договір про внесення змін №1 до іпотечного договору від 21 травня 2013року вона також підписувала, грошові кошти отримувала.

Разом з тим, ОСОБА_1 стверджувала, що її чоловік - ОСОБА_4 кожен місяць повертав ОСОБА_3 борг, розписки про повернення грошей були у її чоловіка за перший рік, у подальшому розписки не надавались. Борг повернуто у повному обсязі на загальну суму 73000 доларів США.

Відносно заяви з якою ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н.Ю., в якій ОСОБА_3 повідомляла про наявність заборгованості та намір звернути стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 пояснила, що вона приїхала до нотаріусу, заяву отримала, поставила на ній свій підпис, однак зміст заяви читав її чоловік ОСОБА_4.

Будучи допитаним у судовому засіданні 02.10.2017року в якості свідка ОСОБА_4 повідомив суд про те, що грошові вони з дружиною отримували, однак в меншій сумі, ніж вказано у договорах, оскільки з цих сум були відраховані відсотки за користування грошовими коштами.

ОСОБА_4 пояснив, що грошові кошти повертав він кожен місяць, про отримання грошових коштів ОСОБА_3 розписувалась у нього в блокноті, однак знайти його він не може. Грошові кошти виплатити на суму приблизно 73000доларів США, борг відсутній.

Щодо заяви ОСОБА_4 пояснив, що йому відомо про те, що його дружина - ОСОБА_1 отримала у приватного нотаріуса заяву ОСОБА_3 про наявність заборгованості та намір звернути стягнення на предмет іпотеки, її зміст він читав, однак ОСОБА_3 його запевнила, що це лише формальність, на квартиру звертати стягнення вона не буде.

Однак, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія розписки про отримання ОСОБА_3 14.10.2015року лише 5000доларів США в рахунок погашення боргу (т.2 а.с.109).

Доказів повернення всієї суми отриманої позики ОСОБА_1, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано, а у відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд також зазначає, що згідно вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Так журавель Г.П. під час розгляду справи підтвердила, що особисто укладала вказаний договір позики та договір іпотеки, без наявності насильства, обману чи помилки, отримала від відповідача грошові кошти.

У зв'язку з чим, суд не приймає посилання ОСОБА_1, що грошові кошти вона отримувала, однак в меншій сумі ніж зазначено у договорі, оскільки вказані посилання жодним доказом не підтверджені та необґрунтовані.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що 30.06.2015р. ОСОБА_3, на виконання вимог п.6.2., п.п.6.8.1. договору іпотеки, та у порядку, встановленому ст. 84 Закону України «Про нотаріат», було складено, підписано та передано ОСОБА_1 заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрована в реєстрі за № 1706, яка є документом, що підтверджує безспірну заборгованість ОСОБА_1 як позичальника, встановлює прострочення виконання зобов'язання, а також містить письмову вимогу про усунення порушення. У заяві ОСОБА_3 зазначила стислий зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у строк 90 днів з дня її отримання та попередження про прийняте ОСОБА_3 рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Згідно зі ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави.

Статтею 589 ЦК України та статтею 20 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буле виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до статті 37 зазначеного Закону, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

За змістом ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Розділом 6 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому, Законом України «Про іпотеку».

Так, підпункти 6.6.1.-6.6.3. пункту 6.6. укладеного між сторонами договору іпотеки від 24.11.2009року та договору про внесення змін №1 до іпотечного договору від 21 травня 2013року містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, а саме, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір основного зобов'язання або його частини, яке припиняється в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. У цьому випадку таке застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, у відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

П. 6.2. договору іпотеки та п. 6.3. договору про внесення змін №1 до іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя, зокрема шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя.

Через порушення боржником ОСОБА_1 основного зобов'язання іпотекодержатель прийняв рішення про задоволення власних вимог за рахунок предмета іпотеки в позасудовий спосіб, а саме: в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

На виконання п. 6.8.2. договору іпотеки ОСОБА_3 звернулася до ПП «БРОКБІЗНЕСКОНСАЛТ» (сертифікат суб'єкту оціночної діяльності ФДМУ №684/15 від 27.08.15) за здійсненням оцінки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна ідентифікатор у базі ФДМУ 967002_14032016_00087, ринкова вартість квартири (без врахування ПДВ) станом на 15.03.2016 року становить 677820,00 гривень, або 26050,00 доларів США по курсу НБУ на дату оцінки 26,019961 грн., за 1 долар США (т.1 а.с.67-79).

Суд не приймає до уваги доводи позивачки за первісним позовом відносно того, що оцінку здійснено з очевидним та грубим порушенням законодавства про оцінку майна - без виходу на об'єкт оцінки та його огляду, що унеможливлює застосування звіту про оцінку, його висновків для будь-яких цілей, оскільки ніяких доказів в обґрунтування вказаних обставин суду надано не було.

Крім того, у судовому засіданні 02.10.2017року будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_4 пояснив суду, що до спірної квартири приходив представник ОСОБА_3, фотографував квартиру для здійснення оцінки.

Суд приймає до уваги, що датою оцінки є 14.03.2016 р., а дату реєстрації права власності ОСОБА_3 є 04.07.2016р.

Разом з тим, це не є підставою для визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації, оскільки державний реєстратор не повинен бути експертом оціночної діяльності нерухомості, тому здійснює реєстраційні дії шляхом оцінки комплектності та належності документів, у зв'язку з чим, у державного реєстратора не було підстав не приймати відповідну оцінку для цілей позасудового звернення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3.

Відповідно до п.4.1. договору іпотеки від 24.11.2009року та п.4.2. договору про внесення змін №1 до іпотечного договору від 21.05.2013року, при укладенні цього договору іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності).

Відповідно до п.4.5. договору іпотеки від 24.11.2009року та п.4.6. договору про внесення змін №1 до іпотечного договору від 21.05.2013року, іпотекодавець цим підтверджує, що укладення цього договору не призведе до порушення будь-якого положення чинного законодавства України, а також порушення прав та обов'язків малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних членів сім'ї іпотекодавця.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору іпотеки від 24.11.2009року ОСОБА_1 було надано довідку (виписку з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 09.11.2009року №2045 зі змісту якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1, яка передається в іпотеку, зареєстрована та проживає ОСОБА_1 з 14.04.1993року (т. 1 а.с. 35).

Разом з тим, з довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 15.12.2016року №5016 вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 з 14.04.1993року, її неповнолітній син - ОСОБА_5, 2001року народження, з 23.03.2011року, та її малолітня донька - ОСОБА_6, 2010року народження, з 23.03.2011року (т.1 а.с.37).

Будучи допитаними у судовому засіданні 02.10.2017року в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повідомили суд про те, що на момент укладення договору іпотеки в спірній квартирі проживав їх син - ОСОБА_5, 2001року народження, однак зареєстрований не був. Донька - ОСОБА_6 народилася у 2010році, тобто після укладення договору. Діти були зареєстровані у квартирі після народження другої дитини - ОСОБА_6.

ОСОБА_3 як іпотекодержатель не надавала своєї згоди на реєстрацію будь-яких фізичних чи юридичний осіб в квартирі, що є предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки.

Таким чином, суд зазначає, що якщо відповідний обов'язок при реєстрації дітей у відповідному житлі не було дотримано, тоді реєстрація та проживання неповнолітніх осіб не має братись до уваги, оскільки іпотекодавець, підписуючи договір іпотеки засвідчив протилежне, а подальші дії слід вважати такими, що здійснені з порушення зобов'язальних норм та направлені на зловживання правом.

Це значить, що ОСОБА_3 звертаючись до державного реєстратора для задоволення своїх вимог розраховувала, що іпотекодавець дотримується умов договору іпотеки та очікує виконання всіх обов'язків, які в ньому визначені.

Іпотекодавець же, реєструючи осіб у відповідному житловому приміщенні, зловживає своїм правом і порушує умови договору, та цим самим створює неправомірний запобіжник, який за дотримання умов договору і законодавства не був би наявний. Отже, шляхом неповідомлення достовірних відомостей та вчинення подальших дій, які нібито надають права третім особам, іпотекодавець, всупереч вимогам законодавства та умов договору іпотеки, створив неправомірний правовий статус у цих третіх осіб.

З цього приводу Верховний Суд України у рішенні 6-2940цс15 зазначає, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних; така практичність та ефективність можлива тільки тоді, коли суб'єкти права правомірно діють та не створюють штучних запобіжників для уникнення подальшої законної та правомірної відповідальності за невиконання умов договору.

Таким чином, суд не погоджується з твердженням ОСОБА_1 відносно того, що правочини щодо іпотеки квартири АДРЕСА_1 взагалі не можуть застосовуватися, оскільки їх посвідчення (укладення) здійснено нотаріусом з порушенням прав малолітніх дітей - ОСОБА_5 (2001р.н.) та ОСОБА_6 (2010р.н.), які охороняються законом.

Пунктом 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127, встановлено додаткові вимоги для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Зокрема, державному реєстратору потрібно надати завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Додаткові вимоги, які висуваються до державного реєстратора щодо реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, є остаточними, оскільки вищевказаними нормативно-правовими актами встановлено вичерпний перелік таких вимог. Жодних інших обов'язкових додаткових вимог ніж ті, які передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і п. п. 1 та 2 пункту 57 згаданого Порядку № 1127, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки до державного реєстратора не висувається.

Таким чином, під час виконання обов'язків державний реєстратор керується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.

У зв'язку з наведеним суд доходить висновку, що ОСОБА_3 було дотримано вимоги законодавства щодо надання вичерпного переліку документів, необхідних для реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі, що надавало підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3, а державний реєстратор виходив з того, що з урахуванням чинних на момент прийняття рішення норм права, існує можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього.

Таким чином, всі дії, які вчинялись державним реєстратором у процесі здійснення державної реєстрації у спірних правовідносинах були вчинені відповідно до законодавства України, а безпосередньо державна реєстрація прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, була здійснена державним реєстратором з дотриманням всіх норм чинного законодавства України.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши,в вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі докази наявні в матеріалах справи, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» в особі державного реєстратора Антоненко Оксани Сергіївни, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації, слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у позові, судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про вселення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на те, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 була здійснена державним реєстратором з дотриманням усіх норм чинного законодавства України, тобто ОСОБА_3 стала власником вказаної квартири, суд виходить з того, що позивачка за зустрічним позовом обґрунтовано та правомірно вимагає вселити її у квартиру АДРЕСА_1, перешкоди в чому їй підтверджуються особисто ОСОБА_1, та її посиланнями у первісному позові.

Таким чином, зустрічний позов ОСОБА_3 про вселення її у квартиру АДРЕСА_1, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00грн. підлягають стягненню з відповідачки за зустрічним позовом - ОСОБА_1 на користь позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_3.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» в особі державного реєстратора Антоненко Оксани Сергіївни, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до квартириАДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які були відсутні під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.