РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої судді Здоровиці О.В.

при секретарі Сисенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону Міністерства вугільної промисловості України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 06.05.2015 року по 16.03.2016 року працював респіраторником 5-го розряду 1-го взводу 10-го воєнізованого гірничорятувального загону Міністерства вугільної промисловості України в АДРЕСА_1. 16.03.2016 року був звільнений за ч. 2 ст. 40 КЗпП України у зв»язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, яка перешкоджає продовженню даної роботи. Вказує, що 27 жовтня 2015 року він за завданням керівництва гірничорятувального загону виконував рятувальні роботи в ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з ліквідації аварії, яка сталася на даному підприємстві. Під час ліквідації аварії стався вибух, в результаті якого він отримав численні травми. За результатами цього був складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 №10 від 29 квітня 2016 року та акт проведення розслідування групового нещасного випадку за формою Н-5 від 29 квітня 2016 року. Після отримання травм був госпіталізований в опікове відділення Краматорської міської лікарні №3, де проходив тривале лікування. Після проведення лікування був направлений на огляд в обласну МСЕК. За результатами огляду йому була встановлена ІІІ група інвалідності з втратою професійної працездатності 40%. Згідно акту Н-1 причиною нещасного випадку є незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих факторів). Внаслідок отриманої травми йому була заподіяна моральна шкода, яка проявляється у фізичному болі, фізичних і душевних стражданнях. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих прав, а саме право на охорону здоров'я та безпечну працю. Була порушена нормальна його життєдіяльність, тривалий час він знаходився на лікуванні. У нього порушився сон, постійно відчуває болі в голові і в усьому тілі, не може тривалий час ходити та сидіти. Все це змушує його фізично та морально пристосовуватися до життя. Він змушений часто звертатися до медичних установ і проходити курси лікування, що дезорганізує життя, негативно відбивається на нервовій системі. Моральну шкоду оцінює в розмірі 40000,00 грн.і просить стягнути з відповідача.

Позивач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду справи. Звернувся в суд з заявою в якій просить розглядати справ без участі позивача, у присутності представника - ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_3 також в судове засідання не з'явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, просив задовольнити заявлені позивачем вимоги.

Представник відповідача Десятого воєнізованого гірничорятувального загону(далі 10 ВГРЗ) в судове засіння не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову(а.с.58-61), в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому відповідач вказує, що відповідно до п.п.1.1., 1.2. положення про Десятий воєнізований гірничорятувальний загін, яке затверджене Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 03 листопада 2014 року № 772( яке діяло на момент настання нещасного випадку)( надалі - Положення № 772) 10 ВГРЗ є професійним гірничорятувальним підрозділом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України (далі - ДВГРС) та входить до складу ДВГРС, яка належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. 10 ВГРЗ є державною спеціалізованою (воєнізованою) аварійно-рятувальною службою, яка здійснює в установленому порядку гірничорятувальне обслуговування гірничих підприємств незалежно від форм власності в період їх будівництва, реконструкції, експлуатації, ліквідації або консервації. Згідно п. 2.1. Положення № 772 основними завданнями 10 ВГРЗ на підприємствах, які обслуговуються, є: проведення аварійно-рятувальних робіт під час виникнення надзвичайних ситуацій; ліквідація надзвичайних ситуацій та окремих їх наслідків; виконання робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та захисту від них працівників і підприємств. Відповідно до п. 2.2. Положення № 772 основними функціями 10 ВГРЗ є: ліквідація особливо небезпечних проявів надзвичайних ситуацій в умовах підвищених температур, задимленості, загазованості, загрози вибухів, обвалів, зсувів, затоплень, інших небезпечних проявів. Відповідач зазначає, що аналіз діючого законодавства свідчить про те, що законодавство про працю в частині соціального захисту поширюється на особовий склад ДВГРС тільки у міжаварійний період, оскільки при ліквідації аварій ВГРЗ виконує завдання визначені її повноваженнями, а тому ризик пошкодження здоров»я у цей період є прямим наслідком виконання особовим складом покладених на нього функціональних обов»язків та не залежить від дотримання роботодавцем норм трудового законодавства щодо охорони праці. Тому відповідач вважає, що ризик пошкодження здоров»я позивача є складовою його професійних обов»язків і не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України. З письмових пояснень відповідача вбачається, що останній не оспорює факту нещасного випадку, що трапився з позивачем 27.10.2015 року о 17 год. 55 хв. на ДП «ВК «Краснолиманська», але своєї вини у заподіянні моральної шкоди позивачу не вбачає. Зазначає, що на виконання ст.ст.23, 133 Кодексу цивільного захисту України між відповідачем та ДП «ВК «Краснолиманська» укладено безстроковий договір №100 від 09.03.2010. Згідно із п.3 Контракту від 06.08.2015, який укладено з ОСОБА_1, останній був ознайомлений з особливими умовами праці і з обов»язками респіраторника, що передбачені робочою інструкцією. Згідно із абз.2 п.5 Контракту відповідачем був застрахований позивач, як рятувальник від нещасного випадку згідно із законодавством, про що свідчить договір добровільного страхування від нещасних випадків основного особового складу 10 ВГРЗ, який укладено між 10 ВГРЗ та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЕйЕмДжи Груп».На підставі зазначеного договору позивачу було виплачено близько 45 тис. грн., про що йому було повідомлено листом № 10/2-1057 від 01.09.2016. Таким чином відповідач посилаючись на відсутність вини у спричинені моральної шкоди позивачу у зв»язку з особливостями служби останнього просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заперечення відповідача та інші матеріали справи, судом встановлено таке.

Позивач перебував у трудових відносинах з Десятим воєнізованим гірничорятувальним загіном Міністерства вугільної промисловості України(далі 10 ВГЗ починаючи з 06 травня 2015 року та обіймав посаду респіраторника 5 розряду. Вказане підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.32-33).

Між позивачем та відповідачем 06 серпня 2015 року був укладений контракт, який є особливою формою трудового договору (а.с.63-68) .

Під час виконання трудових обов»язків на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» м.Родинське, 27 жовтня 2015 року о 17.55 годині, з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, про що складено акт № 10 від 29.04.2016 року за формою Н-1. У результаті нещасного випадку позивачу спричинено ушкодження здоров»я(а.с.7-15).

Відповідно до акту форми Н-5 проведення розслідування (спеціального розслідування) групового нещасного випадку (аварії) від 29 квітня 2016 року вбачається, що 27 жовтня 2015 року близько 17.55 годині на підземній базі з боку вентиляційного хідника першої західної лави заскидової частини пл. l3 горизонту 845 метрів ДП «ВК «Краснолиманська» трапився вибух, внаслідок якого деформувалися вентиляційні двері підземної бази та піднявся пил. Під час проведення обстеження устя вентиляційного хідника першої західної лави заскидової частини пл. l3 виявили ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які лежали на підошві виробки у шоковому стані з ознаками життя, близько 20.15 годині постраждалих видали у поверхневий медичний пункт, де їм надали медичну допомогу та машиною РПГ транспортували до медичного закладу м. Краматорськ. Причиною настання нещасного випадку є незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих факторів). Організаційні причини настання нещасного випадку є порушення трудової і виробничої дисципліни у частині невиконання посадових обов'язків головним інженером, заступником головного інженера, заступником директора з охорони праці, начальником дільниці ВТБ ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Довідками МСЕК від 02.03.2017 року підтверджується встановлення позивачу повторно ступеню втрати професійної працездатності 40% і визнання його інвалідом третьої групи на строк до 02.03.2019 року. Втрата працездатності та інвалідність пов»язана з нещасним випадком, який трапився 27.10.2016 року на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (а.с.34).

З копії трудової книжки ОСОБА_1(а.с.32-33) та копії наказу № 51/к від 16.03.2016 року командира 10 ВГЗ (а.с.82) вбачається, що 16 березня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, яка перешкоджає продовженню виконання робіт, згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, суд виходить з такого.

Згідно ст..1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Правовідносини у сфері гірничорятувальних робіт регулюються декількома нормативно-правовими актами, зокрема Кодексом цивільного захисту України, ЗУ«Про охорону праці», Положенням про Державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 19.10.2012 року № 815 (далі Положення № 815), Положенням про проходження служби основним особовим складом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України №25 від 22 січня 2002 року (далі - Положення про проходження служби ДВГРС), Уставами, затвердженими центральними органами виконавчої влади та положеннями про окремі структурні підрозділи гірничорятувальної служби тощо.

Згідно ст..29 Гірничого закону України, для здійснення екстрених і невідкладних заходів на підприємствах вугільної та гірничої галузей для рятування людей, гасіння пожеж, ліквідації наслідків вибухів, раптових викидів вугілля та газу, обвалів гірничих порід і виконання інших робіт, що потребують застосування засобів захисту органів дихання та спеціального оснащення, а також контролю та нагляду за здійсненням власником (керівником) гірничого підприємства профілактичних заходів щодо запобігання аваріям на гірничих підприємствах створюються державні воєнізовані аварійно-рятувальні служби (формування).

Відповідно до п. 1.1. Положення № 815, державна воєнізована гірничорятувальна служба у вугільній промисловості України (далі - ДВГРС) - це державна спеціалізована (воєнізована) аварійно-рятувальна служба, яка здійснює в установленому порядку обслуговування гірничих підприємств незалежно від форм власності в період їх будівництва, реконструкції, експлуатації, ліквідації або консервації.

Основними завданнями ДВГРС на підприємствах, які обслуговуються, є:

проведення аварійно-рятувальних робіт під час виникнення надзвичайних ситуацій;

ліквідація надзвичайних ситуацій та окремих їх наслідків;

виконання робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та щодо захисту від них працівників та територій підприємств (п.2.1. Положення № 815).

ДВГРС відповідно до покладених на неї завдань та функцій здійснює такі види робіт: аварійно-рятувальні, із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій, із забезпечення боєздатності ДВГРС до ліквідації аварій та запобігання їх виникненню (п.2.3. Положення № 815).

До складу ДВГРС входять Центральний штаб, воєнізовані гірничорятувальні загони, які є професійними гірничорятувальними підрозділами, та підприємство з ремонту і технічного обслуговування аварійно-рятувальних засобів, розроблення та виробництва їх окремих зразків (п.4.1. Положення № 815).

Порядок проходження служби оперативним особовим складом, особливості праці та відпочинку і перелік посад, які належать до рятувальників, встановлюються статутом про проходження служби основним особовим складом ДВГРС, що затверджується Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (п.4.40 Положення № 815).

Відповідно до п.11 Контракту від 06.08.2015 року, який укладено між 10 ВГЗ та ОСОБА_1 (а.с.63-68) вбачається, що відшкодування шкоди, заподіяної здоров»ю рятувальника під час виконання службових обов»язків здійснюється згідно із законодавством і колективним договором.

Згідно п.6.5. Положення № 815, рятувальники ДВГРС підлягають обов'язковому особистому страхуванню за рахунок коштів ДВГРС на випадок захворювання, часткової або повної втрати працездатності, загибелі (смерті), спричинених виконанням обов'язків рятувальників, зазначених у контрактах, укладених під час їх прийому на роботу, або договорах щодо проведення аварійно-рятувальних робіт, до яких вони залучаються. Страхування рятувальників ДВГРС здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Нещасний випадок, що стався з працівником оперативного особового складу, залученим до роботи на об'єктах підприємства за договором, під керівництвом посадових осіб підприємства розслідується і береться на облік цим підприємством. У розслідуванні такого випадку бере участь представник ДВГРС (п.6.6. Положення № 815).

Згідно п. 6.7.вказаного Положення, рятувальникам ДВГРС гарантуються пільги, компенсації, правові та соціальні гарантії у межах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до п.5 Контракту від 06.08.2015 року, який укладено з ОСОБА_1 (а.с.63-68), роботодавець страхує рятувальника від нещасного випадку згідно із законодавством.

Згідно письмових пояснень відповідача (а.с.60) вбачається, що позивача було застраховано на випадок нещасного випадку. Внаслідок отримання шкоди під час нещасного випадку 27.10.2016 року позивачу було виплачено страхове відшкодування.

Вказані обставини позивачем не оспорювались.

Пунктом 5.1 Положення про проходження служби ДВГРС передбачено, що трудовим законодавством України про працю, Уставами, затвердженими центральним органом виконавчої влади та цим положенням регулюються трудові взаємовідносини в підрозділах ДВГРС тільки у міжаварійний період.

Згідно з п.4.6 Положення про проходження служби ДВГРС усі дії оперативного складу, до якого відповідно до п.2.4 відноситься респіраторник, в режимі надзвичайних ситуацій регламентуються статутом ДВГРС з організації і ведення гірничорятувальних робіт. Порядок несення служби в професійних підрозділах у цей період визначається командиром загону, виходячи з наявних у його розпорядженні оперативних сил і засобів для ведення аварійно-рятувальних робіт та створення найбільш прийнятних умов для відпочинку оперативного особового складу.

Законодавчо визначено, що аварія - це небезпечна подія техногенного характеру, що спричинила ураження, травмування населення або створює на окремій території чи території суб'єкта господарювання загрозу життю або здоров'ю населення та призводить до руйнування будівель, споруд, обладнання і транспортних засобів, порушення виробничого або транспортного процесу чи спричиняє наднормативні, аварійні викиди забруднюючих речовин та інший шкідливий вплив на навколишнє природне середовище (п.4 ч.1 ст.2 Кодексу цивільного захисту України).

Отже, з аналізу зазначених нормативно правових актів випливає, що законодавство про працю в частині соціального захисту поширюється на особовий склад ДВГРС тільки у міжаварійний період, оскільки при ліквідації аварій служба виконує завдання визначені її повноваженнями, а тому ризик пошкодження здоров'я у цей період є прямим наслідком виконання особовим складом покладених на нього функціональних обов'язків та не залежить від дотримання роботодавцем норм трудового законодавства щодо охорони праці.

Положення ст.237-1 КЗпП України, визначають обов'язок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, якщо таке порушення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На думку суду, ризик пошкодження здоров'я, який є складовою належного виконання рятувальником ДВГРС службових обов'язків, та отримання такого ушкодження при ліквідації аварійної ситуації, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України.

З огляду на викладене, у задоволенні позовної заяви позивача, слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 60, 61, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 15 вересня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 21 вересня 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

15.09.2017