Справа № 297/1433/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., з участю представника відповідача ОСОБА_1 та представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 за договорами адвоката ОСОБА_3, розглянувши цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чізай» до ОСОБА_1, Берегівської районної державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання недійсними розпоряджень райдержадміністрації, документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Берегівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Чізай» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним,

встановив:

ТзОВ «Чізай» звернулося до Берегівського районного суду з позовом до ОСОБА_1, Берегівської районної державної адміністрації про визнання недійсними розпоряджень райдержадміністрації, документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації.

Відповідачем ОСОБА_1 був поданий зустрічний позов до ОСОБА_4, Берегівської міської ради, ТОВ «Чізай» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації.

25.10.2016 року подана заява від представника позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 про збільшення розміру позовних вимог за зустрічною позовною заявою, а саме він просив визнати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2004 року, за умовами якого ОСОБА_4 продала, а ТОВ «Чізай» купив земельну ділянку площею 0,5805, зареєстрований в реєстрі за №2-8006 недійсним.

Ухвалою суду від 30.11.2016 року залучено до участі в справі за первісним позовом ТОВ «Чізай» до ОСОБА_1, Берегівської РДА про визнання недійсними розпоряджень райдержадміністрації, документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Берегівської міської ради, ТОВ «Чізай» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2004 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Чізай» недійсним, в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_2.

Первісний позов мотивований тим, що позивач вирішив провести інвентаризацію земельної ділянки площею 0,5805 гектара, яка належить йому на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу, у звязку з чим замовив проведення топографо-геодезичних робіт, з метою виготовлення землевпорядних документів та отримання кадастрового номеру земельної ділянки. Однак, при виготовленні технічної документації на земельну ділянку при проведенні обмірів 29.10.2015 року виявлено, що на території земельної ділянки ведуться будівельні роботи, а також наявні межові знаки у вигляді деревяних коликів. Крім того, при нанесенні земельної ділянки на кадастрову карту України, виявлено іншу земельну ділянку, яка накладається на земельну ділянку ТзОВ «Чізай». Дана земельна ділянка площею 0,4993 гектари з кадастровим номером -03-003-0061 і належить України ОСОБА_1. Документацію зазначеної земельної ділянки було виготовлено на підставі розпорядження Берегівської районної державної адміністрації від 03.12.2009 року № 493 та погоджено на підставі розпорядження Берегівської районної державної адміністрації від 29.01.2010 року № 30. Позивач вважає, що Берегівська районна державна адміністрація своїми розпорядженнями від 03.12.2009 року № 493 та від 29.01.2010 року № 30 порушила його права, які передбачені ст.ст. 78, 79, 82, 90, 125, 126 Земельного кодексу України та ст. 41 Конституції України.

В зустрічному позові зазначено, що 31 грудня 2004 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Чізай» укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 продала, а ТОВ «Чізай» купив земельну ділянку площею 0,5805 га, що розташована за адресою м. Берегове, вул. Шевченко, 126, цільове призначення якої ведення особистого підсобного господарства. Відчужувана земельна ділянка належала продавцю ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 28 грудня 1999 року ІІ-ЗК № 033592, виданого Берегівською міською радою на підставі рішення 17 сесії 21 скликання цієї ж ради від 30 грудня 1993 року. Зазначений правочин у частині продажу земельної ділянки суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка у порядку та спосіб передбачені діючим законодавством відведена у власність ОСОБА_1. Крім того, ОСОБА_4 не могла здійснювати розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки не набула права власності на неї в установленому законом порядку, так як проект відведення земельної ділянки у встановленому порядку не замовлявся та не розроблявся, та рішення 17 сесії 21 скликання виданого Берегівською міською радою від 30.12.1993 року на користь ОСОБА_4 не приймалося. Отже, позивач ОСОБА_1 вважає, що слід визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4, скасувати його державну реєстрацію, та визнати недійсним укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Чізай» договір купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року в частині продажу земельної ділянки площею 0,5805 га, що розташована за адресою м. Берегове, вул. Шевченко, 126.

В судовому засіданні представник первісного позивач ОСОБА_5 позовні вимоги ТОВ «Чізай» підтримав і пояснив, що ТОВ «Чізай» на підставі договору купівлі-продажу від 31.12.2004 року придбало у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,5805 га в м. Берегове, вул. Шевченко, 126. В 2015 році вони замовили топографо-геодезичні роботи для виготовлення технічної документації на земельну ділянку, оскільки виникла необхідність для реєстрації державного акту на неї за позивачем. Під час проведення замірів необхідних для виготовлення технічної документації представником землевпорядної фірми ОСОБА_6 було виявлено накладку іншої земельної ділянки, що належить відповідачу ОСОБА_1 на частину земельної ділянки, належну ТОВ «Чізай». В звязку з цим виготовити технічну документацію позивач ТОВ «Чізай» не змогло.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 отримав свою земельну ділянку на підставі розпоряджень Берегівської райдержадміністрації № 493 від 03.12.2009 року та №30 від 29.01.2010 року, якими відповідно було видано право на виготовлення та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та згідно до ст.ст.90, 125 152 ЗК України цими розпорядженнями було порушено право власності позивача на власну земельну ділянку, придбану згідно чинного на той час законодавства та набагато раніше відповідача ОСОБА_1, тому позивач просив їх визнати недійсними. Також представник позивача просив визнати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,4993 га недійсним та скасувати державну реєстрацію його права за дану земельну ділянку.

Зустрічний позов представник ОСОБА_5 не визнав та з цього приводу пояснив, що він не відповідає закону, так як ОСОБА_1 не є вже власником земельної ділянки, яка накладається частково на земельну ділянку ТОВ «Чізай» та не вправі просити відновлення його прав, які не є порушеними та не підлягають захисту.

Позаяк договір придбання земельної ділянки ТОВ «Чізай» від ОСОБА_4 31.12.2004 року нотаріусом завірено та зареєстровано, тому вони, первісні позивачі, стали належними власниками згідно діючого на той час законодавства. На той час достатньо було укласти такий договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Якщо Берегівська міська рада у свій час видала ОСОБА_4 державний акт на вказану земельну ділянку із якимись порушеннями, на що посилається у зустрічному позові ОСОБА_1 щодо порушень при видачі державного акту, то цьому винен лише орган місцевого самоврядування, і правових наслідків для ОСОБА_4 не тягне.

Інший представник первісного позивача ОСОБА_7 підтримав згадані пояснення.

Представник відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 по первісному позову ОСОБА_3 позов ТОВ «Чізай» не визнав та пояснив, що ОСОБА_4 з порушенням закону одержала у власність земельну ділянку, яке у наступному продало позивачу. Так, в 1993 році заява до міськради про отримання ділянки її не поступала, відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки Берегівської міською радою не приймалось, крім того спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту. В звязку з цим державний акт був виданий ОСОБА_4 неправомірно.

Крім того, так як технічна документація ТОВ «Чізай» виготовлена не була, тому не можна стверджувати, що право первісного позивача порушено.

Зустрічний позов представник ОСОБА_3 підтримав. Ствердив, що слід визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 28.12.1999 року ОСОБА_4, та скасувати його державну реєстрацію, так як рішення Берегівської міською радою про згоду на проект відведення земельної ділянки не надавалось та рішення про передачу у власність земельної ділянки не приймалось. Також в звязку з цим просив визнати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажи земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_4 продала, а ТОВ»Чізай» її придбало, недійсним.

Інші учасники процесу, які були належно повідомлені, в судове засідання не зявились. Так, Берегівського РДА та Берегівська міська рада надіслали листи про розгляд справи без їх участі (а.с. 77, 107, 126, 146).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка директор ТОВ «Землемір» ОСОБА_6 показав, що дійсно на замовлення ТОВ «Чізай» приступив до виготовлення технічної документації меж земельної ділянки на місці, коли виявив накладення іншої земельної ділянки, в звязку з чим роботи він призупинив та підготовив відповідний лист про це.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року ОСОБА_4 продала, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Чізай» купило земельну ділянку площею 0,5805 гектара надану для ведення особистого підсобного господарства, розташовану в м.Берегово, вул.Шевченко, 126. Вказана земельна ділянка належала продавцю ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 грудня 1999 року 11-ЗК №033592, виданого Берегівською міською радою на підставі рішення 17 сесії 21 скликання цієї ж ради від 30 грудня 1993 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2-191-99 (а.с. 6, 7).

29 жовтня 2015 року інженером землевпорядником ОСОБА_6 був проведений обмір на замовлення позивача ТОВ «Чізай» придбаною ними земельної ділянки та в ході нанесення даної земельної ділянки на кадастрову карту України було виявлено іншу земельну ділянку, яка накладається на неї. Це випливає з пояснень представника позивача ОСОБА_5 та підтверджується показами в суді свідка ОСОБА_6 та його пояснюючою запискою до плану земельних ділянок (а.с. 186).

Відповідно до розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації №493 від 03.12.09 року «Про затвердження матеріалів забору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимоги на розроблення проекту її відведення» надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,50 га, розміщеної на території Берегівської міської ради, за межами населеного пункту в контурі 116, для ведення особистого селянського господарства. Наступним розпорядження голови РДА №30 від 29.01.10 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1В.» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4993 га ОСОБА_1 (а.с. 31, 32).

Із копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 згідно чинного на той час законодавства оформлена необхідна технічна документація та вона зареєстрована Центром державного земельного кадастру її кадастровий номер :03:003:0061 (а.с. 17-47).

Судом встановлено згідно пояснюючої записки до плану земельних ділянок (а.с. 186) та складених до неї інженером землевпорядником ОСОБА_6 схем двох земельних ділянок ТОВ «Чізай» та ОСОБА_1 (а.с. 8-9), листа його як директора ТОВ «Землемір» (а.с. 87) , що при проведені розробки технічної документації із землеустрою по відновлення меж земельної ділянки в натурі, яка належить ТОВ «Чізай», була виявлена інша земельна ділянка, яка накладається на ділянку замовника, тому виконанню робіт згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками були призупинені. Тому посилання представника відповідача - ОСОБА_3 про недоведеність порушеного права первісного позивача «Чізай» та порядку, передбаченого згаданою Інструкцією, є безпідставним.

У відповідності до ст.ст.3, 58, 59 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України первісним позивачем належними і допустимими доказами доведено порушення його права володіння на земельну ділянку.

Щодо вимоги первісного позивача про визнання недійсними розпорядження голови Берегівської райдержадміністрації за №493 від 03.12.2009 року та за №30 від 29.01.2010 року, які, як він зазначає, порушили його права як власника та, які передбачені ст.ст.78, 79, 82, 90, 125, 126 ЗК України, погодитися повністю не можна.

Так, особливості переходу права власності на обєкти нерухомості, у тому числі земельні ділянки, на підставі угод про їх відчуження визначається тим, що права на нього підлягають державній реєстрації.

Згідно до ст.125 ЗК України у редакції від 25.12.2001 року, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки між ТОВ «Чізай» та ОСОБА_4 право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельної ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Закон «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" набув чинності 03.04.2004 року та передбачав на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки державну реєстрацію прав, що посвідчують виникнення, перехід речових прав на нерухоме майно, тобто нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу ТОВ «Чізай» підлягав обовязковою державній реєстрації.

Згідно абзацу 2 пункту 5 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення та з дня державної реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. При цьому набувач має право на захист свого володіння на підставі ст.396 ЦК.

Проаналізував вказані норми закону суд приходить до висновку, що ТОВ «Чізай» не виконав норми закону про обовязкову державну реєстрація придбаної земельної ділянки від ОСОБА_4, є лише її володільцем, право власності у первісного позивача не виникло. При цьому їх право, як володільця порушено та згідно ст.155 ЗК України, на які вони посилаються, оспорюванні розпорядження голови Берегівської РДА підлягають скасуванню.

Так, згідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Щодо інших двох вимог первісного позивача про визнання документа, що підтверджує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :03:003:0061 та скасування його державної реєстрації, то в цих вимогах слід відмовити.

Так, відповідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку власником вищезгаданої земельної ділянки є не відповідач ОСОБА_1, а ОСОБА_2 (а. с. 160-161). Це підтверджено також листом управління Держгеокадастру (а. с. 16).

Отже, позовні вимоги предявленні до неналежного відповідача, відповідальність повинна нести інша особа ОСОБА_2, до якої позивач вимог не ставить, тому в цих вимогах суд відмовляє.

По зустрічному позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Берегівської міської ради, ТОВ «Чізай» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2004 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Чізай» недійсним суд приходить до висновку, що він є безпідставним.

Так, згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, а також визначеної позивачем по зустрічному позову норм права, оскільки ОСОБА_1 не власником земельної ділянки за кадастровим номером :03:003:0061, яка частково накладається на земельну ділянку, володільцем якої є ТОВ «Чізай», тому в зустрічному позові слід відмовити.

Так, відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В частині 1 ст.15 ЦК України зазначена аналогічна норма.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Отже судом встановлена обставина, що ОСОБА_1 не є власником спірної земельної ділянки, тому його право не підлягає захисту.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 30, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, стст.15, 16, 182, 334, ч.3ст.640, ст.657 ЦК України, ст.125 ЗК України у редакції від 25.12.2001 року, ст.ст. 78, 155 Земельного кодексу України, пунктом 5 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

р і ш и в :

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації №493 від 03.12.2009 року «Про затвердження матеріалів забору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимоги на розроблення проекту її відведення» та №30 від 29.01.2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1В.» недійсними.

У вимогах про визнання недійсним документу, що підтверджує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,4993 га на території Берегівської міської ради, за межами населеного пункту в контурі 116, для ведення особистого селянського господарство, кадастровий номер :03:003:0061, та скасування його державної реєстрації відмовити.

В задовлені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Берегівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Чізай» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та з Берегівської районної державної адміністрації в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чізай» судові витрати по 689 гривень з кожного.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_8.