Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/2981/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/778/2646/17 Суддя-доповідач Поляков О.З.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

Трофимової Д.А.

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визначення місця проживання дитини, третя особа: відділ по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про визначення місця проживання дитини, третя особа: відділ по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, про визначення місця проживання дитини, третя особа: відділ по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначав, що з 20.10.2012 року по 03.11.2015 року він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя вони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився жити з відповідачем. Він сплачує аліменти на утримання сина та приймає участь у його вихованні, спілкується з дитиною, брав його на прогулянки, разом відвідували його батьків, він регулярно відвідував дитячий садок в який ходить син. Проте в серпні 2015 року він змушений був звертатися до органу опіки та піклування для перевірки цільового використання відповідачем грошових коштів, які він сплачує на утримання сина, тому що під час зустрічей з сином він став помічати що дитина погано вдягнута, помітив зміни у поведінці дитини, дитина була пригнічена, напружена. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації, було встановлено що отриманні аліменти відповідач витрачає перш за все на свої потреби ніж на потреби дитини. ОСОБА_4 була попереджена про адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків. До теперішнього часу між ними не досягнуто згоди щодо місця проживання сина. З 14.06.2016 року, та по теперішній час дитина мешкає разом з ним, відповідач не заперечувала цього, іноді телефонувала та цікавилася як дитина. Він почав займатися розвитком дитини, водить сина на заняття раннього розвитку дитини, почали відвідувати заняття з логопедом, оскільки у дитини загальне недорозвинення промови.

Враховуючи вищевикладене просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним за адресою АДРЕСА_1.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічну позовну заяву, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що враховуючи складнощі у вихованні дитини, та небажання батька разом виховувати дитину, непоодинокі факти відібрання у неї дитини з боку позивача, що негативно позначається на психічному стані дитини, вважає за необхідне визначити місця проживання дитини. Ініціатором розірвання шлюбу була вона, з приводу постійних сварок в родині, які влаштовував позивач. Відсутність поваги, різні погляди на життя - все це стало причиною розірвання шлюбу. Вона разом із дитиною стали мешкати окремо від відповідача, самостійно забезпечувала дитину, купувала їжу, ліки, одяг та інші речі, необхідні для її належного існування. Від повного ігнорування батьком надання їй матеріальної допомоги, була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів.

У червні 2016 року ОСОБА_3 попросив дитину з метою виїзду для оздоровлення на море, на що вона надала згоду. Вони домовились, що відразу по приїзду батько повертає дитину до дому. Повернувшись з моря ОСОБА_3 повідомив, що дитину він залишає жити у себе. Вона неодноразово просила повернути дитину. Вважає, що вищезазначені події, негативно відображаються на розвитку дитини.

Враховуючи вищевикладене просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_4 за адресом АДРЕСА_2.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 20.10.2012 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №428(а.с.7, 47) та мають неповнолітню дитину: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.8, 46).

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2015 року, шлюб між сторонами розірвано. Судовим рішенням встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю(а.с.9, 45).

Згідно до довідок медичних закладів від 05.05.2016 року, 05.07.2016 року, дитина ОСОБА_5 потребує у допомозі логопеда, проявляє агресію до інших дітей, відмовляється від спілкування, проявляє ознаки імпульсивності, нестриманість, дратівливість, впертість, невміння розуміти інших(а.с.14-16).

Відповідно до характеристик ДНЗ(ясла садок) №282 «Олеся» на ОСОБА_5, він має проблеми в спілкуванні, так як рівень розвитку мовлення не відповідає віковим нормам(а.с.58,84 ).

Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_7 на даний час перебуває у повторному шлюбі зареєстрованому 22.06.2016 року, актовий запис №185, зі зміною прізвища на ОСОБА_4 (а.с.36).

За даними житлових органів від 14.09.2016 року, 29.09.2016 року, ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2(а.с.41, 87).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є співвласниками АДРЕСА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.10.2005 року НОМЕР_1(а.с. 61-62).

Батько та мати ,згідно складених актів мають належні побутові умови для виховання дитини.

За попереднім місцем роботи, ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно(а.с. 13).

За побутовою характеристикою ОСОБА_3 за місцем проживання від сусідів, позивач характеризується виключно позитивно, з посиланням на те, що він до сина уважний, приймає заходи для його розвитку і навчанню, не був помічений у побитті(рукоприкладство) дитини(а.с. 57).

Відповідно до довідки ТОВ «ТЕРРА ГЛАС» від 24.11.2016 року, з 14.11.2016 року ОСОБА_3 працює на підприємстві на посаді інженера(а.с.146).

Згідно до побутової характеристики ОСОБА_4 від ЖБК « Запоріжсталь-30» від 29.09.2016 року, за місцем проживання вона характеризується виключно позитивно, з посиланням на те, що вона увесь свій вільний час приділяє дитині, доброзичлива до сусідів(а.с. 85).

Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку № 03/01-11/1204 від 03.11.2016 року районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, з матір'ю, ОСОБА_4(а.с. 92-102).

Суд першої інстанції ,розглянувши справу та зважаючи на висновок органу опіки та піклування та того факту ,що по справі не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю визначив місце проживання дитини з матір'ю.

Судова колегія ,з урахуванням обставин справи та інтересів дитини з висновками районного суду погодитися не може з наступних підстав.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усiх дiях щодо дiтей, незалежно вiд того, здiйснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соцiального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини.

В силу ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

За нормами ст. 150 СК України, виховання дитини, піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов'язком батьків.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Згідно із п. 4 ст. 18 Міжнародного пакту про громадські та політичні права від 16 грудня 1966 року, держави, які беруть участь у цьому пакті, зобов'язуються поважати свободу батьків і у відповідних випадках опікунів, забезпечувати релігійне і моральне виховання своїх дітей відповідно до своїх власних переконань.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Так у серпні 2015 року ОСОБА_3 звертався до служби у справах дітей з заявою про перевірку цільового використання коштів аліментів на дитину.

Відповіддю від 31.08.2015 року, районна адміністрація по Хортицькому району Запорізької міської ради, повідомила ОСОБА_3, що на засіданні комісії встановлено те, що ОСОБА_7 отримує аліменти з травня на своє утримання та на утримання дитини, і попереджена про адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків(а.с. 17-18).

З 14.06.2016 року по час розгляду справи в суді дитина мешкає разом з батьком.

В справі відсутні докази того, що мати намагалася законним чином вирішувати питання щодо відібрання дитини або встановлення в судовому порядку місця проживання з нею.

За період сумісного проживання позивач займається розвитком дитини : з 12.07.2016 року він водить сина на заняття раннього розвитку дитини та театральну студію у дитячому центрі «Совята» ( а.с.147), на заняття з логопедом довідка знаходиться у матеріалах справи, оскільки у дитини загальне недорозвинення промови 1-2 рівня.

Відповідно до характеристики ДНЗ(ясла садок) №282 «Олеся» від 10.10.2016 року № 01-10/76 на ОСОБА_5, з 01.09.2016 року до групи молодшого дошкільного віку дитину приводить та забирає батько ОСОБА_3, хлопчик приходить чистий, охайний, в бадьорому настрої, і батько приймає активну участь у справах групи, цікавиться успіхами сина, сплачує за харчування дитини. Мовлення дитини не відповідає віковим нормам, має багато порушень у звуковимові приголосних звуків(а.с.56).

За довідками медичних закладів від 05.07.2016 року, дитина ОСОБА_5 потребує у допомозі логопеда, а від 03.10.2016 року, рівень розвитку мовлення відповідає вікової норми(а.с.63).

За матеріалами справи раніше дитина знаходилася на обліку у психіатра., однак за період проживання з позивачем малолітній ОСОБА_5 з обліку у психіатра знятий.

Судова колегія критично відноситься до висновку № 03/01-11/1204 від 03.11.2016 року районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 ,так як належного обґрунтування щодо переваги у встановленні місця проживання дитини з матір'ю він не містить.

Навпаки згідно до листа від 09.12.2016р. №ш-216, вказано , що було здійснено виходи спеціаліста Запорізького міського центру соціальних служб для сім,ї, дітей та молоді за адресами батьків дитини, проведено бесіди з батьками, сусідами, вихователем ДНЗ №282 «Олеся» та малолітнім ОСОБА_5.Після встановлення контакту з малолітнім ОСОБА_5 , з"ясовано, що дитина має більш теплі стосунки з батьком. З огляду на вікові особливості та потреби дитини, фахівець вважає, за доцільне врахування думки ОСОБА_5 при вирішенні його місця проживання.

За поясненнями у суді першої інстанції психолога ОСОБА_9 яка спілкувалась з дитиною за відсутністю сторін, у дитини слабо розвинена мова, рівень розвитку помітно відстає від середнього розвитку. За документами дитиною займався батько і у дитини пішла позитивна динаміка розвитку, але він потребує додаткового навчання. Мама дзвонила декілька разів, дитина односкладово відповідала, кидала телефон і втікала гратися. Більш близька емоційна прихильність дитини до батька. Рівень розвитку дитини достатньої низький, вклад батька в розвиток досить великий.

У судовому засіданні психолог ОСОБА_10 пояснила, що з родиною ОСОБА_5, батьком та дитиною працює з грудня 2015 року, січень, лютий 2016 року, як спеціаліст, проводила бесіди, спілкувалася. Батько займається дитиною достатньо, динаміка розвитку з грудня по березень 2016 року позитивна. ОСОБА_5 став більш активним, займається англійською мовою. Бачила спілкування тільки батька та дитини. Родина перебуває під соціальним супроводом.

Таким чином сукупність обставин про справі свідчить про те ,що під час тривалого проживання дитини з батьком , ОСОБА_5 почав розмовляти, став спокійніше, став грати разом з дітьми, почав реагувати на зауваження батька. Дитина чиста, оглянута. ОСОБА_5 розмовляє, може спілкуватися як з дітьми та і з дорослими і це є підтвердженням що хлопчик змінився в кращу сторону.

Повернення дитини в попередню соціальну середу ,за відсутності належного рівня уваги щодо процесу розвитку та навчання ,може слугувати формуванню затримці психічного та емоційного розвитку дитини та завдати йому шкоду.

Принципом 9 Декларації Прав Дитини передбачено »Дитина має бути захищена від усіх форм недбалого ставлення»

Крім того, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, яки ґрунтуються на ознаці статі не повинні братися до уваги. / Рішення ЄСПЛ у справі «Земмерфельд проти Німеччини » від 08. 07.2003 року,» Цаунеггер проти Німеччини « від 03.12.2009 року. /

З урахуванням обставин справи та інтересів дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі ,судова колегія приходе до висновку щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає,що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи ,доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком.

Керуючись ст. ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року у цій справі - скасувати та ухвалити нове рішення, за яким:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визначення місця проживання дитини, третя особа: відділ по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_3, за адресою АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про визначення місця проживання дитини, третя особа: відділ по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: