26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення боргу,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним та стягнення моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначали, що 13 травня 2011 року внаслідок погроз та застосування фізичної сили, вони задля збереження свого здоров'я вимушені були написати розписки, за якими нібито взяли у позику у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 144 200 грн 70 коп. кожна, і тим самим фактично уклали з відповідачкою договір позики, хоча насправді ніяких коштів ОСОБА_4 їм не давала.
На підставі вищевикладеного просили визнати договір позики, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 13 травня 2011 року недійсним, визнати договір позики, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4
13 травня 2011 року недійсним, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення боргу.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 13 травня 2011 року вона передала в борг ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 144 752 грн 70 коп., а вони зобов'язались повернути борг відповідно до складених письмових розписок.
Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила просила стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суму боргу в розмірі 144 752 грн 70 коп. з кожної, процентів за договором позики та судові витрати в розмір 1 780 грн 07 коп.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, стягнення моральної шкоди закрито. Провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення боргу закрито.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада
2015 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2015 року скасовано в частині закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про повернення боргу, та в цій частині справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до

ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в розмірі 144 752 грн 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в розмірі 144 752 грн 70 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 листопада

2016 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5,

ОСОБА_6 про повернення боргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 травня 2011 року ОСОБА_5 взяла в борг у ОСОБА_4 кошти в розмірі 144 752 грн

70 коп., строк виконання зобов'язання по поверненню боргу становить три роки, на підтвердження чого ОСОБА_5 склала власноручно написану розписку.

13 травня 2011 року ОСОБА_6 взяла в борг у ОСОБА_4 кошти в розмірі 144 752 грн 70 коп., строк виконання зобов'язання по поверненню боргу становить чотири роки, на підтвердження чого ОСОБА_6 склала власноручно написану розписку.

При цьому судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2013 року було залишено без змін рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договорів позики від 13 травня 2011 року недійсними.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року справа № 6-1103цс16, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковими для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що договір позики в письмовій формі сторони уклали, що підтверджує не лише факт укладення договору, а й передачі грошової суми позичальникам, а тому висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення боргу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова