Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Вихотень Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Рівнегаз", товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" про відновлення прав споживача,

В С Т А Н О В И Л А :

28 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася в Рівненський міський суд з позовню заявою, в якій вказує, що 28.10.2016 року між нею та ПАТ «Рівне газ» було укладено договір про надання послуг з газопостачання.

25.10.2016 року вона отримала від ПАТ «Рівнегаз» листа про збільшення усім мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1 місячної норми споживання природного газу на одну особу до 9,8 куб.м., в той час коли Постановою КМУ від 23.03.2016р. № 203 встановлено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, яка за наявності у позивача газової плити та централізованого гарячого водопостачання, встановлена в розмірі 4.4 куб.м. за 1 людину в місяць.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, який останній вчинив під приводом відмови мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 від встановлення загальнобудинкового лічильника газу, ОСОБА_1 просила суд захистити її права, як споживача комунальних послуг, шляхом :

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1079/2017 Головуючий у 1 інстанції : Кучина Н.Г.

Доповідач : Григоренко М.П.

1.Зобов'язати ПАТ «Рівнегаз» відновити її права на споживання природного газу по нормі споживання визначеній Постановою КМУ від 23.03.2016 р. в розмірі 4,4 м3 на одну особу в місяць з листопада 2016 р. шляхом скасування рішення комісії ПАТ «Рівнегаз» про збільшення норм споживання Позивачу.

2.Зобов'язати ТзОВ «Рівнегаз збут» відновити її права на оплату споживання природного газу по нормі споживання визначеній Постановою КМУ від 23.03.2016 р. в розмірі 4,4 м3 на одну особу в місяць шляхом здійснення перерахунку платежів з листопада 2016 р.

3.Зобов'язати ПАТ «Рівнегаз», за власний кошт оснастити лічильником газу квартиру Позивача АДРЕСА_1

4.Зобов'язати ТзОВ «Рівнегаз збут», прийняти на облік встановлений ПАТ «Рівнегаз» лічильник газу та проводити нарахування за його показниками.

5.Відшкодувати їй за рахунок ПАТ «Рівнегаз» та ТзОВ» Рівнегаз збут» солідарно моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

6.Відшкодувати за рахунок ПАТ «Рівнегаз» та ТзОВ» Рівнегаз збут» солідарно витрати за надання правової допомоги в сумі 1200 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Рівнегаз", ТзОВ "Рівнегаз збут" відмовлено.

Вважаючи вказане рішення незаконним, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано положення Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ст. 316 ЦК України в частині прав позивача як співвласника багатоквартирного будинку щодо забезпечення його лічильником газу, п. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не правильно застосовано положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Суд першої інстанції безпідстанно не взяв до уваги ту обставину, що в даному випадку з боку відповідача має місце застосування до позивача відповідальність за дії, які були вчинені не виключно останнім, а іншими особами, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Цвільно-правові відносини між позивачем та відповідачами виникли у відповідності до укладеного між ними договору, де позивач виступає в якості побутового споживача, якого персонально, під розпис має бути повідомлено про можливість забезпечення загальнобудинковим лічильником (11.08.2016р. НКРЕКП внесено зміни до існуючого Кодексу ГРМ, а саме доповнено його новим п.6 в гл. 2 розд.ХІ, які набрали чинності 29.11.2016 року).

До переліку порушень в гл. 2 розд.ХІ Кодексу ГРМ лише в листопаді 2016 року НКРЕКП внесені п.5) «відмова в доступі до об»єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу», тобто на час розгляду комісією Оператора ГРМ 18.10.2016 року такого порушення і відповідно відповідальності не існувало в Кодексі.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "Рівнегаз" та ТзОВ "Рівнегаз збут", кожне окремо, вказали, що оскаржуване рішення вважають законним та обгрунтованим, тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи позивач та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ПАТ "Рівнегаз" ОСОБА_3 та представник ТзОВ "Рівнегаз збут" ОСОБА_4, кожен окремо, просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Повністю відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що дії ПАТ «Рівнегаз» по встановленню позивачу з 01 листопада 2016 року норми нарахування фактичного об'єму спожитого газу за відповідний календарний місяць за граничними об'ємами споживання для населення за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання, у вигляді 9,8 м куб на одну людину в місяць, є правомірними, оскільки остання разом із іншими мешканцями житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 відмовилась від встановлення загальнобудинкового лічильника, що є порушенням п. 5 глави 1 розділу Х Кодексу газорозподільних систем та підставою для застосування положень п.3 глави 4 розділу ІХ цього ж Кодексу, якою передбачено зміну режиму нарахування платежів за спожитий газ за граничними нормами.

При цьому, суд першої інстанції також дійшов висновку, що вимога позивача про безоплатне встановлення відповідачами їй саме індивідуального газового лічильника не грунтується на положеннях чинного законодавства, оскільки Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» лише зобов'язує відповідачів до 01 січня 2018 року забезпечити комерцій облік природного газу, який населення використовує тільки для приготування їжі та не конретизує, який саме лічильник має бути встановлений споживачу (індивідуальний чи загальнобудинковий).

Проте, на переконання колегії суддів, повністю із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

По справі встановлено, що 28.10.2016 року між ПАТ «Рівнегаз» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з газопостачання, який остання та члени її сім'ї використовують лише для приготування їжи.

06 жовтня 2016 року представником ПАТ «Рівнегаз» ОСОБА_5 було складено акт про порушення №3 на об'єкті - житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1, а саме - відмова від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, яка проводиться за кошти ПАТ «Рівнегаз» відповідно до п.5 глави 1 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, ст. 2 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та ст. 18 ЗУ «Про ринок природного газу», який був складений у присутності голови ОСББ "Орлова, 46 " ОСОБА_6 і яка відмовилась його підписувати ( а.с. 65).

18 жовтня 2016 року даний акт був розглянутий на засіданні комісії ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем, яка за результатми розгляду цього акта прийняла рішення про зміну режиму нарахування об'ємів природного газу побутовим споживачам, що проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, шляхом встановлення останнім із 01 листопада 2016 року гранічної місячної норми споживання на одну особу, яка передбачена додатком 10 до вищевказаного Кодексу, тобто 9.8 м. куб. на одну особу.

Спір по даній справі випливає із договору про надання послуг з газопостачання, сторонами якого є дві сторони: споживач ОСОБА_1 та ПАТ «Рівнегаз» і в пунктах 27-30 цього Договору зазначено конкретний перелік прав та обов'язків кожної із сторін (а.с. 3).

Умовами цього договору жодним чином не передбачено, що ОСОБА_1 має реалізувати свої права та виконувати свої обов'зяки за цим договором разом із іншими споживачами, що проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі, споживати газ за загальнобудинковим лічильником та нести відповідальність за відмову мешканців вищевказаного будинку від встановлення цього лічильника.

У пункті 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затердженого Національною комісією, що здійнює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Постанова № 2494 від 30 вересня 2015 року) вказано, що якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об'єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу.

Аналізуючи зміст вказаної правої норми, колегія суддів приходить до висновку, що ця норма передбачає можливість встановлення побутовому споживачу граничного об»єму споживання природного газу, визначеного додатком 15 до Кодексу газорозподільних систем, виключно у разі, коли цей побутовий споживач відмовився від встановлення індивідуального газового лічильника, а не загальнобудинкового і відповідний акт з даного приводу має бути складено відносно конкретного споживача, а не групи споживачів чи мешканців багатоквартирного будинку, що має місце по даній цивільній справі.

Будь-які дані, які б свідчили про те, що позивач ОСОБА_1 відмовлялась від встановлення газового лічильника у своїй квартирі, в матеріалах справи відсутні.

Навпаки, в матеріалах справи міститься звернення на ім'я голови ПАТ «Рівнегаз» (а.с. 57), в якому позивач, разом із іншими споживачами, які мешкають в житловому будинку АДРЕСА_1 пропонували ПАТ «Рівнегаз» встановити в їх квартирах газові лічильники, на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу».

Пункт 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем дійсно передбачає, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Але, у вказаній правові нормі мова йдеться лише про те, що лише Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ і взагалі не згадується про споживачів природного газу, які проживають в окремих помешканнях і з якими укладено окремі договори, а тому, на розсуд колегії суддів, складений 06 жовтня 2016 року представником ПАТ «Рівнегаз» ОСОБА_5 акт (а.с. 51), а також рішення комісії ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 18 жовтня 2016 року не можуть породжувати для споживача ОСОБА_1 будь-яких правових наслідків, оскільки в цих документах конкретно її прізвище не зазначено.

Заперечуючи проти заявленого позову та наполягаючи на прамовірності своїх дій, відповідачі посилаються на положення:

1) частини 3 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу», яка встановлює, що постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу;

2) ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», відповідно до якої суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язано забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року;

3) п. 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, згідно якої Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ, при цьому ПАТ "Рівнегаз" та ТзОВ "Рівнегаз збут" не вбачають будь-якої різниці між Баланспоутримувачем (управителем) та кокретним споживачем, а вважють що вказані особи в даному випадку є тотожніми, а також наголошують на відсутності будь-якої правової норми, яка б зобов»язувала суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, встановити за власні кошти споживачам саме індивідуальні газові лічильники.

Крім того, ПАТ "Рівнегаз" та ТзОВ "Рівнегаз збут" вважають хибним твердження сторони позивача про те, що має місце правова колізія між Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодексом газорозподільних систем, у питанні забезпечення кожного споживача індивідуальним лічильником природного газу виключно за рахунок суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оскільки частиною 1 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок:

коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території;

коштів відповідного бюджету;

інших джерел, не заборонених законодавством.

В даному випадку, ПАТ "Рівнегаз" та ТзОВ "Рівнегаз збут" не мають достатньої фінасової можливості за свій рахунок забезпечити індивідуальними лічильниками всіх споживачів, які використовують природний газ тільки для приготування їжі, а тому було прийнято рішенння про встановлення загальнобудинкових вузлів обліку природного газу та нарахування даній категорії споживачів плати за спожитий природний газ у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого в новій редакції Постановою Кабінету Міністрів Україи № 46, від 27.01.2016 року, що зробить можливим виконання вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у встановлені строки.

В пункті 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку вказано, що можливість об'єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання.

Рішення про необхідність об'єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи.

Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Тобто, вищевказане Тимчасове положення не передбачає можливості встановлення для споживача граничного об»єму споживання, який зазначений у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, в розмірі 9.8 кубометрів газу на одну зареєстровану особу, у випадку якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляєься від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, а лише передбачає припинення газопостачання у такому випадку взагалі.

Аналізуючи вказану позицію відповідачів та зміст всіх правових норм, якими на даний час врегульовано питання забезпечення комерційного обліку природного газу, колегія суддів констатує, що на даний час має місце кілька варіантів визначення способів нарахування плати за природний газ для споживачів, які використовують його тільки для приготування їжі.

1. Споживання за показниками газового лічильника, який встановлений у помешканні кожного споживача;

2. Споживання за нормами, які встановлені Постановою КМУ № 203 від 23 березня 2016 року для споживачів у яких відстутні прилади обліку природного газу, в розмірі 4.4 кубометрів газу на одну зареєстровану особу;

3. У відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого в новій редакції Постановою Кабінету Міністрів Україи № 46, від 27.01.2016 року, пунктом 5 визначено, що обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні; 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

4.За граничними об»ємами споживавання, які зазначені у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, в розмірі 9.8 кубометрів газу на одну зареєстровану особу, у випадку якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляєься від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ.

Обставини даної цивільної справи вказують на те, що із вищевказаних чотирьох варіантів відповідачі, виключно на власний розсуд та в одностороньому порядку, обрали для споживача ОСОБА_1 спочатку третій варіант, запропонувавши останній, разом із іншими мешканцями житлового будинку АДРЕСА_1 встановити загальнобудинковийо вузол обліку природного газу, а коли позивач та інші мешканці відмовились від цієї пропозиції, за відсутністю для цього передбачених чинним законодавством підстав, як про це колегією суддів вже зазначено вище, встановили для всіх мешканців вищевказаного житлового будинку, в тому числі і споживачу ОСОБА_1, граничні об»єми споживавання, які зазначені у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, в розмірі 9.8 кубометрів газу на одну зареєстровану особу.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов»язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав»язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору.

Обравши для позивача варіант обліку спожитого газу за загальнобудинковим лічильником, який на думку колегії суддів, для відповідачів в даній ситуації є найбільш вигідним, оскільки останні вже не будуть зоб»язані до 01 січня 2018 року за власний рахунок встановити газові лічильники кожному із споживачів, які використовують природний газ для приготування їжі, як це вимагає ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», внаслідок чого їм не буде необхідності нести додаткові витрати, а для позивача найгірший, у порівнянні із першим та другим варіантом, так як у такому разі буде мати місце істотний дисбаланс в правах та обов»язках кожної із сторін договору про надання послуг із газопостачання, не на користь споживача.

Крім того, такі споживачі опиняються у більш невигідному положенні у порівнянні з іншими споживачами, які використовують природний газ не тільки для приготування іжі, а і для інших потреб, яким, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», вже встановлено індивідуальні газові лічильники за рахунок суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зокрема, а) споживачі без квартирних лічильників поставлені в умови колективної відповідальності за спожитий газ, у той час коли інші споживачі відповідають за споживання індивідуально; б) споживачі без квартирних лічильників, на відміну від іншої категорії, внаслідок перебування засобу обліку поза їх зоною контролю, внаслідок відсутності доступу до такого засобу обліку, позбавлені можливості контролювати і перевіряти споживання газу, достовірність виставлених рахунків за спожитий газ; в) на споживачів, які не мають квартирного лічильника, фактично перекладаються всі ризики по втратам газу (внаслідок витоку, поломки, несанкціонованого під»єднання до системи і т.п.) і, відповідно перекладається плата за такі втрати. При цьому, інша категорія споживачів таких ризиків не має; г) споживачі без квартирних лічильників, при покладанні на них постачальником газу вищевказаних ризиків по втратам газу, не володіють ні правами, ні можливостями щодо виявлення та усунення таких втрат, у той час як постачальник газу має передбачені законодавством повноваження для здійснення контролю за втратами газу та має технічні можливості для їх виявлення і усунення.

Стаття 24 Конституції України гарантує, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку має місце порушенння з боку відповідачів прав споживача ОСОБА_1, які гарантовані як статею 24 Конституції України так і частиною 1 статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів".

В статті 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до цього принципу всі Закони України мають відповідати Конституції України, а підзаконні нормативні акти не повинні суперечити положенням відповідних Законів України.

Приймаючи до уваги, що Кодекс газорозподільних систем, затерджений Національною комісією, що здійнює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку є підзаконним відносно Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», тому, на переконання колегії судів, при вирішенні даної цивільної справи по суті в першу чергу необхідно керуватись саме цим Законом, а Кодексом та Тимчасовим положенням лише в тих частинах, які не суперечить положенням цього Закону, Закону України «Про захист прав споживачів» та Конституції України.

В статтях 5 і 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому слід прийти до висновку, що відповідно до цього Закону Оператор ГРМ не вправі одноособо вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача, ідивідуальний чи загальнобудинковий і споживач може нести встановлену заком відповідальність лише за відмову від встановлення газового лічильника виключно у своє помешкання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваане рішення в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ТзОВ «Рівнегаз збут» відновити її права на оплату споживання природного газу по нормі споживання визначеній Постановою КМУ від 23.03.2016 р. в розмірі 4,4 м3 на одну особу в місяць шляхом здійснення перерахунку платежів з листопада 2016 року підлягає скасуванню, з ухвалення в цій частині нового рішення, шляхом задоволення вказаної вимоги у повному обсязі.

В решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки рішення комісії ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 18 жовтня 2016 року, як про це було вказано вище, не може породжувати для позивача будь-яких правових наслідків, а тому, відповідно до цього, у останньої відстнє право ставити питання про його скасування.

Вимога ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ «Рівнегаз», за власні кошти оснастити лічильником газу її квартиру, а ТОВ «Рівнегаз збут» прийняти цей лічильник на облік, у відповідності до положень ч. 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу», є передчасною, оскільки кінцевий строк, який вказаний у цій правовій нормі, ще не настав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

В даному випадку позивач не надала суду належних та допустимих доказів з даного приводу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2017 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ТзОВ «Рівнегаз збут» відновити її права на оплату споживання природного газу по нормі споживання визначеній Постановою КМУ від 23.03.2016 р в розмірі 4,4 м3 на одну особу в місяць шляхом здійснення перерахунку платежів з листопада 2016 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Зобов'язати ТзОВ «Рівнегаз збут» здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 кв. 75 і з якою було укладено договір № 5037592 про надання послуг з газопостачання від 23 жовтня 2014 року, починаючи із листопада 2016 року по день ухвалення даного рішення у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, виходячи із розміру 4.4 куб. м. на одну особу в місяць.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Боймиструк

С.С. Шимків