АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 654/2518/15-ц Головуючий в 1 інстанції Сіянко В.М.
Номер провадження 22-ц/791/1577/17 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кузнєцової О.А.

Кутурланової О.В.

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» (далі ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернувся із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що відповідно до укладеного договору від 01.08.2008р. із АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 18 517 доларів США із оплатою 13,99% річних строком до 01.08.2015р.

В забезпечення виконання цього кредитного зобов'язання між Банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки від 01.08.2008 року, за яким останній зобов'язався нести солідарну відповідальність перед кредитором у випадку порушення позичальником свого зобов'язання.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов договору станом на 27.05.2015р. утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 960 дол.США, а також заборгованість по відсотках - 6 170,43 дол.США. Крім того, за умовами п. 10.1 договору нарахована пеня в розмірі 172 943,58 грн., які просить стягнути.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20.08.2015р. позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 422 135,38грн. заборгованості за кредитним договором від 01.08.2008р.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції у задоволеній частині позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі через те, що позивач із позовом звернувся поза межами строку позовної давності про застосування якого вона просила в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із того, що відповідачі неналежно виконували свої зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягала стягненню солідарно із позичальника та поручителя відповідно до розрахунку заявленого позивачем в частині заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування ним у гривневому еквіваленті. Врахувавши заяву відповідачів про застосування строку позовної давності суд відмовив у стягненні пені.

Проте, з таким висновком повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так з матеріалів справи вбачається, що 01.08.2008р. між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами п.1.1, п.1.2 якого остання отримала кредит у сумі 18 517 дол. США на придбання автомобіля із сплатою 13,99% річних, строком до 01.08.2015р.

За визначенням ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - є правовідношення у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від вчинення дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ч.1 ст.611 цього Кодексу, серед яких: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та відповідно до чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Одним із видів порушення зобов'язання - є прострочення, невиконання зобов'язання у встановлений строк. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась чи могла довідатись про порушення свого права, або про особу, яка його порушила, як це встановлено ч.1 ст. 261 ЦК України.

Крім того, ч.5 цієї норми Закону, встановлено, що зобов'язання, строк виконання яких визначений моментом вимог, перебіг позовної давності починається від дня коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Умовами п. 4.4; 4.5 кредитного договору сторони погодили порядок та умови повернення кредитних коштів та наслідки порушення зобов'язань позичальником.

Встановлений цими умовами порядок передбачав обов'язок позичальника ОСОБА_2 погашати кредит шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами в сумі 221 дол. США до 10 числа наступного місяця.

Крім того, у п.9.2 договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або з сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування ним, визначений п.1.2 даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника.

Отже, за змістом викладеної умови слід дійти висновку, що сторони визначили підстави дострокового припинення строку користування кредитом та конкретну дату дострокового повернення у випадку прострочення кредитного зобов'язання.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається і це встановлено судом, що ОСОБА_2 останній платіж за кредитним зобов'язанням здійснила 10.01.2012р. ( .с.8-10).

Цей факт встановлений судом і не спростований позивачем.

Виходячи із умов п.9.2 кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 10-й день місяця наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, а тому змінився строк виконання основного зобов'язання 10.03.2012р.

З врахуванням зміненого строку виконання кредитного зобов'язання та повернення всієї суми достроково, кредитор набув право звернення до суду із захистом свого права починаючи із 11.03.2012р. та тривав до 10.03.2015р.

Однак із позовом про стягнення заборгованих сум позивач звернувся лише 28.07.2015р. поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 та ч.3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність визначається у три роки та застосовується судом за заявою сторони у спорі, поданою до винесення судом рішення.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності.(а.с.60-а)

За змістом ст. 266 ЦК України із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткових вимог, таких як стягнення неустойки.

Ухвалюючи рішення про стягнення із позичальника заборгованості у розмірі 12 960 дол.США (за курсом НБУ станом на 20.08.2015р. 2206,6173 грн за 100 дол.США) тіла кредиту, суд першої інстанції вказаних обставин справи не врахував та невірно витлумачив наведені норми матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення зазначеної суми кредитного боргу за вимогою, заявленою Банком поза межами строку позовної давності, про застосування якого ОСОБА_2 просила в суді першої інстанції.

Таким чином, рішення суду у цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимог.

Разом із тим, досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення судом відсотків за користування кредитом в розмірі 6170,43 дол.США, належить врахувати таке.

За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 цього Кодексу зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Умовами п.4.5 кредитного договору сторони погодили, що відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця за час фактичного використання коштами протягом місяця у термін до 10 числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, зазначеного у п. 1.2, яким визначено, що кредит надається терміном із 01.08.2008р. по 01.08.2015р. (а.с13-18).

Оскільки кошти за кредитним зобов'язанням у визначеному договором розмірі повернуті не були, проценти за кредитом підлягають стягненню із позичальника у межах строку позовної давності, а саме із 1.08.2012р. по 10.03.2015р. розмір яких становить 5459 дол. США.

Стягнення зазначеної суми у валюті кредиту відповідає умовам п.1 та п.6.10 договору, а також відповідає положенням ч.3 ст.533 ЦК України та усталеній правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові № 6-1680цс15 від 10.02.2016р.

Рішення суду про відмову у стягненні із ОСОБА_2 неустойки у вигляді пені в розмірі 172 943,58 грн. не оскаржене, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Також не є предметом апеляційного перегляду стягнутих судом сум кредитного боргу солідарно із ОСОБА_3, оскільки останній апеляційну скаргу не подавав, а ОСОБА_2 не має повноважень на оскарження судового рішення у його інтересах.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якою визначено розподіл судових витрат між сторонами, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати у розмірі 1000,50 грн., пропорційно задоволеній частині вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 422 135,38 грн. кредитної заборгованості на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2008р. по відсоткам за користування кредитом за період із 01 серпня 2012р. по 10 березня 2015р. в розмірі 5459 дол.США та судові витрати в сумі 1000,50 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення цього ж суду про задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості із поручителя ОСОБА_3 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в апеляційному порядку не переглядалось, як таке, що не оскаржене.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.А.Кузнєцова

________________ О.В.Кутурланова