Провадження №22-ц/784/1450/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

02 жовтня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 квітня 2017 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 16 червня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 предявила позов до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1983 року вона є власником 1/10 частки домоволодіння №25 по вулиці Адмірала Макарова (стара назва вулиці Мархлевського) в місті Миколаєві.

Іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_4 із часткою 13/50, ОСОБА_6 із часткою 23/100, ОСОБА_7 із часткою 19/100, ОСОБА_2 із часткою 23/100.

Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 727 кв.м.

Розподільним актом від 18 вересня 1946 року між попередніми співвласниками домоволодіння було визначено порядок користування земельною ділянкою, який залишався і для їх правонаступників, яким за цивільно-правовими угодами переходило право власності на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що натепер існує спір між користувачами земельної ділянки, щодо порядку користування нею, та самостійно вони дійти згоди не можуть, ОСОБА_3 просила визначити порядок користування земельною ділянкою між нею та відповідачами відповідно до існуючого порядку користування та який відповідає розподільному акту, що був складений 18 вересня 1946 року.

У грудні 2015 року з аналогічними позовами звернулись ОСОБА_2 (справа №490/11863/15-ц) та ОСОБА_6 (справа №490/11889/15-ц).

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 лютого 2016 року зазначені цивільні справи об єднанні в одне провадження (справа №490/11865/15-ц) (а.с.28).

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 квітня 2017 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 16 червня 2017 року, позови ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 - задоволено частково. Ухвалено:

виділити у користування ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 176.14 кв.м., земельну ділянку, площею 207.74 кв.м. залишити в спільному користуванні, земельну ділянку, площею 12.95 кв.м. залишити в спільному користуванні з ОСОБА_7 - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в Додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року;

виділити у користування ОСОБА_6 земельну ділянку загальною площею 136.10 кв.м., земельну ділянку, площею 207.74 кв.м. залишити в спільному користуванні - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в Додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року;

виділити у користування ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 77.8 кв.м., земельну ділянку, площею 207.74 кв.м. залишити в спільному користуванні - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в Додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити порядок користування земельною ділянкою згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в Додатку №1 за IIІ варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд вважав, що визначення порядку користування земельною ділянкою за першим варіантом судової експертизи найбільш відповідатиме фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався протягом більше 20 років, не потребує затрат для його влаштування, найбільш відповідає вимогам добросусідства та не має значних відхилень від ідеальних часток співвласників порівняно з іншими варіантами експертизи та повністю поновлює права позивачів на користування належними їм частинами земельної ділянки, а також не порушує будівельних і санітарних норм та правил протипожежної безпеки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

За приписами ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України).

Згідно розяснень, викладених у п.п.19,21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Викладене стосується також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відтак, оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, визначаючи порядок користування земельною ділянкою, повинен це враховувати і виділяти у користування співвласнику ділянку, розмір якої відповідає розміру його частки у спільному майні, тобто, обирати такий варіант, при якому площа ділянок, які виділяються співвласникам, найбільше відповідають їхнім ідеальним часткам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено районним судом, сторони у даній справі, за різних правових підстав, є співвласниками домоволодіння, що розташоване по вулиці Адмірала Макарова №25 в місті Миколаєві.

Так, ОСОБА_3 є власником 1/10 частки зазначеного домоволодіння за договором купівлі-продажу від 20 жовтня 1983 року; ОСОБА_2 23/100 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 вересня 1992 року; ОСОБА_6 23/100 часток відповідно до договору купівлі-продажу від 05 січня 1990 року; ОСОБА_7 19/100 часток за договором дарування від 18 вересня 2003 року; ОСОБА_4 13/50 часток за договором купівлі-продажу від 08 лютого 1990 року (а.с.4-5,33,79-80, 141-147,148-152).

Водночас, сторони є фактичними користувачами земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Рішенням Миколаївської міської ради «Про відвід земельних ділянок підприємствам, організаціям, установам, громадянам м. Миколаєва та затвердження матеріалів інвентаризаційних земель міста» від 12 лютого 1993 року №16/9, яке міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, на вказане домоволодіння, надано в загальне користування ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9 (Король) земельна ділянка для обслуговування жилих будинків, що перебувають у сумісній власності площею 720 кв.м по вулиці Макарова в місті Миколаєві.

У звязку зі смертю 24 січня 2002 року ОСОБА_9 рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 жовтня 2002 року право власності в порядку спадкування на її частку у розмірі 19/100 було визнано за ОСОБА_10, який 18 вересня 2003 року за нотаріально посвідченим договором дарування подарував цю частку домоволодіння у тому ж розмірі ОСОБА_7

Встановлено, що обрахування зазначеного домоволодіння ведеться з 1923 року, а щодо його співвласників з 1929 року. На той час земельна ділянка під домоволодінням мала площу 699.57 кв.м., співвласниками зазначеного домоволодіння значилися ОСОБА_11, який мав в користуванні земельну ділянку площею 382.46 кв.м. та ОСОБА_12, яка мала в користуванні 317.11 кв.м. земельної ділянки.

Відповідно до розподільного акту датованого 18 вересням 1946 роком (на якій посилаються позивачі) за спірним домоволодінням значилася земельна ділянка 727 кв.м., з яких співвласникам: ОСОБА_13 під забудовами та двором зазначалося 397.5 кв.м.; ОСОБА_14 (за договором купівлі-продажу у ОСОБА_12Й.) під забудовами та двором відповідно 85 кв. м, а ОСОБА_15 відповідно всього 206 кв.м. При цьому в акті зазначено, що такий поділ є умовним (а.с.12).

В подальшому зазначені співвласники неодноразово перепродавали свої будівлі та споруди, за рахунок чого збільшувалась кількість співвласників, які також прибудовували та забудовували новими спорудами зазначену земельну ділянку без визначення часток.

При цьому, зазначені обставини встановлені попередніми судовими рішеннями Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2016 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року, а тому доказуванню не підлягають.

Виділ часток співвласників домоволодіння в натурі не проводився жодним із співвласників.

Відповідач ОСОБА_7 виділила належну їй частку домоволодіння (19/100) в окрему адресу місто Миколаїв, вулиця Пушкінська, №18/2.

Вказана частка домоволодіння складається з окремого будинку літ. К з відповідними господарськими спорудами, має окремий вихід з вулиці Пушкінська.

За вказаних обставин, було припинено право спільної часткової власності ОСОБА_7 на зазначене домоволодіння та замість договору дарування від 18 вересня 2003 року №3145 видане виконавчим комітетом Миколаївської міської ради свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок в цілому - по вулиці Пушкінська, №18/2 в місті Миколаєві.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №125-017/1 від 25 квітня 2016 року, фактична загальна площа земельної ділянки в домоволодінні №25 по вулиці Адмірала Макарова в місті Миколаєві складає 726 кв.м.

Згідно ідеальних часток співвласників в домоволодінні відповідно до первісних часток, співвласникам належать наступні площі земельних ділянок: співвласнику ОСОБА_4 - 188.76 кв.м., ОСОБА_3 - 65.34 кв.м., ОСОБА_6 166.98 кв.м., ОСОБА_2 166.98 кв.м., ОСОБА_7 137.94 кв.м.

В натурі земельна ділянка домоволодіння розділена на дві ділянки, з'єднані між собою проходом, шириною 0.8 м між зовнішніми стінами літер «А1-1» та «Б2-2» з хвірткою шириною 0.8м.

На земельній ділянці є два входи з вулиці Адмірала Макарова, шириною 3.30 м. та з вулиці Пушкінська, шириною 2.58 м., які перебувають у спільному користуванні всіх співвласників.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року, виділено у користування відповідача ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 174.09 кв.м., земельну ділянку, площею 207.74 кв.м. залишено в спільному користуванні - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в Додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року. Також, виділено у користування відповідача ОСОБА_7 земельні ділянку загальною площею 161.86 кв.м., земельну ділянку, площею 207.74 кв.м. залишено в спільному користуванні - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в Додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року.

Відповідно до першого варіанту вищезазначеного висновку судової експертизи, за фактичним землекористуванням, виходячи з даних матеріалів архівної інвентаризаційної справи БТІ: ділянка загального користування між співвласниками становить: зі сторони вулиці Адмірала Макарова від воріт шириною 3.30 м., шириною проїзду 5.8 м, довжиною 10.0 м. площею 58 кв.м., шириною 5.6 м., довжиною 9.77 м. площею 54.71 кв.м., а також шириною 1.5 м., довжиною 3.4 м., площею 5.1 кв.м., надалі дворова територія з боку вулиці Пушкінська, розмірами 5.97м.x11.16 м. площею 66.63 кв.м., а також від воріт шириною проїзду 5.8 м., довжиною 4.02 м., площею 23 кв.м. Всього площа ділянки загального користування складає 207.74 кв.м.

Ділянка загального користування між всіма співвласниками дворової території на час дослідження зменшена за рахунок самовільної забудови частиною 2-поверхового житлового будинку співвласника ОСОБА_4

Усі входи до житлових будівель усіх співвласників, як і до господарських споруд, є ізольованими, в індивідуальному користуванні співвласників перебувають земельні ділянки, біля часток житлових будинків та надвірних господарських споруд.

На час дослідження фактично у користуванні співвласників перебувають наступні площі земельних ділянок: співвласнику ОСОБА_4 - 174.09 кв.м., що на 14,67 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_3 - 77.8 кв.м., що на 12.47 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_6 - 136.10 кв.м., що на 30.88 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_2 - 176.14 кв.м., що на 9.16 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_7 - 161.86 кв.м. що на 23.92 кв.м. більше ідеальної частки.

Відповідно до другого варіанту вищезазначеного висновку судової експертизи, за ідеальними частками відповідно до побажань співвласника ОСОБА_4 йому пропонується виділити у користування максимально наближену площу вздовж правої зовнішньої стіни житлового будинку літ. Б2-2 від існуючої відмітки шириною 0.5 м., розміром 2.05х9.0 м., площею 18.48 кв.м. При цьому, ділянка загального користування між всіма співвласниками зменшиться та буде складати 189.26 кв.м.

Фактично співвласники будуть користуватися наступними земельними ділянками в домоволодінні: ОСОБА_4 - 187.76 кв.м., що на 1.0 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_3 - 76.14 кв.м., що на 10.8 кв.м. більше ідеальної частки, ОСОБА_6 - 131.85 кв.м., що на 35.13 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_2 - 171.89 кв.м., що на 4.91 кв.м. більше від ідеальної частки, ОСОБА_7 - 158.35 кв.м. що на 20.41 кв.м. більше ідеальної частки.

Відповідно до третього варіанту вищезазначеного висновку судової експертизи, за ідеальними частками відповідно до побажань співвласника ОСОБА_7 та інших співвласників - варіант розроблений відповідно розподілу земельної ділянки, затвердженої 18 вересня 1946 року між колишніми співвласниками домоволодіння.

Фактично співвласники будуть користуватися наступними земельними ділянками в домоволодінні: ОСОБА_4 - 147.96 кв.м., що на 40.8 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_3 - 86.9 кв.м., що на 21.65 кв.м. більше ідеальної частки ОСОБА_6 - 116.2 кв.м., що на 50.78 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_2 - 148.74 кв.м., що на 18.24 кв.м. менше ідеальної частки, ОСОБА_7 - 226.11 кв.м. що на 88.17 кв.м. більше ідеальної частки що відповідає площі, виділеної в користування співвласнику ОСОБА_16А, на підставі даних архівної справи КП ММБТІ станом на 18 вересня 1946 року, а усім іншим співвласникам - 499,89 кв.м., що відповідає площі, виділеної в користування співвласникам ОСОБА_13І, та ОСОБА_17

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визначення порядку користування спірною земельною ділянкою згідно першого варіанту земельно-технічної експертизи №125-017/1 від 25 квітня 2016 року, оскільки саме цей варіант найбільш відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався протягом тривалого часу, не потребує затрат для його облаштування, не порушує прав співвласників, а також будівельних, санітарних норм та правил протипожежної безпеки.

Доводи апеляційної скарги щодо вирішення порядку користування земельною ділянкою за третім варіантом судової експертизи, правильно районним судом не взято до уваги, оскільки розподільний акт, на який посилаються ОСОБА_2 і ОСОБА_6, був складений умовно, без визначення часток співвласників, яких на той час було троє, земельна ділянка мала інші розміри. З часу складання цього акту житлові та господарські споруди перебудовані та земельна ділянка забудована іншими співвласниками, частки співвласників протягом усього часу неодноразово змінювалися. Більш того, такий варіант порушує права інших учасників спільної часткової власності, оскільки є найбільш віддаленим від ідеальних часток цих співвласників та звужує їх права на право користування земельною ділянкою загального користування.

Щодо інтересів ОСОБА_6, то визначення порядку користування земельною ділянкою за третім варіантом порівняно з першим варіантом, є для неї, на думку колегії суддів, більш обтяжливим, оскільки такий варіант більш віддалений від її частки у домоволодінні.

Інші обставини, на які містяться посилання в апеляційній скарзі, судом першої інстанції при розгляді справи перевірялись. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а лише зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.

Оскільки, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відхилити, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 квітня 2017 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_18