АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/5868/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Коренюк А.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго», ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2 про зобов'язання укласти договір про користування електричною енергією та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання договору користування електричною енергією укладеним ,стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ПАТ «Київенерго» пред»явило позов до відповідача про зобов'язання укласти договір про користування електричною енергією та зазначало, що 02.08.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та ОСОБА_2 було укладено договір № 1243/39023/186/52264 про приєднання до електричних мереж. З додатку №1 до вищевказаного договору «Технічні умови №39023/18 б про приєднання об'єкта до електричних мереж» від 02.08.2010 року та додатку № 3 до цього ж договору «Технічне рішення № 39023/18б з робочого проекту електропостачання» від 16.09.2010 року вбачається, що договір №1243/39023/186/52264 від 02.08.2010 року укладений щодо об»єкту - садибний житловий будинок по АДРЕСА_1. 19.10.2012 року між сторонами було підписано додаткову угоду №1 до договору від 02.08.2010 року № 1243/39023/186/52264 про приєднання до електричних мереж.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Київенерго» здійснити підключення до електропостачання будинок АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2, відповідно до умов договору про приєднання до електричних мереж від 02.08.2010 року №1243/39023/186/52264 та додаткової угоди до цього договору від 1.10.2012 року, укладеними між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», встановивши межу балансової належності електромереж на наконечниках кабелю живлення ввідно-розподільчого пункту об»єкту в РУ- 0,4 кВ ТП 6346.

Посилаючись на те,що вказане судове рішення не може бути виконано з об'єктивних причин, оскільки відсутній підписаний сторонами договірних відносин договір про електропостачання, позивач просив задовольнити позов.

Подавши зустрічний позов, ОСОБА_2 просила визнати договір користування електричною енергією укладеним та стягнути з товариства на її користь збитки, які вона понесла за час невиконання судового рішення,орендувавши дизель-генератор для забезпечення належного утримання будинку та придбаваючи пальне для його роботи , у розмірі 538458 грн.85 коп. , двократну вартість невідпущеної електроенергії в сумі 33 970 грн. 44 коп. за період з 01 січня 2014 року по 31 жовтня 2016 року та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.,яку вона зазнала внаслідок протиправних дій товариства.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23 березня 2017 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2 про зобов'язання укласти договір про користування електричною енергією та частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» . Вирішено визнати укладеним з 21 листопада 2013 року договір про користування електричною енергією між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та ОСОБА_2 відносно будинку АДРЕСА_1 відповідно до умов Типового договору про користування,електричною енергією, який міститься в Правилах користування електроенергією для населення,затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року.

В апеляційній скарзі ПАТ «Київенерго» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позову та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та в означеній частині ухвалити нове,яким первісний позов задовольнити та відмовити в задоволення зустрічного позову в частині визнання договору про користування електричною енергією укладеним. Зазначає,що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення в частині відмови ОСОБА_2 у вимогах про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди і ухвалити нове про задоволення цих вимог.

В частині задоволення зустрічного позову про визнання договору про користування електричною енергією укладеним змінити виключивши з мотивувальної частини рішення обґрунтування в абзаці 1 на сторінці 7,висновки про протиправність поведінки ОСОБА_2- в абзаці 4 на сторінці 6,абзаці 6,9 на сторінці 7 рішення.

Вислухавши доповідь судді,пояснення представників сторін,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 02.08.2010 року між публічним акціонерним товариством «Київенерго» та ОСОБА_2 було укладено договір № 1243/39023/186/52264 про приєднання до електричних мереж.

З додатку №1 до вищевказаного договору «Технічні умови №39023/18 б про приєднання об'єкта до електричних мереж» від 02.08.2010 року та додатку №3 до цього ж договору «Технічне рішення № 39023/18б з робочого проекту електропостачання» від 16.09.2010 року вбачається,що договір №1243/39023/186/52264 від 02.08.2010 року укладений щодо об»єкту-садибний житловий будинок по АДРЕСА_1.

19.10.2012 року між сторонами було підписано додаткову угоду №1 до договору від 02.08.2010 року № 1243/39023/186/52264 про приєднання до електричних мереж.

Пунктом 2 додаткової угоди №1 пункту 1.3 договору № 1243/39023/186/52264 від 02.08.2010 року про приєднання до електричних мереж передбачено,що «Узгоджена межа балансової належності електромереж встановлюється на наконечниках кабелю живлення ввідно-розподільчого пункту об'єкту в РУ- 0,4 кВ ТП 6346.»

Відповідно до акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 10.10.2014 року,який стосується будинку за адресою АДРЕСА_1 та згідно з п.2 додаткової угоди до договору від 02.08.2010 року № 1243/39023/186/52264 про приєднання до електричних мереж передбачено,що межа відповідальності за стан та обслуговування електромереж та установок встановлюється на наконечниках кабелю живлення ввідно-розподільчого пункту об»єкту в РУ- 0,4 кВ ТП 6346 »,а також встановлено відповідальність електропередавальної організації та споживача.

Держнергонаглядом підтверджено межу розподілу між сторонами саме на наконечниках кабелю живлення ввідно-розподільчого пункту об'єкту в РУ- 0,4 кВ ТП 6346.»,а також укладання сторонами акту від 10.04.2014 року,який засвідчено Держнергонаглядом.

07 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Київенерго» із заявою про укладення договору про користування електричною енергією за вказаною адресою.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Київенерго» здійснити підключення до електропостачання будинок АДРЕСА_1,який належить ОСОБА_2, відповідно до умов договору про приєднання до електричних мереж від 02.08.2010 року №1243/39023/186/52264 та додаткової угоди до цього договору від 1.10.2012 року,укладеними між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Київенерго»,встановивши межу балансової належності електромереж на наконечниках кабелю живлення ввідно-розподільчого пункту об'єкту в РУ- 0,4 кВ ТП 6346.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Київенерго» про зобов'язання ОСОБА_2 укласти договір про користування електричною енергією в редакції від 13 жовтня 2016 року,суд першої інстанції виходив з того,що нормами ЦК України закріплено принцип свободи договору, яка передбачає право сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору,виборі контрагентів та погодженні умов договору, договір є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ,а відтак обраний ПАТ «Київенерго» спосіб захисту порушеного права,як зобов'язання споживача ОСОБА_2 укласти з товариством як виконавцем послуг договір про надання послуг не передбачено нормами ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції,колегія суддів вважає відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність укладення вказаного договору з ОСОБА_2,для виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року,яким зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Київенерго» здійснити підключення до електропостачання будинок АДРЕСА_1, не ґрунтуються на вимогах закону. До того ж зазначене судове рішення стосується зобов'язання щодо підключення до електропостачання будинку АДРЕСА_1,який належить ОСОБА_2, відповідно до умов договору про приєднання до електричних мереж від 02.08.2010 року №1243/39023/186/52264 та додаткової угоди до цього договору від 1.10.2012 року,укладеними між сторонами,встановивши межу балансової належності електромереж на наконечниках кабелю живлення ввідно-розподільчого пункту об'єкту в РУ- 0,4 кВ ТП 6346 і не стосується врегулювання договірних відносин сторін про користування електричної енергії.

При цьому колегією суддів враховано,що зазначене судове рішення ПАТ «Київенерго» виконано відповідно до наряду - заявки № 1693521/1 від 24.04.2017 року.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права,колегія суддів вважає безпідставним висновок суду щодо визнання укладеним з 21 листопада 2013 року договору про користування електричною енергією між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та ОСОБА_2 відносно будинку АДРЕСА_1 відповідно до умов Типового договору про користування,електричною енергією,який міститься в Правилах користування електроенергією для населення,затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року.

Відповідно до ст..26 ЗУ « Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Як вбачається з матеріалів справи в квітні 2016 року ПАТ «Київенерго» було запропоновано ОСОБА_2 для врегулювання договірних відносин в частині користування електричною енергією відносно її будинку АДРЕСА_1, укласти договір про користування електричною енергією та надано два примірника договору з додатками.

При цьому ПАТ «Київенерго» послалось на норми чинного законодавства,що регулюють правовідносини в сфері електроенергетики,в том числі і на Правила користування електричною енергією для населення,затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №12357 від 26.07.1999 року.

На час розгляду справи до вказаних Правил були внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 23 .09.2016 року №591 «Про внесення змін до Правил користування електричною електроенергією для населення»,які набули чинності з 20.09.2016 року.

Відповідно до п. 3 Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки, визначається перелік документів,необхідних для укладення договору.

Аналіз вказаних норм в сукупності з нормами ЦК України, якими визначено принцип свободи договору, сама лише заява споживача ОСОБА_2 від 06.11.2013 року про укладення з нею договору про користування електричною енергією не є підставою для визнання договору з постачальником електроенергії укладеним,а відтак і наявності у ПАТ «Київенерго» обов'язку перед нею щодо постачання електроенергії з листопада 2013 року.

Вказана обставина не врахована судом при вирішенні спору в цій частині, в зв'язку з чим рішення про визнання укладеним з 21.11.2013 року договору про користування електричною енергією між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_2 належить скасувати та відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В зв'язку з наведеним колегія суддів вважає,що ОСОБА_2 діяла на свій розсуд, використовуючи дизель-генератор для забезпечення свого будинку електричною енергією з листопада 2013 року, а тому її вимоги щодо стягнення з ПАТ «Київенерго» матеріальних збитків в зв'язку з використанням дизель-генератора протягом певного часу та використання відповідної кількості пального для його роботи в будинку АДРЕСА_1, сплати двократної вартості недовідпущеної електроенергії та моральної шкоди є безпідставними і рішення суду стосовно відмови в задоволенні цих вимог є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 в частині безпідставного визнання судом її дій неправомірними щодо непогодження нею запропонованого ПАТ «Київенерго» типового договору від 2016 року про користування електричною енергією з огляду на зміст її зустрічних вимог на увагу не заслуговують.

Керуючись ст..ст.304.307,308,309,313,314,316,319 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання укладеним з 21 листопада 2013 року договору про користування електричною енергією між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та ОСОБА_2 відносно будинку АДРЕСА_1 відповідно до умов Типового договору про користування,електричною енергією, який міститься в Правилах користування електричною енергією для населення,затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -