Провадження № 2/522/4338/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Свяченої Ю.Б.

за секретаря судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в якості представника ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до з суду з вказаним позовом до відповідача, відповідно до заяви про зміну позовних вимог від 21 квітня 2016 року просить суд здійснити розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, а саме зареєстрованої за ОСОБА_2 1/3 частини квартири, загальною площею 51,30 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Князівська 25. кв. 17 й за результатом цього розподілу визнати право власності за нею ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 по 1/6 частині квартири, загальною площею 51.30 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно, зобов'язати уповноважений на те, відповідно до закону, орган державної реєстрації провести державну реєстрацію прав у зв'язку з розподілом майна та здійснити розподіл судових витрат. В обґрунтування позову посилалася на наступне. Оскільки право власності на вказану частину квартири набуто відповідачем у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, між подружжям в останній час погіршились стосунки і виникли розбіжності у взаєморозумінні та, як наслідок, сторони шлюб розірвали, позивач звернулася із зазначеними позовними вимогами до суду.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача.

Представник органу опіки та піклування у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, вислухавши думки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1М та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис за № 667.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/11597/13-ц від 20 червня 2013 року шлюб між подружжям розірвано.

Розпорядженням органу приватизації № 219348 від 22.05.2012 року передано у приватну спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках, квартиру загальною площею 51,30 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Втім, ця квартира була отримана бабусею відповідача ОСОБА_5 Тихонівною 11 січня 1979 року за рішенням виконкому Центральної райради депутатів трудящих міста Одеси №610 від 15 грудня 1978 року.

В березні 1991 року дану квартиру передано батькові відповідача ОСОБА_2 рішенням виконкому Центральної райради народних депутатів міста Одеси №110 від 1 березня 1991 року.

У цьому суд має виходити з того, що Розпорядження органу приватизації № 219348 від 22.05.2012 року є лише формальним оформленням права власності на майно, яке тривалий час перебувало у розпорядженні й у власності сімї саме відповідача, тобто за довго до виникнення шлюбних відносин з ОСОБА_1

За правилом ч. 1 ст. 372 ЦПК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У відповідності до п.4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 року, у п. 24 вказується, що не належить поділу майно, набуте особою до шлюбу, адже таке майно не є спільною сумісною власністю, набуте в порядку спадкування, дарування, набуте за час шлюбу, але за кошти одного із подружжя особисто.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При цьому, як вже встановлено судом, вказана квартира, в цілому, з 1979 року належала сімї відповідача.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої 17.17.1997 року з усіма її додатками та протоколами: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права», право власності є непорушеною норму у сучасних правових державах й її порушити не можна жодним чином, будь-якою фізичною чи юридичною особою, а отже, зазначена норма є гарантією непорушності права власності й попередження свавільного захоплення власності.

Вказане повною мірою узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах: «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року й «Федоренко проти України» від 01.06.2005 року.

Відповідно до п.23 Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р. приватне майно дружини, чоловіка не підлягає розподілу та не є спільною власністю подружжя. Така ж сама позиція зазначається й по справах ВСУ 6-79цс13, ВСУ 6-612цс15 приватизоване майно не може бути розподілене, як спільно набуте подружнє майно, адже не є таким, та розподіл в такій ситуації можливий лише при можливості сторонами довести суду про значний матеріальний спільний вклад в майно, що визначається ВСУ, як істотною умовою.

З огляду на встановлені фактичні обставини, аналізуючи у своїй сукупності вказані норми права й усталену судову практику, суд дійшов обґрунтованого висновку про правовий статус спірного майна як приватне особисте, що належить на праві спільної сумісної власності відповідачу.

Таким чином, суд має відмовити у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 з огляду на їх безпідставність й необґрунтованість.

Керуючись ст. ст. 60, 70 СК України, ст. ст. 16, 364, 372 ЦК України, ст. ст . 3, 4, 10, 11, 57, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в якості представника ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданніпід час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.Б.Свячена