Дата документу 14.09.2017
Справа № 320/2044/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«14» вересня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Редько О.В., при секретарі - Данчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про визнання права власності за набувальною давністю та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, суд

ВСТАНОВИВ

В провадженні судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про визнання права власності за набувальною давністю та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що у вересні 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який на тої час діяв на підставі довіреності від 09.08.2008р. виданою на його ім'я ОСОБА_3, була досягнута усна домовленість стосовно купівлі-продажу належного ОСОБА_3 автомобіля ЗИЛ-ММЗ, модель 554, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, шасі номер НОМЕР_3, об'єм двигуна 6000 куб.см., тип ТЗ вантажний самоскид, колір синій.

Згідно досягнутої домовленості, вартість автомобіля сторони визначили в розмірі 8000,00грн.

На момент придбання, автомобіль був в розібраному неробочому стані, що перешкоджало його подальшому переоформленню в реєстраційних органах. Крім того, враховуючи його технічний стан, здійснювати перереєстрацію ТЗ одразу було недоцільно, оскільки на той час було невідоме, чи взагалі підлягає автомобіль відновленню. Тому, 07.09.2008 року між сторонами був укладений простий письмовий договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля за обумовлену ціну, що підтверджується його копією.

У цей же день ОСОБА_1 був переданий автомобіль, ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а він розрахувався з ОСОБА_2 за придбаний автомобіль та передав йому грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., про що останній склав розписку, що підтверджується її копією.

В договорі було погоджено, що покупець зобов'язується передати продавцеві грошові кошти за автомобіль, а продавець зобов'язаний передати покупцеві придбаний автомобіль та вчинити ряд дій, спрямованих на переоформлення автомобіля на ім'я ОСОБА_1 Сторони погодили, що договір купівлі-продажу автомобіля підлягає подальшому нотаріальному посвідченню, зокрема: Для подальшого переоформлення автомобіля зазначеного у п.1, Сторони визначились, прибути до органів реєстрації ТЗ в день та час запропонований Покупцем та погоджений з Продавцем.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з пропозицією зустрітися у МРЕВ, однак, останній в запропонований час не з'являвся. З часом він заявив, що втратив довіреність, а ОСОБА_3 отримавши грошові кошті перестав виходити на зв'язок.

В подальшому, на прохання оформити належним чином договір, ОСОБА_2 жодним чином не відреагував, посилаючись на брак часу. З часом, він взагалі почав відмовлятися займатися цім питанням.

ОСОБА_1 особисто їздив на адресу ОСОБА_3 в м. Запоріжжя. Однак, сусіді ОСОБА_3 сказали, що його постійно немає дома, начебто він виїхав в інше місце.

ОСОБА_1 бажає належним чином оформити своє право власності на об'єкт, від якого добровільно відмовився власник, але в позасудовому порядку вирішити це питання не представляється можливим, оскільки бездіяльність відповідача,позбавляє його в повній мірі реалізувати своє право власності на придбаний автомобіль.

22.02.2017 року під час руху в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області автомобіль був зупинений працівниками поліції від яких стало відоме, що на автомобіль накладений арешт та він знаходиться в розшуку на підставі постанови Жовтневого районного ВДВС (Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області) (вих. №20497 від 12.09.2009р.), при здійсненні виконавчих дії за виконавчим листом №2-2047/2011 від 03.04.2012р., що підтверджується копією акту огляду та тимчасового затримання ТЗ.

Будь-яку додаткову інформацію про існування боргових зобов'язань ОСОБА_3 та здійснення виконавчих дії, з'ясувати не представляється можливим, оскільки в Олександрівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області з ОСОБА_1 навіть не стали розмовляти, оскільки він не є стороною виконавчого провадження.

Зазначені обставини виникли у зв'язку з тим, що переоформлення автомобіля на ім'я ОСОБА_1 не відбулося з вини відповідачів. Зазначений виконавчий лист виданий значно пізніше - у 2012 році, ніж відповідач відмовився від права власності на майно та відбулось укладання договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Отже позивач вважає, що відділ ДВС не має правових підстав для звернення стягнення на автомобіль ЗИЛ-ММЗ, модель 554, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, шасі номер НОМЕР_3, об'єм двигуна 6000 куб.см., тип ТЗ вантажний самоскид, колір синій, оскільки з вересня 2008 року він вже фактично належить ОСОБА_1

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають та просять суд їх задовольнити.

Від відповідача по справі ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги були визнані ним в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не сповістив.

Від представника Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшли письмові заперечення, згідно яких відділ виконавчої служби не визнає вимоги позивача, оскільки вважає, що позивач не набув права власності на спірний автомобіль оскільки не уклав в установленому законодавством порядку договір купівлі-продажу та не зареєстрував у встановленому законодавством порядку право власності на спірний автомобіль.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, в разі виконання однією зі сторін повністю або частково умов угоди, що потребує нотаріального посвідчення та ухилення від нотаріального оформлення іншою стороною суд вправі визнати таку угоду дійсною.

Відповідно до ст.328 ЦК України:"1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом".

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України:"Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом".

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України:«Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом».

Відповідно доч.4 ст.344 ЦК України «Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду».

Згідно п.2 ч.1 ст.346 ЦК України,право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

Укладаючи зі мною договір купівлі-продажу автомобіля, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2, здійснив дії, яки в розумінні ст.347 ЦК України, свідчать про його відмову від права власності на майно.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

Пунктом 13 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд.Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

Ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого:

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ч.2 ст.41 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п'яти днів із дня його припинення. Обов'язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу.

За приписами ст.11 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Ч.5 ст. 43 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувала.

Згідно ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У вересні 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який на тої час діяв на підставі довіреності від 09.08.2008р. виданою на його ім'я ОСОБА_3, була досягнута усна домовленість стосовно купівлі-продажу належного ОСОБА_3 автомобіля ЗИЛ-ММЗ, модель 554, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, шасі номер НОМЕР_3, об'єм двигуна 6000 куб.см., тип ТЗ вантажний самоскид, колір синій. Згідно досягнутої домовленості, вартість автомобіля сторони визначили в розмірі 8000,00грн.

07.09.2008 року між сторонами був укладений простий письмовий договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля за обумовлену ціну, що підтверджується його копією.

У цей же день ОСОБА_1 був переданий автомобіль, ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а він розрахувався з ОСОБА_2 за придбаний автомобіль та передав йому грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., про що останній склав розписку, що підтверджується її копією.

Згідно умов договору покупець зобов'язується передати продавцеві грошові кошти за автомобіль, а продавець зобов'язаний передати покупцеві придбаний автомобіль та вчинити ряд дій, спрямованих на переоформлення автомобіля на ім'я ОСОБА_1 Сторони погодили, що договір купівлі-продажу автомобіля підлягає подальшому нотаріальному посвідченню, зокрема: Для подальшого переоформлення автомобіля зазначеного у п.1, Сторони визначились, прибути до органів реєстрації ТЗ в день та час запропонований Покупцем та погоджений з Продавцем.

ОСОБА_1 бажає належним чином оформити своє право власності на об'єкт, від якого добровільно відмовився власник, але в позасудовому порядку вирішити це питання не представляється можливим, оскільки бездіяльність відповідача, позбавляє його в повній мірі реалізувати своє право власності на придбаний автомобіль.

22.02.2017 року під час руху в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області автомобіль був зупинений працівниками поліції від яких стало відоме, що на автомобіль накладений арешт та він знаходиться в розшуку на підставі постанови Жовтневого районного ВДВС (Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області) (вих. №20497 від 12.09.2009р.), при здійсненні виконавчих дії за виконавчим листом №2-2047/2011 від 03.04.2012р., що підтверджується копією акту огляду та тимчасового затримання ТЗ.

Вищевказані обставини були визнані відповідачем по справі ОСОБА_2

Як на підставу заявленого позову, позивач вказує на ст. 344 ЦК України. Згідно з ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на транспортні засоби набувається за рішенням суду.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Тобто, об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на рухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом п'яти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Таким чином, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про визнання права власності за набувальною давністю та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 220, 328, 331, 334 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 209, 212 - 215, 224-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про визнання права власності за набувальною давністю та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_2, право власності за набувальною давністю на автомобіль ЗИЛ-ММЗ модель 554, д/н НОМЕР_1, 1993 року випуску, шасі номер НОМЕР_3, ТИП ТЗ вантажний самоскид, синього кольору.

Усунути ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, перешкоди у користуванні та розпорядженні автомобілем марки ЗИЛ-ММЗ, модель 554, державний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску, шасі номер НОМЕР_3, об'єм двигуна 6000 куб.см., тип ТЗ вантажний самоскид, колір синій, шляхом зняття арешту та скасування заборони на зазначений автомобіль, накладений Олександрівсьим відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2047/2011 від 03.04.2012р.;

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О.В.Редько