Справа №359/3702/17
Провадження №2/359/1688/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зобовязання звільнити самовільно захоп-лену земельну ділянку, відновити її межі та перенести металеву огорожу, визнання права власності на приміщення погребів, а також стягнення моральної шкоди,

встановив:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовував його тим, що він та ОСОБА_4 були співвласниками домоволодіння по вул. Коцюбинського, 181 в м. Борисполі та земельної ділянки площею 0,1000 га з када-стровим номером :09:062:0023 з цільовим призначенням для будівництва і об-слуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за цією ж адресою. Кожному з них належало по 1/2 частці в цих обєктах нерухомого майна. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року була затверд-жена мирова угода, за умовами якої у власність ОСОБА_1 була виділена в натурі 1/2 частка у вказаному домоволодінні, що складалась з житлової кімнати «4» площею 12,1 кв.м., житлової кімнати «5» площею 16,7 кв.м., коридору «6» площею 5,5 кв.м., санвузла «7» площею 4,3 кв.м., котельної «8» площею 2,6 кв.м., погребу «Ж», вигрібної ями «З» та колодязя «К»; у власність ОСОБА_4 була виділена в натурі інша 1/2 част-ка в цьому ж домоволодінні, що складалась з житлової кімнати «2» площею 13,6 кв.м., житлової кімнати «3» площею 12,2 кв.м., кухні «9» площею 12,5 кв.м., погребу «В», коридору «1» площею 5,7 кв.м., водної колонки «Л», убиральні «Д» та літнього душу «Е». Крім того, у власність позивача була виділена в натурі 1/2 частка у вказаній земель-ній ділянці, що становила площу 0,0500 га та межувала з земельною ділянкою ОСОБА_6 (на кадастровому плані від точки «Б» до точки «В»), з землями Бориспільської місь-кої ради (на кадастровому плані від точки «В» до точки «Г»), з земельною ділянкою ОСОБА_7 (на кадастровому плані від точки «Г» до точки «Д»), з земельною ділянкою ОСОБА_4 (на кадастровому плані від точки «А» до точки «Д») та з землями загаль-ного користування (на кадастровому плані від точки «А» до точки «Б»); у власність ОСОБА_4 була виділена в натурі інша 1/2 частка в цій земельній ділянці, що стано-вила площу 0,0500 га та межувала з земельною ділянкою ОСОБА_1 (на кадастро-вому плані від точки «Б» до точки «В») та з земельною ділянкою ОСОБА_8 (на кадастровому плані від точки «В» до точки «А»). Відповідачі встановили паркан на час-тині земельної ділянки, виділеній у власність ОСОБА_1 Крім того, вони пере-шкоджають позивачу користуватись виділеним йому погребом. У звязку з цим він за-знав душевні переживання. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода. Тому ОСОБА_1 просив зобовязати відповідачів звільнити самовільно захоплену ними земельну ділянку та відновити її межі, а також визнати за позивачем право власності на погріб та стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду в розмірі 15000 гривень.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог (а.с.51-52): просить зобовязати відповідачів звільнити самовільно захоп-лену ними земельну ділянку та відновити її межі, визнати за позивачем право власності на погріб «В», а за ОСОБА_4 на погріб «Ж», а також стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15000 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на відсутність в матеріа-лах цивільної справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що паркан, зведений відповідачами, розташовується на земельній ділянці, виділеній у власність ОСОБА_9 Як вбачається з умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Бориспіль-ського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року, у власність позивача був виділений погреб «Ж». Натомість, погреб «В» був виділений у власність ОСОБА_4 Ці обста-вини свідчать про те, що ОСОБА_1 не має права вимагати визнання за ним права власності на погреб «В». Крім того, підстави для відшкодування йому маральної шкоди відсутні також. Тому представник відповідача ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також просять суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були співвласниками домо-володіння по вул. Коцюбинського, 181 в м. Борисполі та земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :09:062:0023 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, роз-ташованої за цією ж адресою. Кожному з них належало по 1/2 частці в цих обєктах нерухомого майна.

Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину за запові-том від 6 та 13 травня 2015 року (а.с.7, 14, 62, 65).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року (а.с.17-18) була затверджена мирова угода, за умовами якої у власність ОСОБА_1 була ви-ділена в натурі 1/2 частка у вказаному домоволодінні, що складалась з житлової кімнати «4» площею 12,1 кв.м., житлової кімнати «5» площею 16,7 кв.м., коридору «6» площею 5,5 кв.м., санвузла «7» площею 4,3 кв.м., котельної «8» площею 2,6 кв.м., погребу «Ж», вигрібної ями «З» та колодязя «К»; у власність ОСОБА_4 була виділена в натурі інша 1/2 частка в цьому ж домоволодінні, що складалась з житлової кімнати «2» площею 13,6 кв.м., житлової кімнати «3» площею 12,2 кв.м., кухні «9» площею 12,5 кв.м., погребу «В», коридору «1» площею 5,7 кв.м., водної колонки «Л», убиральні «Д» та літнього душу «Е».

Крім того, у власність позивача була виділена в натурі 1/2 частка у вказаній земель-ній ділянці, що становила площу 0,0500 га та межувала з земельною ділянкою ОСОБА_6 (на кадастровому плані від точки «Б» до точки «В»), з землями Бориспільської місь-кої ради (на кадастровому плані від точки «В» до точки «Г»), з земельною ділянкою ОСОБА_7 (на кадастровому плані від точки «Г» до точки «Д»), з земельною ділянкою ОСОБА_4 (на кадастровому плані від точки «А» до точки «Д») та з землями загаль-ного користування (на кадастровому плані від точки «А» до точки «Б»); у власність ОСОБА_4 була виділена в натурі інша 1/2 частка в цій земельній ділянці, що стано-вила площу 0,0500 га та межувала з земельною ділянкою ОСОБА_1 (на кадастро-вому плані від точки «Б» до точки «В») та з земельною ділянкою ОСОБА_8 (на кадастровому плані від точки «В» до точки «А»).

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.2 ст.78 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверд-жуватись іншими засобами доказування.

Встановлено, що ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не подали докази на підтвердження того, що паркан, зведений відповідачами, розташовується на земельній ділянці, виділеній у власність позивача.

В матеріалах цивільної справи містяться лише роздруківки фотографій (а.с.20-26), на яких навіть не відображені межі земельної ділянки, виділеної у власність ОСОБА_1 Ця обставина обєктивно перешкоджає суду перевірити, чи розташовується паркан, зведений відповідачами, на цій земельній ділянці. Крім того, перевірка вказаної обста-вини взагалі потребує спеціальних знань в будівельно-технічній галузі. Це свідчить про те, що розташування паркану на земельній ділянці може бути підтверджено виключно висновком будівельно-технічної експертизи. Тому роздруківки фотографій є не тільки неналежними, але й недопустимими доказами в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України.

З огляду на це суд вважає, що відсутні підстави для покладення на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобовязання звільнити земельну ділянку та відновити її межі. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_1 належить відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч.8 ст.268 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення.

Встановлено, що за умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року (а.с.17-18), у власність позивача був ви-ділений погреб «Ж». Натомість, погреб «В» був виділений у власність ОСОБА_4 Аналіз цих обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 так і не став власником по-гребу «Ж» та не має права вимагати визнання за ним права власності на цей обєкт не-рухомого майна. Він також не має права вимагати визнання за ОСОБА_10Г права влас-ності на погреб «В», оскільки вона не уповноважувала позивача на заявлення від її імені такої вимоги.

Крім того, визнання за позивачем права власності на погреб «Ж», а за ОСОБА_4 права власності на погреб «В» істотно змінить зміст ухвали Бориспільського міськ-районного суду від 15 жовтня 2015 року, що набрала законної сили. У такий спосіб будуть грубо порушені вимоги ч.8 ст.268 ЦПК України.

З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині цих вимог відсутні також.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.23 цього ж Кодексу моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юри-дичної особи.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не вчинили жодних дій, які пору-шують право власності позивача на виділені йому приміщення та частину земельної ділянки. Крім того, ОСОБА_1 навіть не подав жодного доказу на підтвердження того, що йому дійсно була спричинена моральна шкода.

З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_1 належить відмовити.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допо-могу належать до витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 цього ж Кодексу у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Встановлено, що ОСОБА_1 витратив грошові кошти в розмірі 5000 гривень на оплату професійної правничої допомоги. Ця обставина підтверджується квитанцією №874250 (а.с.32). Водночас, у задоволенні предявленого позову відмовлено в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу витрат на про-фесійну правничу допомогу відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.3 ст.259, ст.ст.263-265, ч.1 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зобовязання звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, відновити її межі та перенести металеву огорожу, визнання права власності на приміщення погребів, а також стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його в повному обсязі.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_11