Справа № 477/1255/17
Провадження № 2/477/793/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі Сірюк С.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом комунального закладу Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів Центр загальної профільної освіти та комплексної реабілітації Миколаївської обласної ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про скасування рішення про відмову у приватизації кварти,

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2017 року позивач в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати рішення № 61 від 12 квітня 2017 року виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, а також зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем прав та інтересів неповнолітньої ОСОБА_3, яка зареєстрована за вищевказаною адресою тривалий час та, яке закріплене за нею, як тимчасово відсутнім мешканцем через влаштування до державного закладу як дитини-сироти, позбавленої батьківського піклування.

Посилаючись на приписи ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивач вважає, що органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом та в даному випадку такі підстави для відмови у проведенні приватизації відсутні.

За вказаного, за захистом прав неповнолітньої ОСОБА_3 вище вказаний комунальних заклад звернувся до суду із цим позовом.

Представник школи-інтернат в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив про вище викладене.

Представник відповідача виконавчого комітету Шевченківської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала пославшись на те, що таке рішення (про відмову в приватизації) прийняте в інтересах дитини. Вказує на те, що після досягнення повноліття дитина зможе звернутися до сільської ради з питання приватизації.

До цього часу сільська рада має сумніви, що прийняте рішення про передачу майна у власність може зашкодити дитині, у разі розпорядження цим майном органом, що здійснює опікунські функції щодо неї. В той же час не заперечує, що дитина має право на приватизацію даного житла.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо підсудності даного спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Пленумом Вищого адміністративного суду України надано роз'яснення в п. 13 Постанови від 20.05.2013 року № 8, згідно якого справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З огляду на положення частини другої статті 17 КАС України, в даному випадку вимога щодо визнання права на приватизацію квартири не відноситься до дій, які є процедурно визначеними управлінськими повноваженнями суб'єкта владних повноважень, а є захистом невизнаного житлового права позивача та належність до цивільно-правового.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 5, 140 і 143 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Територіальна громада міста безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального вслуговування та інше майно та майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти визначені відповідно до закону, як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності; вирішення про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до обєктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу, якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію обєктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Отже рішення щодо відчуження комунального майна приймається виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, адже відноситься до виключної компетенції сільських, селищних міських рад.

Відповідно до п.4 ст.29 вказаного Закону, до самоврядних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать лише підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

За положеннями ст.30 вказаного Закону до повноважень виконавчого комітету як самоврядних так і делегованих належить лише управління комунальним майном, а саме: облік, розподіл, тощо.

Згідно зі ст. 8 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

В той же час, суду не надано докази щодо віднесення повноважень з приватизації житла, що перебуває у комунальній власності Шевченківської сільської ради до повноважень виконавчого комітету даної ради та з огляду на положення ст.26 та Глави 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», суду не надано доказів на прийняття оскаржуваного рішення повноваженим органом.

Більш того, відповідно до приписів ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII (далі Закон № 2482-XII) право на приватизацію квартир державного житлового фонду з використанням житлових чеків мають громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах або перебували на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Зі змісту Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, неповнолітня ОСОБА_3, 05.08.2002 року зареєстрована за вище вказаною адресою з 21.03.2006 року (а.с. 9).

Відповідно до Розпорядження Жовтневої РДА № 6-р від 12.01.2015 року ОСОБА_3 як дитина-сирота, направлена до школи-інтернату на повне державне утримання (а.с. 7) .

Рішенням виконкому Полігонівської сільської ради від 2015 року за ОСОБА_3 закріплене житло квартира № 6 по вул. 3-Поперечна в с.Полігон до її повноліття (а.с. 6).

Таке рішення відповідає вимогам ст. 71 ЖК України, ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" та ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", якими закріплено захист дитини, позбавленої батьківського піклування, на збереження за ними раніше зайнятого житла на весь час перебування дитини у відповідних закладах, опікунів, тощо.

Тобто, державою захищено право дитини на збереження за нею житла, займаного нею, на час відсутності цієї дитини за місцем проживання.

В той же час, вказане ніяким чином не є підставою відібрання житла після досягнення дитиною повноліття, а лише гарантує захист її інтересів державою на час повноліття, до того як вона самостійно зможе здійснювати захист своїх прав та інтересів.

06.10.2016 року надана путівка ОСОБА_3 до комунального закладу «Загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» Миколаївської обласної ради (Далі ЗОШ-інтернат), де дитина перебуває до цього часу, та вказаним закладом щодо неї здійснюються функції опікуна відповідно до приписів ст. 66 ЦК України (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 12 квітня 2017 року № 61, за заявою ЗОШ-інтернату, було відмовлено в приватизації за ОСОБА_3 вище вказаної квартири з посиланням на рішення виконкому Полігонівської сільської ради від 19.02.2015 року № 3. Вирішено, що по досягненні повноліття та проживання у даній квартирі, сільська рада буде розглядати дане питання (а.с. 5).

З огляду на наведене, а також з пояснень представника відповідача в суді, відповідач не заперечує проти прав неповнолітньої ОСОБА_3 з приватизації щодо спірної квартири, в той же час, вважає, що таке право відповідатиме її інтересам тільки після досягнення нею повноліття.

Натомість така позиція не узгоджується з приписами ст.ст.1, 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та не свідчить про захист прав та інтересів неповнолітньої ОСОБА_3

Так, представник відповідача посилається, що у разі прийняття рішення про приватизацію, орган, що здійснює відносно дитини функції піклування, може розпорядитись майном не на її ОСОБА_3 користь.

В той же час, таке рішення є надуманим та базується лише на припущеннях відповідача, доказів щодо підстав такого суду не надано. Більш того, у такий спосіб (позбавлення права на приватизацію) захист інтересів дитини є неприпустимим.

Положення ч.1 ст. 3 і ч. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За наведеного вище, суд дійшов висновку про незаконність прийнятого рішення щодо відмови в приватизації ОСОБА_3 стосовно зазначеної квартири та необхідним його скасувати.

Щодо вимог про зобовязання прийняте відповідне рішення то, відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

До повноваження суду не належить вирішення питання про надання дозволу з приватизації, та суд не може перебирати на себе повноважень органу до відання якого віднесено таке питання, а тому у цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Відповідно до положень ст. 2 ЗУ «Про судовий збір» за даною категорією позовів, а саме: органу опіки та піклування, поданого в інтересах неповнолітнього, судовий збір не справляється, а тому питання про його розподіл судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов комунального закладу Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів Центр загальної профільної освіти та комплексної реабілітації Миколаївської обласної ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 61 від 12 квітня 2017 року про відмову в приватизації квартири за дитиною-сиротою ОСОБА_3 скасувати.

У задоволенні позовних вимог про зобовязання виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області прийняти рішення про надання дозволу на приватизацію квартири № 6 по вул. 3-Поперечна, 18 в с.Полігон Вітовського району Миколаївської області ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 27 вересня 2017 року.

Суддя Л.М. Семенова