АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

26 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

при секретарі: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами про зарахування вартості поліпшень в рахунок плати за користування річчю, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Заборонено відчужувати будинок та земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 150, буд. № 29.; заборонено розривати Договір № 29-13 від 17.04.2013 «Про надання у користування будинку для відпочинку у Комплексі «Пуща Водиця» ДУС; заборонено чинити перешкод у доступі ОСОБА_1 до вказаного будинку та земельної ділянки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, КВ «Пуща Водиця» ДУС звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення даного питання.

Як на підставу скасування ухвали суду посилався на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не взяв до уваги, що будинок та земельна ділянка належать державі та забезпечення позову у спосіб, який просив ОСОБА_1, може завдати матеріальної шкоди КВ «Пуща Водиця ДУС, який є об'єктом державної власності.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви.

Представники КВ «Пуща-Водиця» ДУС - Савчук О.Ю. та ОСОБА_3 в судовому засіданні з підстав, викладених в апеляційній скарзі, підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

ОСОБА_1, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників КВ «Пуща-Водиця» ДУС, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 25 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено та вжито заходів забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв'язку з чим дійшов висновку про забезпечення позову шляхом заборони КВ «Пуща-Водиця» ДУС вчиняти певні дії.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частина 2 статті 151 ЦПК України зобов'язує позивача обґрунтовувати заяву про забезпечення позову, а ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України зобов'язує суд мотивувати свій висновок.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 6 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова) розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що згідно роз'яснень, викладених в абзаці 3 пункту 7 Постанови ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Суд в порушення вимог, передбачених ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України не мотивував своє судове рішення, переписав лише диспозицію норми права про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, судом вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчужувати будинок та земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 150, будинок № 29, заборони розривати Договір № 29-13 від 17.04.2013, заборони чинити перешкоди ОСОБА_1 в доступі до вказаних будинку та земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору за позовом КВ «Пуща-Водиця» ДУС є стягнення заборгованості за користування будинком.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зарахування вартості поліпшень в рахунок плати за користування річчю.

Тобто правовідносини, що виникли між сторонами стосуються грошових коштів.

З вищевикладеного слідує, що вид забезпечення позову, який обрано позивачем та задоволено судом, не є співмірним із заявленими вимогами.

Наведене свідчить, що в порушення норм процесуального права судом неповно з'ясовано обставини щодо предмета позову та існування реальної загрози для невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову було вирішено з порушенням норм процесуального права.

Пунктом 2 частини 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/22529/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9080/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.