Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Лобановської С.М.

за участю секретаря Шевченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, треті особи: Надеждинська сільська рада Близнюківського району Харківської області, приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, уточненою під час судового розгляду справи, в якій просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за вищевказаним заповітом, посилаючись на наступне.

07 грудня 2012 року померла його мати ОСОБА_4.

13 листопада 2001 року ОСОБА_4 було складено заповіт, яким вона, належний їй земельний сертифікат серії ХР 0090366, на право власності на земельну частку(пай), розміром 6,63 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться в КСП агрофірма «Нива» (тепер ПСП ім. Куйбишева), заповіла своєму сину ОСОБА_1.

Позивач зазначає, що у 2013 році був запрошений до приватного нотаріуса Близнюківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, де був присутній відповідач по справі зі своєю дружиною (племінницею позивача), з якими він тривалий час не підтримує стосунків. Він надав нотаріусу копію заповіту на його імя та поставив підпис в заяві про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері.

У 2016 році він вирішив оформити свої спадкові права та почав збирати документи для оформлення спадщини. Тоді ж дізнався, що існує заповіт від 10 квітня 2008 року, згідно якого ОСОБА_4, належну їй, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, розміром 5,2683 га, яка розташована на території Надеждинської сільської ради КСП ім. Куйбишева, заповіла ОСОБА_2.

Позивач зазначає, що заповіт від 10 квітня 2008 року, не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, так як він не був підписаний сліпою з 2004 року ОСОБА_4 та не відповідає її волі, що є підставою для визнання заповіту недійсним.

Крім того, вказує, що оскаржуваний заповіт не відповідав внутрішній волі ОСОБА_4, тому напис і підпис на заповіті відрізняються від дійсного підпису та почерку спадкодавця, що свідчить про підробку підпису в заповіті.

В звязку з наведеним просить визнати вказаний заповіт недійсним, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за оспорюваних заповітом.

Позивач та представники позивача у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, пояснили, що з 2004 року ОСОБА_4 мала проблеми із зором та майже нічого не бачила, тому сама прочитати та підписати заповіт не могла. Крім того, вказали, що померла хотіла щоб її майно успадкував її син, що підтверджено заповітом, складеним нею 13 листопада 2001 року. А заповіт, складений 10 квітня 2008 року, не відповідає внутрішній волі спадкодавиці, оскільки підпис на заповіті відрізняється від дійсного підпису ОСОБА_4

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши, що позов є недоведеним та необґрунтованим, на його підтвердження не надано жодного доказу. Заповіт, складений ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2, відповідає волі заповідача, оскільки її волевиявлення було вільним. Заповідач не страждала суттєвими хворобами, які впливали на її волевиявлення та свідомість, могла сама прочитати та підписати заповіт. Крім того, відповідач зазначив, що у них з померлою ОСОБА_4 були гарні відносини, оскільки вона проживала разом з ними до дня смерті, він з дружиною доглядали за бабусею.

Третя особа секретар Надеждинської сільської ради ОСОБА_5, в судовому засіданні вказала, що на момент складання заповіту вона не працювала в сільській раді, тому щодо самої процедури складання та підписання оскаржуваного заповіту пояснити нічого не може, розгляд позовної заяви залишила на розсуд суду.

Третя особа - приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3, в судове засідання надала заяву щодо розгляду справи без її участі у звязку із службовою зайнятістю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів.

У відповідності зі ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, зокрема, у разі його невизнання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 07 грудня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 544400, виданого повторно 26 травня 2016 року Ізюмським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. (а.с.8).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №064253, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 222, ОСОБА_4 за життя належала земельна ділянка площею 5,2683 га, яка розташована на території Надеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, КСП ім. Куйбишева. (а.с. 53).

10 квітня 2008 року, ОСОБА_4, склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Надеждинської сільської ради Близнюківського району, згідно якого на випадок своєї смерті, вказану земельну ділянку заповіла ОСОБА_2. Зазначений заповіт зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Надеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області за № 270 від 10 квітня 2008 року. (а.с. 46)

Після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини, у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк, ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори, про що свідчить його заява у спадковій справі, номер у нотаріуса 29/2013, заведеній 29 квітня 2013 року. (а.с.45).

ОСОБА_1, згідно заяви від 13 травня 2013 року, що також міститься в матеріалах вказаної спадкової справи, від прийняття обовязкової частки спадщини відмовився. (а.с.49)

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1244 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Вимоги, щодо форми та порядку посвідчення заповіту, встановлені ст. ст. 1247-1253 ЦК України.

За змістом ч.ч.2,3 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252цього Кодексу.

Із тексту заповіту вбачається що він посвідчений секретарем виконавчого комітету Надеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області ОСОБА_6 Підписаний ОСОБА_4 в присутності секретаря. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.(а.с. 63).

Позивач стверджує що оскаржуваний заповіт, згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України є недійсним, оскільки вважає, що волевиявлення його матері не було вільним та не відповідало її волі. Та крім того, зазначає, що підпис на заповіті відрізняється від дійсного підпису та почерку спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на заповіті.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Оскільки заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів, то за позовом заінтересованої особи, заповіт може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України).

Отже, вирішуючи даний спір, суд повинен встановити чи виконано підпис у графі «підпис» заповіту самою ОСОБА_4 або іншою особою та чи спроможна була ОСОБА_4 з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища (залежність, погроза, омана тощо) усвідомлювати реальний зміст власних дій та повною мірою свідомо керувати ними і передбачати їх наслідки під час складання заповіту.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Для вирішення питання про належність підпису на заповіті померлій ОСОБА_4 та її психологічного стану потрібні спеціальні знання.

В звязку з цим представником позивача було заявлено клопотання про призначення у справі посмертної комплексної психолого-почеркознавчої судової експертизи. Ухвалою суду від 13 квітня 2017 року вказане клопотання було задоволено та справу направлено Харківському науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_7 Міністерства юстиції України.

09 серпня 2017 року та 15 серпня 2017 року до Близнюківського районного суду Харківської області надійшли повідомлення судових експертів №№ 6774 від 20 липня 2017 року та № 7194 від 19 липня 2017 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої та судово-психологічної експертизи, в звязку з її не сплатою.

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що позивач через значну вартість експертизи не в змозі її оплатити.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Так свідок, ОСОБА_8, дочка позивача, пояснила, що приблизно в 2006-2007 році, коли бабуся проживала у них в неї були проблеми із зором. Для того щоб допомогти їй, свідок повела її до Ізюмської районної лікарні, де у ОСОБА_4 виявили зрілу катаракту обох очей та призначили операцію, однак бабуся побоялася її робити та відмовилась. Медичну картку ОСОБА_4 уже знищено, оскільки вона зберігалася лише 3 роки. Зазначає, що ОСОБА_4 читати через таку хворобу не могла.

Свідок, ОСОБА_9, син відповідача пояснив, що ОСОБА_4 з 2008 року та до дня смерті жила у його батьків. В цей період він навчався та служив в армії, однак на вихідних інколи бачився з нею. ОСОБА_4 знаходилася в гарному стані, скарг від бабусі не надходило. Вона спілкувалась із сусідами, могла читати газети в окулярах, дивилась телевізор.

Свідок, ОСОБА_10, пояснив, що коли ОСОБА_4 проживала у ОСОБА_2 він був сільським головою. За час проживання у відповідача бабуся жила в гарних умовах, почувала себе добре. Чи могла вона читати не знає, оскільки не бачив. Скарг від неї ніяких не було.

Свідок, ОСОБА_11, дружина відповідача, пояснила, що ОСОБА_4 з 2008 року по день смерті проживала з нею та її чоловіком. Проживала в гарних умовах, спілкувалась із сусідами, могла читати без окулярів. Щодо складання заповіту зазначила, що ОСОБА_4 сама вирішила скласти заповіт. На цю тему з нею ніхто не розмовляв. Вона сама попрохала поштарку щоб до неї приїхала секретар сільської ради. Секретар двічі приїздила до бабусі, вони удвох були в будинку, що робили не знає. Після всього бабуся повідомила їй що склала заповіт на користь ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_12, пояснила, що працює фельдшером у сільській раді. ОСОБА_4 знала, так як вона проживала у ОСОБА_2 Стан здоровя був задовільний, могла сама ходити. Приїжджала до неї за викликами з приводу того що голова боліла чи живіт, померла за віком. Останніх пів року скаржилась, що стала гірше бачити, однак людей впізнавала, їла самостійно. Скарг на відповідача не було, умови життя були гарні.

Свідок, ОСОБА_13, вказала що вона була сусідкою померлої. Суду пояснила, що з ОСОБА_4 вони добре спілкувались, товаришували. Вона була свідомою, жити в сімї відповідача їй подобалось, до сина повертатись не хотіла. Син рідко її навідував, вона на нього ображалась. Чи сама могла читати не бачила, однак пенсію отримувала та розписувалась в документах сама.

Свідок ОСОБА_14, пояснила що ОСОБА_4 проживала у ОСОБА_2 та його дружини, у них були гарні стосунки, скарг від неї не надходило, проживала в добрих відносинах. Бачила як померла роздивлялась газети, чи могла читати та писати відповісти на змогла. Щоб до ОСОБА_4 приїжджали син чи інші рідні не бачила.

Свідок ОСОБА_15, вказала що працювала поштаркою, носила пенсію ОСОБА_4 Вона сама її отримувала та розписувалась у відомостях. ЇЇ підпис складався із її прізвища, написаного повністю. Скарг від неї ніяких не надходило.

Свідок ОСОБА_6, вказала, що на час складання ОСОБА_4 оскаржуваного заповіту, працювала секретарем Надеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області. ОСОБА_4 запросила її до себе додому, переказавши про це через поштарку. Поїхала вона до ОСОБА_4 наступного дня. Коли зайшла до будинку, там була лише бабуся. Особу ОСОБА_4 було встановлено за її паспортом, дієздатність було перевірено шляхом тривалої бесіди. Коли розяснювала її права щодо вчинення правочинів, ставила питання, на які бабуся відповідала абсолютно адекватно, розуміючи їх та відповідаючи на них. Ніяких сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_4 та її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними не виникло. Бабуся чітко сказала, що хоче скласти заповіт на свою земельну ділянку на ОСОБА_2, надала свій паспорт, код, державний акт після чого вона поїхала до сільської ради, щоб надрукувати заповіт. Після цього вона знову приїхала до ОСОБА_4 В кімнаті вони знаходилися вдвох, вона була спокійна, ніхто їм не заважав. У поведінці ОСОБА_4 не відчувалося ніякого тиску з боку будь-яких осіб. Вона попрохала спочатку секретаря прочитати заповіт вголос. Прочитавши заповіт, секретар віддала його бабусі, і вона, сидячи біля вікна та тримаючи його близько біля очей ще раз прочитала сама. Потім вона запитала, чи все їй зрозуміло. ОСОБА_4 підтвердила що все зрозуміло, свою землю вона заповідає ОСОБА_2 і підписала два екземпляри заповіту.

З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем не надано належних та переконливих доказів, які б свідчили про те, що заповіт складений ОСОБА_4 підписаний іншою людиною, проти справжньої волі спадкодавця, а волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її волі, зважаючи, що такі факти може підтвердити відповідний висновок експерта, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 159, 208, 209, 212, 213-215, 222, 223 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 1233, 1247, 1248, 1251, 1254, 1257 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, треті особи: Надеждинська сільська рада Близнюківського району Харківської області, приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 вересня 2017 року.

Суддя С.М. Лобановська