Справа № 454/963/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

при секретарі Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсерсів» до ОСОБА_1, з участю третьої особи Сокальської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної підприємству,

в с т а н о в и в:

Позивач, КП «Сокальжитлокомунсервіс» звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 з участю третьої особи Сокальської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної підприємству. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, ОСОБА_1, який перебував з КП «Сокальжитлокомунсервіс» у трудових відносинах, згідно розпорядження міського голови від 10.05.2012 року №51 призначений на посаду директора КП «Сокалькомунсервіс» та працював директором підприємства до 30.11.2016року. 30.10.2014 року на підприємстві за вказівкою керівника видано наказ №318-к «Про скорочення штату працівників, відповідно до якого з 31.12.2014 року скорочувалася одна штатна посада бухгалтера 1 категорії. Наказом підприємства №395-к від 31.12.2014 року ОСОБА_2 звільнено за п.1 ч.40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників. Із таким рішенням ОСОБА_2 не погодилася і нею було подано позов до суду про поновлення її на роботі, відшкодування часу вимушеного прогулу та моральної шкоди. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04.06.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13.11.2015 року рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове про задоволення позовних вимог частково, а саме визнано незаконним та скасовано наказ КП «Сокальжитлокомунсервіс» №395 від 31.12.2014 року про звільнення ОСОБА_2 у зв»язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді бухгалтера 1 категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс» із 01.01.2015 року. Стягнуто з КП «Сокальжитлокомунсервіс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28 321 грн. 92 коп. за період з 01.01.2015 року до 13.11.2015 року, 2000 грн. витрат на правову допомогу та 500 гривень моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено. Судом касаційної інстанції залишено без змін рішення апеляційної інстанції. У зв'язку із переглядом рішень районного та апеляційного судів, судом касаційної інстанції, підприємством сплачено 1378грн. судового збору за подачу касаційної скарги та крім цього, у зв'язку з виконанням рішення суду сплачено 3082,19 грн. виконавчого збору та 98,40 витрат на проведення виконавчих дій. Зазначає, що відповідно до положень КЗпП, службова особа, яка винна в незаконному звільненні несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. В даному випадку цією службовою особою був відповідач - директор підприємства ОСОБА_1, а відтак просить суд стягнути з відповідача на користь КП «Сокальжитлокомунсервіс» шкоду завдану підприємству з його вини, яка відшкодована ОСОБА_2 внаслідок незаконного звільнення в розмірі 35 380,51 грн., а саме: середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28 321, 92коп.; 500 гривень моральної шкоди, 2000грн. витрат на правову допомогу, 1378грн. судового збору за подачу касаційної скарги; 3082,19 грн. виконавчого збору та 98,40 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

У заяві про уточнення позовних вимог позивач КП «Сокальжитлокомунсервіс» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь підприємства суму 6860,59, яка нарахована і виплачена за вимушений прогул із суми яка становить 28321,92 грн. та складається з нарахованого податку з доходів найманих працівників 18% - 6332,85 грн. та військовий збір 1, 5 % на суму 527,74 грн. а відтак загальна сума шкоди заподіяна підприємству становить 42241,10 коп., яку просить стягнути із відповідача.

В запереченні на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначив, що немає юридичної освіти, а отже не володів і не повинен був володіти точною інформацією щодо правової природи незаконного звільнення працівника, не був ознайомлений з усіма деталями, які свідчили б про те, що підписаний ним наказ №395-к від 31.12.2014 року є незаконним і протиправним. Крім того зазначив, що накази в КП «Сокальжитлокомунсервіс» готував не він, оскільки це не входило до його компетенції, а до компетенції юрисконсульта даного комунального підприємства, який і візував наказ №395-к від 31.12.2014 року. Також, звільнення відбувалося зі створенням комісії для визначення переважного права залишення на роботі, яку було створено наказом директора КП «Сокальжитлокомунсервіс» за №119-0 від 23.12.2014 року для точного та об»єктивного визначення кандидатури особи, яка повинна бути звільнена з урахуванням стажу роботи, рівня освіти, професійних навиків та інших критеріїв, тобто з цього вбачається, що рішення про звільнення приймалося не одноособово директором, а спеціально створеною комісією для визначення переважного права залишення на роботі, а відтак відповідальність щодо відшкодування шкоди не лежить на ОСОБА_1, так як питання щодо його доцільності звільнення ОСОБА_2 згідно п.1 ст.40 КЗпП України приймалося колегіально. Крім того зазначає, що він на час розгляду справи не є службовою особою, що є обов»язковою умовою повної відповідальності, передбаченої п.8 ст.134, 237 КЗпП України, а тому на нього не може бути покладена вказана відповідальність. З урахуванням наведеного вважає, що відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково повідомила, що на час звільнення ОСОБА_2 з посади бухгалтера 1 категорії, відповідач ОСОБА_1 працював директором підприємства і наказ про її звільнення підписано ним. Крім того, ОСОБА_2 рішенням суду поновлено на роботі і підприємством було відшкодовано шкоду внаслідок її незаконного звільнення, як і понесено з цієї причини ряд інших витрато. А тому, на підставі п.8 ч.1 ст.134 КЗпП просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь підприємства шкоду в розмірі 42 241,10 грн.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. В обґрунтування зіслалися на доводи, що викладені у письмовому запереченні.

Представник третьої особи Сокальської міської ради, Чернявська Х.М. в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно розпорядженням міського голови №51 від 10.05.2012 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора КП «Сокальжитлокомунсервіс».

Наказом КП «Сокальжитлокомунсервіс» №395-к від 31.12.2014 року, в період обіймання відповідачем посади директора підприємства, ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади бухгалтера 1 категорії на підставі п.1 ч.40 КЗпП України.

Не погодившись з вказаним наказом ОСОБА_2 оскаржила такий наказ директора, подавши відповідний позов до суду про поновлення її на роботі, відшкодування часу вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сокальського районного суду від 04.06.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13.11.2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме визнано незаконним та скасовано наказ КП «Сокальжитлокомунсервіс» №395 від 31.12.2014 року про звільнення ОСОБА_2 у зв»язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді бухгалтера 1 категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс» із 01.01.2015 року. Стягнуто з КП «Сокальжитлокомунсервіс» на користь ОСОБА_2 28321,92 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв»язку з незаконним звільненням за період з 01.01.2015 року до 13.11.2015 року, 2000 грн. витрат на правову допомогу та 500 гривень моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року, касаційну скаргу КП «Сокальжитлокомунсервіс» відхилено, а рішення апеляційного суду Львівської області від 13.11.2015 року залишено без змін.

З дослідженого платіжного доручення №355 від 07.06.2016 року встановлено, що на виконання вказаного рішення суду КП «Сокальжитлокомунсервіс» сплачено ОСОБА_2 суму в розмірі 30 821,92 грн., яка складається з: 28 321, 92 грн. виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2000 гривень витрат на правову допомогу та 500 гривень моральної шкоди.

Крім того, судом встановлено, що у зв»язку із захистом своїх прав та виконання комунальним підприємством вказаного рішення суду, ним понесено також витрати: 1378 грн. судового збору за подачу касаційної скарги, що підтверджується платіжним дорученням №823 від 30.11.2015р., 3180,59грн., яка складається із 3082,19грн. - виконавчий збір, 98,40грн. - витрати на проведення виконавчих дій, що підтверджується платіжним дорученням №205 від 17.03.2017 року.

Також, згідно довідки КП «Сокальжитлокомунсервіс» №729 від 11.10.2017р., встановлено, що 07.06.2016р. підприємством із виплачених ОСОБА_2 сум сплачено 6332,85грн. податку з доходів найманих працівників та 527,74грн. військового збору.

Відтак, загальний розмір спричиненої відповідачем підприємству шкоди становить 42241,10грн.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

В свою чергу, незаконність звільнення працівника підприємства ОСОБА_2 є повністю доведена рішенням суду, що набрало законної сили та згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню в ході розгляду даної справи не підлягає.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1, який на час винесення наказу про звільнення ОСОБА_2 був службовою особою, директором підприємства, за наказом якого звільнення працівника здійснено з порушенням закону, підлягає стягненню шкода, спричинена КП «Сокальжитлокомунсервіс» яку понесено підприємством у зв»язку з виконанням рішення суду.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» 42241 (сорок дві тисячі двісті сорок одну) грн. 10коп. шкоди завданої підприємству внаслідок відшкодування працівнику ОСОБА_2 коштів через її незаконне звільнення.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» 1600 (одну тисячу шістсот) грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: Т. В. Струс