Провадження № 2/225/1965/2017
Справа № 225/4198/17
19 жовтня 2017 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Мигалевича В.В.
секретаря - Голубової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -
В серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що її чоловік ОСОБА_3 є власником житлового приміщення - будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року її чоловік помер. Спадкові права нотаріально після смерті чоловіка не оформила, однак позивач залишилася проживати у вказаному будинку після смерті чоловіка, та вважається такою, що фактично прийняла спадщину за законом.
Позивач зазначає, що разом з нею в даному будинку також зареєстрований її зять ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який вже тривалий час не проживає у вказаному приміщенні, не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні житлового приміщення оскільки в липні 2014 року він зібрав сої речі та пішов з дому, при цьому пояснив, що йому запропонували роботу в РФ. Вказує, що не зверталася до зятя з проханням, щоб він добровільно знявся з реєстрації, оскільки його адреса останній невідома.
Таким чином позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратив право на користування будинком АДРЕСА_1
Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням справу слухати без її участі, повністю підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.
Належно повідомлений відповідач, в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами.
Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено що після смерті чоловіка ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину у вигляді будинку АДРЕСА_1
В зазначеному будинку крім позивача по справі також зареєстрований її зять ОСОБА_2 (а.с. 6-10; 19), який фактично в ньому не проживає, не приймає участі в його утриманні та сплаті комунальних послуг, понад встановлені чинним законодавством строки.
З огляду на це, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, наділені члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як вбачається з акту вуличного комітету, наявному в матеріалах справи, відповідач ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1
Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач по справі, правомірно звернувся до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, повністю доведеними, тому вони підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку жилого приміщення за адресою АДРЕСА_1, то в цій частині позивачу необхідно відмовити, оскільки вказану адміністративну дію вчиняють компетентні органи на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування чи виселення.
Так, як суду не були надані докази відмови вказаних органів здійснити зняття з реєстраційного обліку відповідача у спірній квартирі, вказана позовна вимога є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Отже, суд приходить до висновку про стягнення суми судових витрат з відповідача на користь позивача в розмірі 320 грн. у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 224 ЦПК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: