Номер провадження: 22-ц/785/6478/17
Номер справи місцевого суду: 504/3526/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний» до ОСОБА_2 про встановлення строкового платного земельного сервітуту, за апеляційною скаргою представника Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний» ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.05.2017 року,

встановила:

У вересні 2015 року ДП «МТП «Южний» звернулося до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_2 є сусіднім з ДП «МТП «Южний» землекористувачем та користується земельною ділянкою площею 10,22 га на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РІ № 788292 від 25.06.2012 року. Наказом Міністерства інфраструктури України № 282 від 16.08.2011 року затверджено програму перспективного розвитку ДП «МТП «Южний», для реалізації якої існує необхідність перенести з зони перспективної забудови існуючі підземні лінії електропередачі та газопроводу високого тиску. Зазначені комунікації передбачається прокласти уздовж залізничних колій та частково на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 02.06.2015 року ДП «МТП «Южний» спрямував на адресу ОСОБА_2 лист № 3068/05/145/15 з пропозицією укласти договір про встановлення строкового платного земельного сервітуту на користь ДП «МТП «Южний» на право проходу працівників ДП «МТП «Южний» та персоналу, що залучено ДП «МТП «Южний» та проїзду транспортними засобами при проведенні робіт та обслуговуванні та на право прокладання та експлуатації ліній електропередач та газопроводу ДП «МТП «Южний». 25.06.2015 року на адресу ДП «МТП «Южний» від ОСОБА_2 надійшов лист від 24.06.2015 року про відмову щодо укладання договору строкового платного земельного сервітуту.

Одержавши відмову в укладанні договору ДП «МТП «Южний» звернувся із вказаним позовом до суду, в якому просив встановити земельний сервітут на користь ДП «МТП «Южний» на право проходу працівників ДП «МТП «Южний» та персоналу, що залучено ДП «МТП «Южний» та проїзду транспортними засобами при проведені робіт та обслуговуванні та на право прокладання та експлуатації ліній електропередач та газопроводу ДП «МТП «Южний», згідно з Планом меж частини земельної ділянки площею 0,2964 га, на яку поширюється право сервітуту, яка належить ОСОБА_2, а також визначити істотні умови сервітуту: встановлення платного земельного сервітуту на право проходу працівників ДП «МТП «Южний» та персоналу, що залучено ДП «МТП «Южний» та проїзду транспортними засобами при проведенні робіт та обслуговуванні та на право прокладання та експлуатації ліній електропередач та газопроводу ДП «МТП «Южний», згідно з Планом меж частини земельної ділянки площею 0,2964 га; встановлення строкового платного земельного сервітуту строком до 31.12.2064 року; платний сервітут із щомісячною оплатою у розмірі 580,45 грн. без урахування ПДВ, згідно з розрахунком.

Відповідач надав до суду заперечення на позов, в яких просив суд відмовити ДП «МТП «Южний» у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки він не відмовлявся від укладання договору сервітуту земельної ділянки, а стверджував про те, що запропонована ДП «МТП «Южний» редакція договору встановлення строкового платного земельного сервітуту не відповідає вимогам чинного законодавства України, істотні умови вказаного договору є вкрай обтяжливими для відповідача як для власника земельної ділянки, і тому не можуть розглядатися як основа для встановлення земельного сервітуту.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.05.2017 року у задоволені позовних вимог ДП «МТП «Южний» відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ДП «МТП «Южний» - ОСОБА_3подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне зясування судом обставин, яки мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених ДП «МТП «Южний» позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3обґрунтовує тим, що підставою для відмови у задоволенні позовної заяви ДП «МТП «Южний» є те, що підприємство не є суміжним землекористувачем з ОСОБА_4 тоді як згідно діючого законодавства України, існування земельного сервітуту повязується з існуванням двох земельних ділянок, які можуть бути не тільки суміжними (такими, що межують), а й такими які не мають спільної межі. Крім того зазначає, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок про відсутність розробленої відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій» технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюватиметься право сервітуту оскільки така документація наявна. ОСОБА_3вважає невірним висновок районного суду про те, що прокладання підземних ліній електропередачі та газопроводу високого тиску на частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення може призвести до протиправної зміни цільового призначення земельної ділянки і зменшення загальної площі сільськогосподарських угідь, належних на праві приватної власності ОСОБА_4, що є істотним обмеженням земельних сільськогосподарських прав відповідача, оскільки діючим земельним законодавством України не визначено, що такі дії призводять до зміни цільового призначення земельної ділянки а також до зменшення загальної площі сільськогосподарських угідь. Також є помилковим висновок суду стосовно того, що станом на момент звернення ДП «МТП «Южний» із позовом заплановані строки будівництва причалів №№ 10, 11 сплинули, а станом на момент розгляду по суті заявленого позову, втратила чинність Програма перспективного розвитку ДП «МТП «Южний». Враховуючи вищезазначене та те що потреби підприємства в прокладенні та експлуатації ліній електропередач та газопроводу а також в забезпеченні права проходу та проїзду працівників ДП «МТП «Южний», можуть бути задоволені виключно шляхом встановлення строкового платного земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної на праві приватної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 просить задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що листом від 02.06.2015 року вих. № 3068/05/145/15 ДП «МТП «Южний» надіслало на адресу ОСОБА_2 проект договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту на 5 аркушах з додатками на 2 аркушах, мотивуючи потребу в його укладанні необхідністю проведення реалізації програми перспективного розвитку ДП «МТП «Южний», яка потребує переносу існуючих ліній інженерних мереж, а саме ліній газопроводу та ліній електропередач, що розташовані на території Комінтернівського району та Южненської міської ради, із зони перспективної забудови порту. Відповідно лінії інженерних мереж, що плануються до перенесення будуть проходити під землею та по території сусідніх із ДП «МТП «Южний» землевласників та землекористувачів, одним із яких є ОСОБА_2

25.06.2015 року на адресу ДП «МТП «Южний» надійшов лист ОСОБА_2, який, посилаючись на положення ст. ст. 98, 101 ЗК України, пояснив ДП «МТП «Южний», що прокладення інженерних мереж, в тому числі ліній електропередач, трубопроводу, звязку та інших комунікацій, призведе до значного знецінення належної ОСОБА_2 земельної ділянки за ринковою вартістю, тому такі витрати, у разі його згоди на укладання договору про встановлення сервітуту, ОСОБА_5 просив відшкодувати в повному обсязі за ринковою вартістю до можливого укладення договору про встановлення сервітуту. Крім того, ОСОБА_2 стверджував, що він категорично не згоден на суму оплати, зазначену в проекті договору про встановлення сервітуту, в звязку із тим, що ймовірно, як на думку ОСОБА_2, земельна ділянка потрібна для розширення підприємства ДП «МТП «Южний» та отримання додаткового прибутку, і тому вважав, що вказаний сервітут у разі його існування має бути оплатним за значно більшою вартістю, а також вказував, що ДП «МТП «Южний» без згоди власника земельної ділянки, використовуючи його персональні дані, замовило і виготовило технічну документацію із землеустрою щодо належної йому на праві приватної власності земельної ділянки.

Одержавши відмову в укладенні договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту, ДП «МТП «Южний» звернулося до суду із позовом про встановлення строкового платного земельного сервітуту.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ДП «МТП «Южний» надало до суду титульний аркуш Програми перспективного розвитку Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» за 2011 рік та аркуш 65 вказаної Програми перспективного розвитку ДП «МТП «Южний», яка затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 16.08.2011 р. № 282, строком до 2015 року. Із наданого аркушу 65 Програми перспективного розвитку ДП «МТП «Южний» вбачається, що програмою передбачено: будівництво причалів №№ 10, 11 загальною довжиною 600 п.м. з глибиною біля кордону 20,0 м; розміщення на вільній від забудови земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні порту; енергопостачання від існуючих мереж порту; транспортне сполучення від існуючої залізничної станції «Берегова».

Заплановані строки будівництва зазначені як 2012 2014 роки.

Таким чином, із наведених положень Програми перспективного розвитку ДП «МТП «Южний» за 2011 рік не вбачається розширення будівництва за рахунок суміжних землевласників та землекористувачів. Натомість прямо зазначено, що розміщення будівництва повинно здійснюватися на вільній від забудови земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні порту, а не суміжних землевласників та землекористувачів.

Cтаном на момент звернення ДП «МТП «Южний» до суду із вказаним позовом заплановані строки будівництва причалів №№ 10, 11 сплинули, а станом на момент розгляду по суті заявленого позову, втратила чинність сама Програма перспективного розвитку Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний», затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 16.08.2011 року № 282 строком до 2015 року.

Докази того, що Програма перспективного розвитку ДП «МТП «Южний» продовжена на 2016 рік чи то подальші роки, позивач суду не надав.

Судом також встановлено, що наданий позивачем в якості письмово доказу договір № СД/ВКБ-53п від 29.08.2011 року про спільну реалізацію інвестиційного проекту, укладений між позивачем ДП «МТП «Южний» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Блек ОСОБА_6 Термінал», відповідно до пункту 21 набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом 3 (трьох) років, тобто строком до 29.08.2014 року. Наведені обставини свідчать про те, що станом на момент звернення до суду із цим позовом строк дії вказаного договору втратив чинність, у звязку із чим, суд не приймає до уваги положення викладені в договорі № СД/ВКБ-53п від 29.08.2011 року про спільну реалізацію інвестиційного проекту.

Згідно Експертному звіту щодо розгляду проектної документації по техніко-економічному обґрунтуванню «Будівництво спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в порту «Южний» виданого 12.12.2012 року ДП «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба української державної будівельної експертизи» на 2 аркушах з додатками на 11 аркушах, що є невідємною частиною експертного звіту, судом встановлені наступні обставини.

Висновок по техніко-економічному обґрунтуванню нового будівництва є позитивним. Тривалість будівництва складає 36 місяців. Будівництво здійснюється на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ДП «МТП «Южний» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 205857 від 10.06.2009 року. Спеціалізований перевантажувальний комплекс навалювальних вантажів розміщується на земельних ділянках, наданих ДП «МТП «Южний» в постійне користування. Територія проектованого Спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів обмежена на сході залізничними коліями Сортувального парку ст. Берегова, на заході і півночі двоколійною підїзною колією, яка проходить в глибокій виїмці від ст. Берегова до залізничного парку Виставочний, на півдні та заході забудовою порту. Загальна площа території проектованого Спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в межах відведення, включаючи причальний фронт, складає 63,0 гектара. Всі проектовані залізничні колії укладаються в смузі відведення на землях порту «Южний». Газопостачання споживачів Спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів передбачається від діючого підземного газопроводу високого тиску (Р=0,6МПа) 325 х 7, прокладеного до котельної порту «Южний». Надані в ТЕО матеріали підтверджують технічну можливість розміщення будівництва Спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в порту «Южний» на акваторії Аджалицького лиману Комінтернівського району Одеської області.

Окрім того, на обґрунтування заявлених позовних вимог ДП «МТП «Южний» надало до суду титульний аркуш Загальної пояснювальної записки Том І ДП «Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту морського транспорту «ЧорноморНДІпроект» щодо будівництва спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в порту «Южний» за 2012 рік та аркуш 36 вказаної Загальної пояснювальної записки. Із наданого аркушу 36 Загальної пояснювальної записки вбачається, що згідно пункту 4.2. пункту 4 «Схема генерального плану» передбачено наступне. Площадка будівництва розташована на східному березі Малого Аджалицького лиману і представляє собою береговий схил з відмітками на верхньому плато 45,5 43,5 м и 20,0 м по лінії відводу на межі з територією причалів порту №№ 7 5. Територія проектованого СПК обмежена на сході залізничними коліями Сортувального парку ст. Берегова, на заході та півночі двоколійною підїзною колією, яка проходить в глибокій виїмці від ст. Берегова до залізничного парку Виставочний, на півдні та заході забудовою порту. На відведеній території розміщується старий сільський цвинтар, площадка портового господарства з АБК, 5-ти поверхова будівля поліклініки, яка підлягає знесенню. Верхню площадку в межах відведеної території перетинають існуючі інженерні мережі порту, що підлягають переносу. Геологічний склад району будівництва характеризується глинистими ґрунтами (супісь, суглинки і глини).

Надавши оцінку вищевказаним обставинам, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач ДП «МТП «Южний» не є суміжним землекористувачем з відповідачем ОСОБА_2, будівництво спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в порту «Южний» здійснюється в межах існуючого землекористування ДП «МТП «Южний» та не передбачає будь-яких заходів, повязаних із необхідністю використання суміжних земельних ділянок, в тому числі на правах земельного сервітуту.

Згідно ч. 1 ст. 100 ЗК України земельний сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки.

На підставі наданих позивачем ДП «МТП «Южний» доказів судом встановлено, що межі площадки будівництва чітко визначені наданою проектною документацією і є обмеженими на сході залізничними коліями Сортувального парку ст. Берегова, на заході та півночі двоколійною підїзною колією, яка проходить в глибокій виїмці від ст. Берегова до залізничного парку Виставочний, на півдні та заході забудовою порту. При цьому будівництво здійснюється на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ДП «МТП «Южний» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 205857 від 10.06.2009 року, яка в свою чергу розташована в межах міста Южне Одеської області.

Земельна ділянка щодо якої позивач ДП «МТП «Южний» просить суд встановити земельний сервітут знаходиться на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, поза межами міста Южне Одеської області.

Таким чином, земельна ділянка, яка перебуває у користуванні позивача ДП «МТП «Южний», не є суміжною із земельною ділянкою, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не довів необхідність встановлення земельного сервітуту за рахунок земель, які перебувають за межами міста Южне Одеської області, шляхом використання земель сільськогосподарського призначення, розташованих на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області.

В порушення вимог ч. 6 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI позивач ДП «МТП «Южний» не надав суду технічну документацію із землеустрою, розроблену відповідно до вимог п. ї) ч. 2 ст. 25 і ст. 55-1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV, щодо встановлення меж тієї частини земельної ділянки відповідача ОСОБА_2, на яку поширюється право земельного сервітуту, встановлення якого вимагає ДП «МТП «Южний».

Згідно п. г) ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV землеустрій проводиться в обовязковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).

Згідно ч. 11 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право земельного сервітуту, погоджується землевласником.

На підставі викладених норм матеріального права суд першої інстанції дійшов висновку, що заперечення відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими, оскільки він не погоджував жодну технічну документацію із землеустрою внаслідок її відсутності, а відсутність технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права земельного сервітуту, не дозволяє чітко та однозначно ідентифікувати ту частину земельної ділянки, яку необхідно обтяжити та обмежити правом земельного сервітуту.

Згідно ч. 3 ст. 373 ЦК України і ч. 3 ст. 79 ЗК України право власності на земельну ділянку розповсюджується на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над і під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до положень ст. 90 ЗК України визначаються права власників земельних ділянок, а саме власникам земельної ділянки надано право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, право самостійно господарювати на землі, право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію, право використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні обєкти, а також інші корисні властивості землі, право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом, право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно ч. 5 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй земельній ділянці іншим особам.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 23 ЗК України встановлюється пріоритетність земель сільськогосподарського призначення.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЗК України встановлено, що для будівництва ліній електропередачі та звязку, магістральних трубопроводів, а також для інших потреб, не повязаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя.

Згідно положенням ч. 4 ст. 23 ЗК України передбачено, що лінії електропередачі і звязку та інші комунікації проводяться головним чином вздовж шляхів, трас тощо.

Право на прокладання та експлуатацію ліній електропередач та газопроводу є самостійним видом права на землю, яке, відповідно до положень ст. ст. 73, 76 ЗК України має самостійне цільове призначення, та відноситься до земель трубопровідного транспорту і земель енергетичної системи.

Згідно ч. 2 ст. 73 і ч. 3 ст. 76 ЗК України встановлено, що уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів, уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередач встановлюються охоронні зони.

Згідно ч. 2 ст. 112 ЗК України правовий режим охоронних зон визначається законодавством України.

Із наведених положень ЗК України, суд зробив висновок, що прокладання підземних ліній електропередачі та газопроводу високого тиску на частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення може призвести до протиправної зміни цільового призначення земельної ділянки і зменшення загальної площі сільськогосподарських угідь, належних на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2, що є істотним обмеженням земельних сільськогосподарських прав ОСОБА_2

Окрім того, право власності на газопровід високого тиску і право власності на підземні лінії електропередачі є правом на майно, що належить на праві власності ДП «МТП «Южний». Належне на праві власності ДП «МТП «Южний» майно буде розташоване на підземній частині земельної ділянки, належної на праві приватної власності ОСОБА_2, у звязку із чим право власності на транспортне та енергетичне майно ДП «МТП «Южний», в тому числі право на його експлуатацію та обслуговування, істотно обмежить право власності землевласника ОСОБА_2, передбаченого п. г) і п. д) ст. 90 ЗК України.

Згідно ч. 1 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до положень п. б) ч. 1 ст. 164 ЗК України передбачено необхідність захисту сільськогосподарських угідь від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб.

Відповідно до положень ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Суд вважав, що позивач ДП «МТП «Южний» не надав суду належних і допустимих доказів того, що потреби ДП «МТП «Южний» в прокладенні та експлуатації ліній електропередач та газопроводу можуть бути задоволені виключно шляхом встановлення земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної на праві приватної власності ОСОБА_2

Таким чином з врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції, дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Намагаючись спростовуючи висновку суду першої інстанції щодо недоведеності позову, апелянт надав до апеляційного суду копії документів на 115 аркушах, на що колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобовязанні подати свої докази суду або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - то до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до правил встановлених ч. 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або дослідження яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

ДП «МТП «Южний», як стверджує сам апелянт, є прибутковим підприємством, у штаті є юридичний відділ, а тому не міг не знати про вищезазначені вимоги процесуального закону. Разом з цим, докази на підтвердження своїх вимог до суду першої інстанції не подав, спрямував їх лише до суду апеляційної інстанції, при цьому не зазначив причин, які зумовили їх не подання.

З урахуванням наведеного, та того, що справу у суді першої інстанції розглядалась тривалий час, позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому не надав належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для задоволення своїх вимог, колегія суддів не приймає до уваги нові докази, які апелянт додав до апеляційної скарги.

До того ж, додані до апеляційної скарги документи не містять інформації яка б свідчили про те, що потреби позивача в прокладені та експлуатації ліній електропередач та газопроводу можуть бути задоволені виключно шляхом встановлення земельного сервітуту щодо частин земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної відповідачу на праві приватної власності.

Інші доводи апеляційної скарги, дублюють аргументи позову, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний» ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.05.2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_7