№ 336/3675/17
пр. № 2/336/2030/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, вказавши, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрований проживаючим, але фактично не мешкає відповідач ОСОБА_2, який не є та не був членом родини ОСОБА_1 Оскільки відповідач в квартирі не мешкає, правових підстав для проживання у квартирі не має, тож позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Позивач у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення наполягаючи на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся за допомогою оголошення у пресі у зв'язку з відсутністю відомостей про його фактичне місце проживання. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

Квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23.01.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О., що підтверджено копією свідоцтва, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6, 7, 8, 9).

На час розгляду справи в квартирі зареєстрований проживаючим відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено відповіддю на запит № 04-07/3/13440 віл 22.06.2017 року Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 10).

Відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2005 року зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Статтею 401, 404 ЦК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно положень ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі:

1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;

2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;

3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;

4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;

5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;

6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи, що відповідач не є членом родини позивача, яка є власником квартири, правових підстав користуватися квартирою не має, тож суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами,у зв'язку з чим вбачає підстави для задоволення позовних вимог та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Також з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк