УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Черкаської міської ради, комунального підприємства «Придніпровська СУБ», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на майно за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_7, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнили, та остаточно просили визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 - в порядку набувальної давності.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 09 березня 1978 року він був прийнятий на роботу до житлово-експлуатаційного об'єднання Придніпровського району м. Черкаси, а на підставі ордеру від 30 січня 1980 року № 32 разом із дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_5 заселився у службову квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що 16 липня 1985 року він звільнився з житлово-експлуатаційного об'єднання Придніпровського району м. Черкаси за власним бажанням, у зв'язку з чим вважав, що саме з цього часу закінчився і строк договору найму жилого приміщення спірної квартири, але питання про виселення його та членів його сім'ї зі спірної квартири не ставилось, а тому ОСОБА_4 разом із родиною залишився проживати у квартирі.

Посилаючись на те, що він та члени його сім'ї добровільно заволоділи спірною квартирою і продовжують нею відкрито, безперервно володіти протягом більш ніж п'ятнадцять років, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги, визнавши за ним право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходили з того, що вселення позивача та його сім'ї в службове приміщення та подальше користування спірною квартирою відбулось у порядку, встановленому ЖК України, на підставі ордеру від 30 січня 1980 року № 32, в примітках якого зазначено, що у випадку припинення роботи в організації зазначене службове приміщення повинно бути звільнено усіма проживаючими в місячний строк, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2, оскільки останній фактично є користувачем вказаного службового приміщення, а його власником є територіальна громада м. Черкаси.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07 лютого

2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є.Червинська