АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Яремка В.В.

секретар Костюк Л.С.

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві спільної сумісної власності належить рівна частка квартири АДРЕСА_1. Інша часка належить матері позивача ОСОБА_3 Квартира складається з чотирьох житлових кімнат площею 56,6 кв.м.

Вказує, що вона разом із чоловіком та трьома неповнолітніми дітьми проживає в одній житловій кімнаті, оскільки користуватися іншими їй перешкоджає відповідач, чим порушує її права щодо володіння своєю часткою майна.

Просила встановити порядок користування спірною квартирою та виділити позивачу в користування житлову кімнату 70-5 площею 11,8 кв.м., житлову кімнату 70-6 площею 11,50 кв.м., житлову кімнату 70-7 площею 14,70 кв.м., балкон, а відповідачу виділити житлову кімнату 70-5 площею 18,60 кв.м., лоджію. Кухню, ванну вбиральню коридор, комору залишити у спільному користуванні.

____________________________________________________________________

22ц/794/656/2017 р. Головуючий у І інстанції Літвінова О.Г.

Категорія 43 Суддя-доповідач ОСОБА_5

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що сторони є співвласниками спірної квартири. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці визначено рівними частки у спільній сумісній власності на вказану квартиру та право спільної сумісної власності було припинено. Додатковим рішенням визначено розмір часток по ? за кожною стороною.

Протягом тривалого часу між сторонами склався порядок користування житловими кімнатами, а тому просила виділити їй в користування житлову кімнату площею 11,50 кв.м., житлову кімнату площею 18,60 кв.м. та лоджію, а ОСОБА_1 виділити в користування житлову кімнату площею 11,80 кв.м. та житлову кімнату площею 14,70 кв.м. Залишити у спільному користуванні приміщення кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та комори.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2017 року в задоволенні первісного та зустрічного поовів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що протягом тривалого часу між сторонами склався порядок користування жилими кімнатами, при встановленні запропонованого апелянтом порядку користування житлом буде дотримано рівне право на володіння і користування спільним майном відповідно до частки кожного зі співвласників.

В своїй апеляційній скарзіпросить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення про його задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині в задоволенні її позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову. Вважає рішення суду незаконним в оскаржуваній частині, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не враховано, що ОСОБА_3 не проживає та не може одночасно проживати та користуватися двома житловими кімнатами, в той час, коли діти проживають в одній кімнаті, що порушує їх права та інтереси; суд помилково ототожнив поділ майна зі встановленням порядку користування майном, про яке було заявлено позов.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований ОСОБА_1 порядок користування спільним майном суттєво відступає від рівності часток співвласників та не забезпечує кожному з них можливості на власний розсуд користуватися належною йому частиною жилої площі, чим порушує права ОСОБА_3 як співвласника, разом з тим встановлення порядку користування житлом, запропонованого ОСОБА_3, істотно вплине на права неповнолітніх дітей. При цьому суд керувався ст. 47 ЖК УРСР та виходив з того, що частка жилої площі, що припадатиме на кожного з позивачів, не відповідає встановленому розміру житлового приміщення кімнати, а тому виділення кімнат позивачці суттєво порушить житлові права відповідачів та погіршить умови їх проживання.

Проте з такими висновками погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх внаслідок невідповідності фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову повністю.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 житловою площею 56,6 кв.м. та складається з чотирьох житлових кімнат, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 грудня 1994 року (а.с. 9).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 6 вересня 2016 року визначено рівними частки у спільній сумісній власності на вказану квартиру та припинено право спільної сумісної власності.

7 жовтня 2016 року додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці було визнано рівними частки у спільній сумісній власності, а саме: за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в розмірі по ? кожному.

До складу сім`ї ОСОБА_1 входять її чоловік ОСОБА_7, діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до частини 3 статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статі 383 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування а розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року №6-1500цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 складається з чотирьох житлових кімнат: 70-5 площею 11,8 кв.м., 70-6 площею 11,50 кв.м., 70-7 площею 14,70 кв.м., 70-5 площею 18,60 кв.м., та кухні, ванної, вбиральні, коридору, комори, балкона та лоджії.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони визнали, що протягом тривалого часу між ними склався порядок користування житловими кімнатами, згідно з яким ОСОБА_3 користується житловою кімнатою площею 11,50 кв.м., житловою кімнатою площею 18,60 кв.м., а ОСОБА_1 - житловою кімнатою площею 11,80 кв.м. та житловою кімнатою площею 14,70 кв.м.

Отже, колегія суддів вважає, що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників, а вказаний ОСОБА_3 варіант користування кімнатами, який склався між сторонами, найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників.

Посилання ОСОБА_1 на те, що, з урахуванням інтересів трьох дітей та фізичною неможливістю ОСОБА_3 проживати у двох кімнатах, необхідно їй виділити у користування три кімнати, є необґрунтованими, оскільки судом має бути дотримано справедливий баланс між правом позивача на користування жилою площею квартири та правами інших співвласників цієї квартири, при цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, а запропонований апелянтом варіант значно перевищує реальну часку ОСОБА_3 у праві власності на її майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 1344 грн витрат зі сплати судового збору.

Із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 627,60 грн витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Встановити наступний порядок користування квартирою №70 в будинку №19/21 по вул. Комарова в м. Чернівці:

виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 11,80 кв.м. та житлову кімнату площею 14,70 кв.м.;

виділити ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 11,50 кв.м., житлову кімнату площею 18,60 кв.м.;

в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити кухню площею 8,50 кв.м., ванну кімнату площею 2,40 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., коридор площею 13,0 кв.м., комору площею 1,10 кв.м., балкон та лоджію 3,1/1,6.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1344 (одна тисяча триста сорок чотири) гривні витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 627 (шістсот двадцять сім) гривень 60 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: