Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 28 грудня 2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 6225 грн. 39 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованим ПАТ КБ "Приватбанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір.

ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Вказує, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображатися у розрахунку заборгованості за договором, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 14263 грн. 02 коп., яка складається з наступного: 4693 грн. 33 коп. - заборгованості за кредитом; 2439 грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5256 грн. 44 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 1873 грн. 28 коп. - штраф.

З наведених підстав ПАТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" покликається на незаконність вказаного рішення суду в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір. Тобто з моменту підписання генеральної угоди між кредитором та позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору.

Відповідач не заперечувала факт підписання генеральної угоди та з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається часткове погашення позичальником заборгованості за генеральною угодою, що свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин на запропонованих банком умовах.

Вважає безпідставним покликання суду на правову позицію Верховного суду України у справі №6-16цс15, яка стосувалась договірного збільшення строку позовної давності, оскільки у даній справі питання строку позовної давності не вирішувалось.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з долучених до матеріалів справи Умов та правил банківських послуг не вбачається, що ОСОБА_1 їх підписувала, з ними ознайомлювалася та їх отримувала, а тому вказані умови не є складовою частиною укладеного договору, їх положення не є обов'язковими для відповідача та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 28 грудня 2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для виконання обов'язків по кредитному договору №SAMDNS593 від 24 квітня 2007 року та №ROCORK16980179 від 4 листопада 2006 року було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно умов якої відповідач отримала кредит у розмірі 6225 грн. 39 коп. строком до 31 грудня 2017 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в даній генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язанням строк виконання яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1873,28грн.

При цьому, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку становить собою договір про надання кредиту, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на цій угоді.

Факт підписання вказаної генеральної угоди відповідачка в ході розгляду справи не заперечувала. Однак просила застосувати позовну давність та не погоджувалась із вимогами про стягнення штрафу та пені, оскільки вважає, що це є намаганням двічі стягнути неустойку.

Таким чином, підписавши генеральну угоду, ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, тобто між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованої кредитором генеральної угоди.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" через недоведеність укладення між сторонами кредитного договору.

Позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та згідно наданого позивачем розрахунку станом на 6 лютого 2017 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед банком в розмірі 14263 грн. 02 коп., яка складається з наступного: 4693 грн. 33 коп. - заборгованості за кредитом; 2439 грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5256 грн. 44 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 1873 грн. 28 коп. - штраф.

У статтях 1049, 1050, 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Згідно п. 2.1 генеральної угоди погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 158,93 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до умов та правил.

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з дня укладення Генеральної угоди здійснила 13 платежів, останній з яких 24.05.2014року у сумі 250грн., залишаючи, при цьому, непогашеною прострочену заборгованість за відсотками в сумі 130,86грн.

Наступний платіж у сумі 158,93грн., який їй належало сплатити до 25 червня 2012 року, вона не сплатила та взагалі припинила здійснення платежів за Генеральною угодою.

У випадку такого порушення наступають наслідки, передбачені п. 2.2 Генеральної угоди, а саме на 32-й день позичальнику нараховується штраф у сумі 1873,28грн., а також вважається таким, що настав строк повернення всієї суми кредиту. Таким днем в даному випадку є 26 липня 2014р., у зв'язку з чим банк нарахував позичальнику штраф згідно з п. 2.2 Генеральної угоди у сумі 1873,28 грн.

Відповідно до пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною Генеральної угоди від 28.12.2012 року, передбачено, що строк позовної давності відносно вимог банку про повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) складає 50 років.

Судом встановлено, що позивачем не надано доказів про надання відповідачем згоди на збільшення позовної давності, як це передбачено ст. 259 ЦК України, оскільки за вимогами вказаної норми договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року справа № 6-16цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України.

Таким чином, у даній справі підлягають застосуванню загальні та спеціальні строки позовної давності, встановлені ст.ст.257,258 ЦК України.

З даним позовом ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось в суд 15 лютого 2017 року.

В запереченнях проти позову ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності (а.с. 48).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Таким чином, ПАТ «ПриватБанк» пропустив річний строк позовної давності в частині стягнення штрафу в розмірі 1873,28грн., нарахованого 24.07.2014року.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Із наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість по тілу кредиту у відповідачки виникла з 30.05.2014року, по відсотках-з 29.12.2012року, по комісії та пені-з 1.10.2014року.

Оскільки банк із позовом звернувся 15.02.2017року, а відповідачкою періодично з січня 2013року по 24.05.2014року вносились платежі на погашення заборгованості, що свідчить про переривання строку позовної давності, то ним не пропущено трьохрічну позовну давність за вимогами про стягнення всієї заборгованості по тілу кредиту і відсотків, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Підпунктом 2.1.1.12.8 Умов та правил передбачено, що банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з тарифами/пам'яткою клієнта/довідкою про обслуговування кредитування, тарифами банку, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13. Сплата комісії здійснюється у відповідності до п.2.1.1.3.3 Умов та Правил.

Пунктом 2.1.1.3.3 Умов та Правил передбачено, що клієнт доручає банку списувати з картрахунку суми грошових коштів в розмірі здійснюваних клієнтом чи його довіреними особами операцій у відповідності до правил Міжнародних платіжних систем, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні строку платежа.

Проаналізувавши положення пунктів 2.1.1.3.3, 2.1.1.12.13, 2.1.1,12.6.2, 2.1.1.12.7.4 Умов, колегія суддів приходить до висновку про те, що нарахування позивачем коштів, які мають найменування у позові та розрахунку заборгованості як «комісія та пеня» фактично по своїй суті є пенею, визначеною відповідно до Умов та правил.

Оскільки позовна давність за вимогами про стягнення неустойки становить 1 рік, тому ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню пеня в межах строку позовної давності за період з 29 лютого 2016року по 31 січня 2017року в сумі 2252,76грн. (187.73х12)

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення з відповідачки за кредитним договором в межах заявлених позовних вимог, позовної давності та наданого розрахунку заборгованості по тілу кредиту в сумі 4693,33грн., за процентами в сумі 2439,97грн. та пені в сумі 2252,76грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 2211грн.22коп. (позов задоволено на 65,81% (9386,06х100:14263,02; сплачено збір в розмірі 3360грн.;(3360х65,81%)

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 325 ЦПК України, ст. ст. 512, 526, 610, 1046, 1048-1050 ЦК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2017 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.12.2012року в сумі 9 386,06грн., яка утворилась станом на 6 лютого 2017 року та складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 4693 (чотири тисячі шістсот дев'яносто три)грн.33коп., заборгованості за відсотками в сумі 2439(дві тисячі чотириста тридцять дев'ять)грн.97коп. та пені в сумі 2252 (дві тисячі двісті п'ятдесят дві )грн. 76коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 211(дві тисячі двісті одинадцять)грн.22коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Гордійчук С.О.