Справа № 428/3102/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря - Бондаренко І.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - Данько К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька на територію України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька на територію України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що з 05 липня 2013 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Сторони мають неповнолітню дитину: сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач безпідставно чинить позивачу перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на спілкування дитини з бабусею та дідусем. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області, а саме до міста Луганськ Луганської області для спілкування дитини з бабусею та дідусем. Така позиція відповідача як батька її сина шкодить його інтересам, порушує права дитини.

На підставі викладеного позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд (вивезення) на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області, а саме до міста Луганськ Луганської області неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, строком з 01 травня 2017 року по 01 листопада 2017 року на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області, а саме до міста Луганськ Луганської області, без права постійного проживання.

В судовому засіданні позивач та представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. На запитання суду позивач додатково пояснила, що її батьки, тобто бабуся та дідусь дитини, дійсно мешкають в м. Сєвєродонецьку, проте іноді виїжджають до м. Луганська. На непідконтрольній території також проживає її рідний брат.

В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Зокрема вказав, що батьки позивача, тобто бабуся і дідусь дитини, є тимчасово переміщеними особами, мешкають разом з ним, позивачем та дитиною в м. Сєвєродонецьку, а тому дитина може спілкуватися з ними без виїзду на непідконтрольну територію. Також вказав, що він є працівником ГУНП в Луганській області та учасником АТО, про що знають його колишні колеги, які вирішили залишитися в м. Луганську. У зв'язку із цим, на його думку, виїзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію до м. Луганська становитиме загрозу для життя дитини.

В судовому засіданні представник третьої особи просив вирішити справу на розсуд суду.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Кам'янобрідським РС у м. Луганську УДМС України в Луганській області 10.07.2013 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована з 13.05.2003 року за адресою: АДРЕСА_2

Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого 05 липня 2013 року Кам'янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 05 липня 2013 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 188. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 30 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам'янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5, про що зроблено відповідний актовий запис № 253. Батьком записаний ОСОБА_3, матір'ю - ОСОБА_1.

Відповідно до копії довідки № 2051 від 11.11.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 перемістилася 08.08.2014 року з тимчасово окупованої території в місто Сєвєродонецьк за адресою: АДРЕСА_1, разом з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копіями аналогічних довідок, а також поясненнями позивача та відповідача, також підтверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перемістилися 22.10.2014 року з тимчасово окупованої території за місцем свого постійного проживання в м. Луганську до міста Сєвєродонецьку Луганської області за адресою: АДРЕСА_1, разом з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Довідкою про безпосередню участь в антитерористичній операції, посвідченням учасника бойових дій, а також поясненнями відповідача, які не заперечувалися позивачем, підтверджується, що відповідач ОСОБА_3 працює слідчим в ГУНП в Луганській області, має звання майора поліції, а також бере безпосередню участь в антитерористичній операції.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно зі статтею 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.

Згідно з вимогами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з вимогами частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 - «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п. 5.1.1-5.1.2 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 415 ог від 12 червня 2015 року, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Виїзд з неконтрольованої території громадян України:

які народились у 1998 році і пізніше та не змогли оформити паспорт громадянина України (внаслідок проживання у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження), здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження/копії свідоцтва про народження або будь-якого іншого документа, який дає можливість ідентифікувати таких осіб, особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи;

які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи;

дитини, яка народилась після початку проведення АТО, та внаслідок проживання у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, їй не було оформлено свідоцтво про народження, здійснюється за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) дитина виїжджає з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування.

З аналізу вказаного вище також вбачається, що предметом розгляду при вирішенні вказаної категорії справ є наступне: відповідність такої поїздки на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області інтересам дитини (відпочинок, оздоровлення, розвиток, відвідування родичів тощо), ухилення батьком від надання згоди на таку поїздку, зазначення конкретного періоду часу перебування на цій території.

При цьому на відміну від звичайного виїзду дитини за кордон України з метою оздоровлення або відпочинку, виїзд дитини на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області, на думку суду, має бути обґрунтований виключними обставинами, які зумовлюють абсолютну необхідність такого виїзду. Вказана позиція суду ґрунтується на тому, що тимчасово непідконтрольна українській владі територія Луганської області контролюється представниками самопроголошеної республіки, на цій території не діють правоохоронні та судові органи, соціальні та медичні установи України, на цій території існує підвищена небезпека бойових дій, проявів насильства, що в свою чергу призводить до суттєвого збільшення ризику негативного впливу на дитину внаслідок відвідування цієї території.

В обґрунтування необхідності виїзду дитини на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області позивач поклала лише ту обставину, що дитина потребує спілкування з родичами, зокрема із бабусею та дідусем по лінії матері (позивача). Разом з тим, судом з пояснень сторін та із змісту відповідних довідок встановлено, що бабуся та дідусь дитини по лінії матері проживають разом зі сторонами та дитиною в м. Сєвєродонецьку і тільки іноді виїжджають в м. Луганськ на короткі терміни, після чого завжди повертаються до м. Сєвєродонецька.

Також із змісту пояснень сторін судом встановлено, що дитина проживає разом із батьками в м. Сєвєродонецьку, тобто має постійне місце проживання в м. Сєвєродонецьку, а також відвідує дитячий садок в м. Сєвєродонецьку.

Отже, дитина в даному випадку має можливість спілкуватися з бабусею та дідусем по лінії матері в м. Сєвєродонецьку, для чого не потрібен дозвіл суду для виїзду дитини на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області.

Суд також враховує, що з одного боку батько дитини (відповідач) є працівником правоохоронних органів, бере безпосередню участь в АТО, а з іншого боку на тимчасово непідконтрольній українській владі території Луганської області працівники правоохоронних органів України сприймаються представниками самопроголошеної республіки в якості ворогів, бойових супротивників. Тобто, виїзд сина працівника правоохоронних органів України на вказану територію із вищенаведених підстав може становити додаткову небезпеку для життя та здоров'я дитини.

У зв'язку із вищевикладеними обставинами суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька на територію України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, адже на думку суду такий виїзд не є необхідним та не відповідає інтересам дитини.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не було заявлено жодних судових витрат до відшкодування, то суд вважає, що судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька на територію України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12 травня 2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін