Єдиний унікальний номер 237/386/17 Номер провадження 22-ц/775/1615/2017
Єдиний унікальний номер 237/386/17 Головуючий у 1 інстанції Медведський М.Д.
Номер провадження 22-ц/775/1615/2017 Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Хейло Я.В.

за участі секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марїнського районного суду Донецької області від 11 серпня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів №3 імені ОСОБА_3 Донецької обласної ради, треті особи: Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, про стягнення заборгованості по заробітній платі

встановив:

Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 11 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів № 3 імені ОСОБА_3 Донецької обласної ради, треті особи: Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким стягнути на його користь середній заробіток за період незаконного знаходження у відпустці без збереження заробітної плати з квітня 2015 року по січень 2017 року, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати без його згоди є порушенням ст.84 КЗпП України, припинення простою зроблено безпідставно, тобто таке перебування у відпустці є фактично вимушеним прогулом. В той же час суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність норм законодавства про працю, що має регулювати подібне питання.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 загальноосвітньої школи-інтернату не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не зявились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Подали заяву з проханням розглянути справу без їх участі, наполягали на задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом при розгляді справи було встановлено, що позивач перебуває на посаді двірника в Мар`їнській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів №3 ім. А.С.Макаренка Донецької обласної ради, наказом №112-К від 7 жовтня 2014 року встановлений простій, який припинено наказом №19-К від 1 квітня 2015 року; наказом №20-К від 1 квітня 2015 року позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати по 30 квітня 2015 року без згоди позивача, в подальшому відправлявся у такі відпустки, де і перебуває безперервно до завершення АТО.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати з 1 квітня 2015 року до завершення АТО без отримання згоди працівника є грубим порушенням його трудових прав, але положення ст.235 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Такі висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з позовом 31 січня 2017 року, ОСОБА_1 просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі двох третіх від розміру окладу у звязку з простоєм не з його вини (а.с.1).

В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив стягнути заборгованість по заробітній платі за період незаконного знаходження у відпустці без збереження заробітної плати в сумі 35420 гривень (а.с.69-70). При цьому накази про надання відпустки без збереження заробітної плати позивачем не оскаржені.

Як первісна позовна заява, так і заява про уточнення позовних вимог не містила правового обґрунтування заявлених вимог, тобто посилання на норму права, яка підлягала застосуванню.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, правильно виходив зі змісту позовних вимог та дійшов обґрунтованого висновку, що фактично заявлені вимоги про оплату вимушеного прогулу, підстави для чого викладені в ст.235 КЗпП України, які є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають, про що зазначено в правовому висновку Верховного суду України від 2 листопада 2016 року у справі 6-2261цс16.

На підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить мотивів, які можуть бути підставою для відступлення від даної правової позиції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що існує прогалина в законодавстві і незаконне перебування у відпустці без збереження заробітної плати є фактично вимушеним прогулом не можуть бути підставою для скасування рішення.

Так, за змістом юридичного словника-довідника «вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати».

По даній справі відсутні докази вини відповідача - ОСОБА_2 загальноосвітньої школи-інтернату в тому, що позивач не працював.

Зі змісту наказів про надання відпусток без збереження заробітної плати вбачається, що вони надані в звязку з проведенням АТО (а.с.104).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України, від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014.

Крім того, Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України, від 07 жовтня 2014 року №33/6/а визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим Розпорядженням Кабінету Міністрів України, від 30 жовтня 2014 року №1053-р зазначено м. Мар`їнка.

Розпорядженням Кабінету Міністрів від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, де зазначено м. Мар`їнка.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Марїнського районного суду Донецької області від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: