Провадження № 2/761/5182/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

В травні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив визнати незаконним та скасувати Наказ № УЛ60- від 26.04.2017 про припинення трудового договору між позивачем та відповідачем; поновити позивача на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» на посаді водія автотранспортних засобів; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.04.2017 по день поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2015 позивач був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів до відповідача. 26.04.2017 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України на підставі втрати довір'я до позивача. Разом з тим, позивач не погоджується з такою підставою для звільнення, оскільки перш за все його посада не відноситься до переліку посад, з якими можуть укладатись договори про повну матеріальну відповідальність. Крім того, ним та відповідачем, у відповідності до ст. 135-1 КЗпП України, не було укладено жодних договорів про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна, та інших цінностей, переданих йому для зберігання та інших цілей. Скарг на роботу позивача не надходило за час його роботи у відповідача. Вказане звільнення із зазначених підстав позивач вважає незаконним, пошуки роботи теж ускладнюються у зв'язку з цим. З врахуванням наведеного позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні з огляду на наступне. Відповідач з 2000 року здійснює діяльність з обслуговування пасажирів на міжнародних регулярних маршрутах між Україною та країнами Європи під торговою маркою «Ecolines». Серед іншого, автобус марки «Neoplan», номерний знак НОМЕР_1, використовується відповідачем в господарській діяльності для надання послуг з міжнародного перевезення пасажирів автомобільним транспортом. 05.02.2017 зазначений автобус здійснював рейс за маршрутом Київ-Варшава-Київ, який обслуговував екіпаж водіїв в складі позивача, ОСОБА_2 та провідника ОСОБА_3 Автобус мав прибути до Варшави о 09 год. 35 хв., проте був затриманий на кордоні через знайдену контрабанду сигарет. Відповідач дізнався про вказану обставину через скаргу, що надійшла від одного з пасажирів на електронну адресу останнього. Через вказані обставину автобус прибув до Варшави о 18 год. 05 хв. Як було з'ясовано в подальшому на позивача було складено протокол про вилучення 20 пачок (400 сигарет) марки «LD», який був оплачений позивачем. Вказані обставини стали підставою для втрати довіри до позивача та його подальшого звільнення. Також зазначив, що між сторонами укладався Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02.02.2015. Крім того, позивач порушив і трудову дисципліну, не повідомивши відповідача про зазначений вище інцидент. З врахуванням наведеного, позивачем порушено митні правила, умови Договору про повну індивідуальну відповідальність від 02.02.2015, Посадову інструкцію водія автобусу з обслуговування міжнародних рейсів, Вимоги до якості виконання обов'язків на посаді водія. Також, через затримку рейсу, особі, яка надіслала до відповідача скаргу, було прийнято рішення про повернення вартості поїздки останній через затримку рейсу в розмірі 150 PLN, що еквівалентно 1050 грн., тобто відповідачем понесені додаткові витрати через дії позивача. Скарга, що надійшла до відповідача, це негативний результат роботи усього Товариства, причиною якого стали непрофесійні та безвідповідальні дії позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

За умовами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 02.02.2015 по 26.04.2017 працював на посаді водія автобуса з обслуговування міжнародних рейсів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» (а.с. 9-10).

Згідно Наказу № 050217/13 «Про відрядження за кордон» від 05.02.2017, позивача направлено у відрядження у складі екіпажа: водій ОСОБА_4, водій ОСОБА_1, провідник ОСОБА_3, строк відрядження - з 05.02.2017 по 07.02.2017, старшим в рейс призначено позивача (а.с. 26).

06.02.2017 молодшим експертом митної служби за дорученням начальника Митного управління в м. Люблін, у зв'язку із вилученням товару у вигляді 20 пачок (400 шт.) сигарет марки «LD», що мало місце на митному дорожньому переході в м. Дорогуськ на підставі рішення начальника Митного управління м. Люблін від 06.02.2017 та положення ст. 84 § 3 закону від 19.03.2004 Митне право, складено протокол на позивача (а.с. 35, 36).

Із Службового звіту про рейс Київ - Варшава від 07.02.2017 вбачається, що час прибуття до Варшави 06.02.2017 о 18:05. В графі «Затримки та поломки автобуса» зазначено про те, що митному контролі виявлено сигарети, автобус стояв більше чотирьох годин. Про вказану подію повідомлено до колл-центру. В результаті сплачено штраф (а.с. 31).

В матеріалах справи наявна Доповідна позивача, відповідно до якої останній пояснив, що 05.02.2017 автобус, номерний знак НОМЕР_1, прибув на митний контроль до м. Дорогуськ о 05 год. 00 хв. Але довелось довго чекати, оскільки перед автобусом ще була черга на огляд з легкових автомобілів. Оглянувши автобус, працівники митниці виявили в туалетній кімнаті два блоки сигарет. Члени екіпажу заперечували свою причетність до вказаних сигарет з тих підстав, що до туалету міг зайти будь-хто з пасажирів. Інспектор на митниці дав зрозуміти працівникам відповідача, що якщо вони не візьмуть вину на себе, то будуть стояти на митниці невизначений час. Щоб запобігти ще більшому запізненню, позивач погодився сплатити штраф власними коштами (а.с. 32).

Про ті ж самі обставини щодо затримки автобуса та знайдені сигарети зазначили в своїх поясненнях водій ОСОБА_2 і провідник ОСОБА_3 (а.с. 33, 34).

28.02.2017 позивач звернувся до Митного управління в м. Дорогуськ із запитом щодо надання інформації про стан справи позивача та з'ясування обставин у справі щодо прихованого нелегального товару в автобусі марки «Neoplan», номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 38, 39).

Листом від 07.03.2017, керівником Митного Транспортного відділу в м. Дорогуськ позивача у відповідь на його запит повідомлено, що 05.02.2017 позивачу було виписано грошовий штраф у зв'язку із незаконним ввезенням на територію Європейського Союзу сигарет без польських акцизних знаків. Крім того, 06.02.2017 позивач подав заяву на ім'я Митного управління в Любліні про згоду на безоплатну відмову на користь Державної казан чеської служби виявлених сигарет. Справу позивача було закрито в режимі провадження по застосуванню штрафних санкцій (а.с. 40, 41).

В подальшому, відповідачем прийнято рішення про звільнення позивача із займаної посади та 26.04.2017 видано Наказ № УЛ60- про припинення трудового договору з позивачем на підставі втрати довір'я за п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 11).

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей (правова позиція, викладена в Постанові ВСУ від 20.04.2016 ,по справі № 6-100цс16).

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, пояснює, що погодився оплатити штраф для того, щоб не затримувати в подальшому автобус с пасажирами. Крім того, зазначає, що договору про повну матеріальну відповідальність з ним не укладась, а посада позивача не відноситься до переліку посад осіб, з якими має бути укладено такий договір.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що інцидент, який трапився під час проходження митного контролю в м. Дорогуськ та який пов'язаний з незаконним провезенням в салоні автобусу Товариства сигарет, став підставою для втрати довір'я до позивача, оскільки саме на нього був оформлений протокол працівником митниці та саме останній сплатив відповідний штраф за порушення митного законодавства.

З врахуванням зазначеного, судом встановлено, що 02.02.2015 між сторонами укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого позивач, що займає посаду водія з обслуговування міжнародних рейсів, безпосередньо пов'язану з отриманням, перевезенням, зберіганням і видачею товарно-матеріальних цінностей, бере на себе повну відповідальність за забезпечення збереження довірених йому Товариством матеріальних цінностей. Дія вказаного Договору поширюється на весь час роботи з довіреними позивачу матеріальними цінностями (а.с. 42).

Крім того, згідно п. 1.5. Посадової інструкції водія, затвердженої 01.01.2015 виконавчим директором ТОВ «Українські лінії», водій є матеріально-відповідальною особою і несе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому матеріальних цінностей відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до Посадової інструкції, перед рейсом водій повинен перевірити, зокрема, зовнішній та внутрішній стан салону автобуса, заправку його паливом, маслом, охолоджувальною речовиною рідиною (п. 2.4.), дотримуватись Правил перевезень компанії (п. 2.29).

Згідно п. 4.9 Посадової інструкції, водій несе відповідальність за перевезення багажу без пасажирів, а також за укриття від огляду компетентних органів вантажів, речей і предметів, що перевозяться водієм в приватному порядку за власною ініціативою.

За завдані підприємству збитку, які стали наслідком виконання, невиконання або неналежного виконання водієм своїх посадових обов'язків, водій несе відповідальність у порядку і в межах, встановлених трудовим та/або цивільним законодавством (п. 4.11 Посадової інструкції).

Отже, судом встановлено, що позивач на момент роботи в Товаристві, був матеріально відповідальною особою та ніс повну матеріальну відповідальність за передані йому цінності та речі.

Крім того, судом встановлено, що 06.02.2017 о 14:39 на електронну адресу відповідача надійшов лист від «Y Chebotarjova » із скаргою на затримку автобусного рейсу Київ-Варшава на кордоні через те, що водій провозив сигаретні вироби. Серед всього іншого відправниця скаржиться на запізнення на важливу зустріч, на непрофесіоналізм водія та компанії відповідача, подякувавши при цьому за жахливу поїздку та отримані проблеми через це (а.с. 27).

Як вбачається з матеріалів справи, відправниця ОСОБА_6, у відповідності до квитка № 6623881 була пасажиром автобусного рейсу «Ecolines» Київ - Варшава, відправлення 05.02.2017 20:30. Прибуття 06.02.2017 09:35, місце 3, вартість PLN 150.00 (а.с. 29, 30).

За результатами розгляду відповідачем вказаної скарги, останнім було прийнято рішення та здійснено повернення вартості поїздки Київ - Варшава пасажирові ОСОБА_6, що підтверджується відповідним електронним листом від 29.03.2017, надісланим на електронну адресу скаржниці (а.с. 50, 51. 52).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що у відповідача були підстави для втрати довіри до позивача, оскільки останній будучи матеріально відповідальною особою, фактично порушив правила перевезень, намагався провезти через кордон незаконно сигарети, що в подальшому потягло за собою затримку рейсу, штраф, певні збитки для відповідача у вигляді відшкодованої вартості квитка, та певне негативне враження про транспортні послуги, що надає відповідач.

Тому суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт незаконного звільнення позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а отже позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування Наказу № УЛ60- від 26.04.2017 про припинення трудового договору між позивачем та відповідачем та поновлення позивача на роботі у відповідача на посаді водія автотранспортних засобів, задоволенню не підлягають.

Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відповідачем проведено без порушень закону, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача при його звільненні з роботи та не надано доказів порушення його трудових прав, а судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо таких обставин, в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 169, 208, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 26.04.2017 року за №УЛ60-, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: