Номер провадження: 22-ц/785/3010/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Сидоренко І.П.

- Цюри Т.В.

при секретарі - Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Одеського національного медичного університету до ОСОБА_3, треті особи: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та за позовом Одеської місцевої прокуратури № 3 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», треті особи: ОСОБА_5, Одеський національний медичний університет, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про визнання недійсним рішення органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення, визнання права власності, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6 (діючої в інтересах ОСОБА_3) та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 січня 2017 року,-

встановила:

У липні 2009 року Одеський національний медичний університет звернувся до суду з указаним позовом та просив витребувати в ОСОБА_3 нежитлове приміщення, загальною площею 99,1 кв. в., що знаходиться в будівлі, загальною 2 562,00 кв. м., розташованої по АДРЕСА_2 та виселити її із зазначеного приміщення.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що Одеський національний медичний університет на підставі договорів оренди нежитлового приміщення, укладених з представником управління комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, з 01 жовтня 1998 року по 20 лютого 2012 року, орендує нежитлове приміщення, загальною площею 2 562,00 кв. м., розташоване по АДРЕСА_2. Незважаючи на укладений договір оренди, частину нежитлового приміщення, загальною площею 99,1 кв. м., зайняла ОСОБА_3

На вимогу Одеського національного медичного університету про виселення з приміщення, ОСОБА_3 надала копію договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2008 року, технічний паспорт від 06 травня 2008 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 серпня 2008 року, згідно з якими ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 99,1 кв. м.

У лютому 2013 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради та згідно уточнених позовних вимог просив: визнати недійсним розпорядження органу приватизації від 29 січня 2008 року № НОМЕР_1 про приватизацію ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло ОСОБА_4 від 29 січня 2008 року на зазначену квартиру; витребувати у ОСОБА_3 нежитлове приміщення, загальною площею 99,1 кв. м., що є складовою нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (квартиру АДРЕСА_1); виселити ОСОБА_3 з цього приміщення та визнати право комунальної власності територіальної громади м Одеси, в особі Одеської міської ради на зазначене приміщення.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що Одеський національний медичний університет, на підставі договорів оренди нежитлового приміщення, укладених з Представництвом комунальної власності Одеської міської ради (правонаступником якого є - Департамент комунальної власності Одеської міської ради) з 01 жовтня 1998 року по 20 лютого 2012 року, орендує нежитлове приміщення, загальною площею 2 562,00 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Незважаючи на укладений договір оренди, частину зазначеного нежитлового приміщення, загальною площею 99,1 кв. м., без законних підстав зайняла ОСОБА_3

Зазначена цивільна справа неодноразово розглядалася, зокрема, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, позови Одеського національного медичного університету та прокуратури Приморського району м. Одеси задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, вказавши при цьому, що суд не залучив до участі у справі у якості співвідповідача орган, який видавав вказані документи, не надав належної правової оцінки доказам, у зв'язку з чим, дійшов передчасного висновку про те, що спірна квартира є частиною нежитлового приміщення.

У судовому засіданні представники позивачів - Одеського національного медичного університету та Одеської місцевої прокуратури № 3 позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

У судову засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася.

Представник Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» не з'явився.

Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник публічного акціонерного товариства «Банк Форум» проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

Представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради до судового засідання не з'явися, згідно наданої суду заяви просив розглядати справу за його відсутності.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 січня 2017 року позов Одеського національного медичного університету до ОСОБА_3, треті особи: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», про витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення задоволений.

Позов Одеської місцевої прокуратури № 3 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», треті особи: ОСОБА_5, Одеський національний медичний університет, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Управління держаної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про визнання недійсним рішення органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення, визнання права власності задоволений.

Визнано недійсним розпорядження органу приватизації від 29 січня 2008 року № НОМЕР_1 про приватизацію ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 99,1 кв. м.

Визнано недійсним свідоцтво №НОМЕР_1 про право власності на житло на ім'я ОСОБА_4 від 29 січня 2008 року на вказану квартиру.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 (квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 99,1 кв. м.).

Визнано право комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на приміщення загальною площею 99,1 кв. м., що є частиною нежитлового приміщення загальною площею 2 562,00 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1, загальною площею 99,1 кв. м.)

Виселено ОСОБА_3 з нежитлового приміщення загальною площею 99,1 кв. м., що є частиною нежитлового приміщення загальною площею 2562 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (з квартири АДРЕСА_1).

В апеляційних скаргах ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної

скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межax доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 29.09.2008 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, в особі в.о. заступника начальника Зубенко О.І. та Одеським державним медичним університетом, в особі ректора Запорожана В.М., укладений договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що складається с 1,2,3 поверхів та підвалу, загальною площею 2562 кв. м.

Відповідно до Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, яке затверджено рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року департамент є виконавчим органом Одеської міської ради та правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

24.10.2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005 року № 123, видане Свідоцтво про право власності та 21.11.2008 року зареєстровано право власності за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради, на триповерхову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Частину переданого в оренду ОНМУ нежитлового приміщення, загальною площею 99,1 кв. м. займає ОСОБА_3

Даний факт підтверджується актом дослідження нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, складеним Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради від 30.03.2009 року, яким встановлено, що спірне приміщення загальною площею 99,1 кв. м. (квартира АДРЕСА_1) є частиною нежитлового приміщення загальною площею 2562 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2, яке передано в користування Одеському державному медичному університету.

Зазначений висновок, підтверджується Планом І-ого поверху Технічного паспорту, виданого КП «ОМБТІ та РОН» від 01.09.2008 року, відповідно до якого, спірне приміщення є частиною будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

На даний час, володіє та користується зазначеним спірним приміщенням ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності та витяг про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Реєстрації права власності на спірне приміщення - квартиру за ОСОБА_3, була проведена наступним чином:

29.01.2008 року Управлінням ЖКГ та ТЕК видане свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на підставі розпорядження органу приватизації від 29.01.2008 року.

01.02.2008 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, 19.02.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Далі, 23.05.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

20.08.2008 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на зазначену квартиру.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення не виділялося в окрему квартиру, відсутні будь які-документи які б свідчили про існування окремо виділеної квартири АДРЕСА_1 до видачі розпорядження про приватизацію квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, в приміщенні, що займає ОНМУ за адресою: АДРЕСА_2.

В довіреності виданої від ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_12, містяться відомості про реєстрацію ОСОБА_4 за іншою адресою - АДРЕСА_3, що опосередковано підтверджує, проживання ОСОБА_4 за іншою адресою. Для підтвердження факту проживання та найму спірної квартири ОСОБА_4 не було надано документів про найм зазначеного приміщення.

Крім того судом встановлені порушення при видачі розпорядження про приватизацію квартири, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», підлягають приватизації квартири, в яких мешкають два і більше наймачів.

Відповідно до довідки про склад сім'ї наймача ОСОБА_4, виданої органом приватизації, ОСОБА_4 винаймала спірне приміщення-квартиру одноособово.

Зазначені обставини свідчать про неправомірність приватизації квартири АДРЕСА_1.

При таких даних, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що приватизація спірного приміщення відбулася незаконно та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги долучений до матеріалів справи лист за вих. 7438-05/1630 від 25.08.2009 року тому, що інформація зазначена у вказаному листі спростовується матеріалами справи.

Оскільки підставою для видачі свідоцтва про право власності на квартиру за ОСОБА_4, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, послужило розпорядження Управління ЖКГ та ПЕК від 29 січня 2008 року № НОМЕР_1, видане з порушенням законодавства, то суд першої інстанції правильно вважав, що зазначений факт є підставою для скасування свідоцтва про право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України ).

Згідно з ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ЦК (статті 2, 318, 324) суб'єктами права власності є: український народ, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією;

Згідно зі ст. 143 Конституції майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. У ст. 1 Закону від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Також даною статтею встановлено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності (ч.5 статті). Більш того, згідно п. 8 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності.

Відповідно до п. 21 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Згідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Пунктами 23, 24 вищезгаданої постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про протиправність приватизації квартири відповідно до наступного:

Статтею 1 Закону України «Про державну приватизацію житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, зазначене положення встановлене статтею 392 ЦК України.

Оскільки не було законних підстав для виникнення права власності на спірне приміщення за ОСОБА_4 та на реєстрацію права власності за ОСОБА_3, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне визнати право комунальної власності за Одеською міською радою на приміщення загальною площею 99,1 кв.м., що є складовою приміщення загальною площею 2562 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (квартира АДРЕСА_1).

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приймаючи до уваги, що статтею 388 ч. 1 п. 3 ЦК України, визначено - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п. п. 21 - 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.29014р. № 5, спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

В ході судового розгляду встановлена відсутність волі з боку власника майна - ОМР, або волі особи у володінні, якої перебувало зазначене спірне приміщення - ОНМУ на відчуження цього майна.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_3, оскільки, зазначене приміщення вибуло з володіння ОНМУ без належної правової підстави.

Крім того, рішення суду про задоволення позову про витребування майна, є підставою для здійснення державної реєстрації за власником, в даному випадку за Одеською міською радою, а також скасування попередньої реєстрації (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»).

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Аналогічна норма закріплена в ст. 41 Конституції України, за змістом якої, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним.

За нормами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ст. 109 ЖК, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Статтею 116 ЖК передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Оскільки відповідачка самовільно, без дозволу позивача зайняла спірне приміщення і перешкоджає користуватися цим приміщенням, то суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважав за необхідне позов задовольнити.

Що стосується заперечень того, що з даним позовом звернувся до суду неналежний позивач, то суд першої інстанції правильно зазначив, що у відповідності до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 за № З-рп/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках зазначених законом.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва органами прокуратури в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень державних інтересів внаслідок противоправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Прокурор відповідно до ст. 45 ЦПК України здійснює представництво на будь-якій стадії процесу та може вступити у справу, порушену за позовом інших осіб, на захист інтересів держави. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Приймаючи до уваги, що спірне приміщення, яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, є комунальною власністю, що належить територіальній громаді міста в особі Одеської міської ради, в прокуратури Приморського району м. Одеси є підстави для представництва інтересів держави в суді.

Посилання зазначені в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Враховуючи все вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 (діючої в інтересах ОСОБА_3) та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. - відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.А. Станкевич

І.П. Сидоренко

Т.В. Цюра