АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/9321/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шишкін О. В.
Провадження № 22-ц/790/2685/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про стягнення плати за користування житлом
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Яцини В.Б.,

суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року КП «ХТМ», звернувся до суду із позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача, ОСОБА_1, суму заборгованості за надані послуги теплопостачання за період з 01.02.2014 по 31.03.2014 року на суму 17314 грн.88 коп., включаючи інфляційні та три відсотки річних, а також стягнути судовий збір у розмірі 1461 грн. 60 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 05.12.2005 року належить 1/2 частина нежитлових приміщень підвалу № 29, 30, 1-го поверху № 20-25, 28-34, 70 в літ. «А-5» в житловому будинку № 8 по Салтівському шосе у м. Харкові.

Отримуючи послуги, відповідач не сплачував їх вартість протягом вказаного періоду, через що утворилась вказана заборгованість.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги теплопостачання за період з 01 лютого 2014 року по 31 березня 2014 року у сумі 17314 грн. 88 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням, ОСОБА_1в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що заочне рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскаржуване рішення прийнято за відсутності відповідача, що призвело до невірного встановлення обставин по справі.

Вказав, що за вказаних обставин був позбавлений під час розгляду справи надавати до суду свої заперечення та пояснення по справі.

Зазначив, що дійсно має у власності частину приміщень по Салтівському шосе, 8 у м. Харкові, проте його право власності зареєстровано у квітні 2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, до цього часу приміщення перебували у спільній сумісній власності. КП «ХТМ» було укладено договір із співвласником апелянта ОСОБА_2. Справа про стягнення заборгованості за цим договором № 643/14703/15-ц перебуває на розгляді Московського районного суду м. Харкова, зазначена справа про той самий предмет спору, оскільки стосується стягнення заборгованості за той самий період в тому самому приміщенні за адресою Салтівське шосе, 8 воно використовується в підприємницькій діяльності, і договір про надання послуг з теплопостачання укладено з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, тому спір про стягнення заборгованості за таким договором має розглядатися господарським судом.

Звертає увагу суду на те, що у акті обстеження, який було додано до позовної заяви в графі «при обследовании присутствовал» міститься не його і навіть не схожий на його підпис, а оскільки розгляд справи відбувся за його відсутності, він був позбавлений можливості дати відповідні пояснення з цього приводу. Особовий рахунок було відкрито незаконно без його згоди та без укладання з ним договору, він просив розділити договір постачання тепла №3437 від 01.12.2002р. з ОСОБА_2, а не відкривати спочатку самостійний особистий рахунок, в своїй відповіді від 14.10.2013 р. на його лист КП «ХТМ» фактично відмовило йому у розподілі теплового навантаження та укладанні самостійного договору на постачання теплової енергії, визначивши що він спершу повинен надати розрахунок теплового навантаження, який треба заказати в спеціальній організації, далі узгодити з Центром контролю КП «ХТМ», та лише після цього можна повертатися до питань укладення самостійного договору. Ні про який розподіл та відкриття особистого рахунку мова на той час не йшла.

Колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників судового засідання, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обовязок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за статтею 25 вказаного Закону України у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання, які позивач надавав відповідачу у зазначений в позові період, і які не були сплачені відповідачем, внаслідок чого виникла заборгованість у вказаному у позові розмірі.

Судом встановлено, і ці обставини відповідач не заперечував, що ОСОБА_1 є власником ? частини нежитлових приміщень підвалу № 29, 30, першого поверху №№ 20-25, 28-34, 70 в літ. «А-5» в житловому будинку № 8 по Салтівському шосе у м. Харкові. Будинок підєднаний до централізованої системи теплопостачання. Споживання теплової енергії відбувалось без договору. У звязку з відсутністю оплат за спожиту теплову енергію у період з 01.02.2014р. по 31.03.2014р., за споживачем утворилась заборгованість у розмірі 17314.88 грн.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної види та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач зобовязаний вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідач є споживачем послуг КП Харківські теплові мережі, однак надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не сплачує.

Договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між КП «ХТМ» та ОСОБА_1 дійсно не був укладений, однак відповідно до статті 24 закону України «Про теплопостачання» саме споживачі цих послуг зобовязані укласти договір, який є типовим договором приєднання.

Споживання теплової енергії відбувалось без договору, що підтверджується актами на підключення-відключення опалення у опалювальному сезоні 2013-2014 роки за № 175/232-В від 03.12.2013 року, № 175/2010 від 05.03.2014 року та актом обстеження системи теплопостачання обєкта № ОКТ/125 від 03.02.2014 року, в якому було зроблено припис про те, що споживач зобовязаний укласти договір про постачання теплової енергії (а.с.12,13).

Відповідно до вимог Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення, здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання протягом року.

до вимог ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з положеннями ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Пунктами 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. N 630, передбачено внесення плати за надані послуги у разі відсутності засобів обліку води і теплової енергії споживачем не пізніше 20 числа місяця відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

Відповідач є споживачем послуг КП Харківські теплові мережі з поставки теплової енергії до житлового фонду територіальної громади м. Хакрова, які позивач надає відповідно до рішення Харківської міської ради від 23.12.1998р. № 1407 (зі змінами, внесеними рішеннями від 30.09.2003р. № 946) про визначення виконавця цих послуг, однак надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не сплачує.

Договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між КП «ХТМ» та ОСОБА_1 дійсно не був укладений, однак відповідно до статті 24 закону України «Про теплопостачання» саме споживачі цих послуг зобовязані укласти договір, який є типовим договором приєднання.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов'язань не допускаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції обгрунтовано та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України послався на правову позицію, яка була викладена у постанові Верховного суду України від 20 квітня 2016 року у аналогічній за фабулою справі № 6-2951цс15: хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Тому згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, крім договорів та інших правочинів, можуть бути інші юридичні факти, у тому числі фактичне користування. Із наданих відповідачем до матеріалів справи розрахунку суми позову та витягу із особового розрахунку вбачається, що позивач нарахував заявлену у позові суму заборгованості із врахуванням того, що йому належить 1/2 частина вищевказаних нежитлових приміщень підвалу та 1-го поверху в літ. «А-5» загальною площею 532,1 кв.м., що складає 266,05 грн., з приводу чого звернувся до відповідача у серпні 2014 року із вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги (а.с. 9, 11, 14).

У даному випадку відповідач у вересні 2013 році після отримання рішення суду про визнання права власності на 1/2 частину вищевказаного нерухомого майна звернувся до відповідача із заявою про розділ договору поставки теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 8 , на підставі чого йому відповідачем було відкрито особистий рахунок (а.с. 92).

Виходячи з наведеного, відсутність між сторонами укладеного договору про постачання теплової енергії, не звільняє ОСОБА_1 від сплати заборгованості, наведені в рішенні суду першої інстанції з цього приводу висновки належним чином вмотивовані, грунтуються на матеріалах справи і доводами скарги не спростовуються. Відповідач заперечив проти того, що він підписував Акт дослідження системи теплопостачання від 03 лютого 2014 року та Акт № 175/2010 від 05.03.2014р. про проведення відключення споживача від теплопостачання, однак ці заперечення у даному випадку не мають правового значення, оскільки відповідач не заперечував того факту, що позивач фактично надавав послуги з теплопостачання до належних йому нежитлових приміщень. Наявність у Московському районному суді м. Харкова цивільної справи про стягнення аналогічної заборгованості з ОСОБА_3, який згідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 грудня 2005 року є іншим співвласником в 1/2 частині нежитлових приміщень підвалу №№ 29, 30, 1-го поверху №№ 20-25, 28-34, 70 в літ. «А-5» загальною площею 532,1 кв.м., відповідальності ОСОБА_1 за заявленим по цій справі позову не спростовує, як пояснила представник позивача, укладений з ОСОБА_2 договір поставки теплової енергії був уточнений і стосується лише його частки в цьому майні (а.с. 14, 15).

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії