Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Провадження № 22ц/782/196/17
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Коротенка Є.В.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 лютого 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, в обґрунтування якого вказав, що з 2013 року перебував у шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину ОСОБА_3 Іларію Артурівну, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 січня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано; визначено місце проживання доньки Іларії з позивачем; стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною 3-х років.

Протягом 2016 року дитина часто хворіла, у звязку із чим позивачем були понесені витрати на придбання ліків в сумі 1933,02 грн.

З 06 вересня 2016 року дитина відвідує ясельну групу дошкільного навчального закладу № 22 «Лелека», у звязку з чим позивачем понесені додаткові витрати на оплату харчування доньки в яслах за період вересень-грудень 2016 року в сумі 586 грн., половину з яких повинен сплатити відповідач. Також період до закінчення відвідування дитиною ясельної групи дошкільного закладу з 01 січня 2017 року по 18 червня 2017 року складає 5 місяців, а щомісячна оплата за харчування становить 198 грн., тому з відповідача підлягає стягненню наперед половина витрат на оплату харчування доньки в дошкільному навчальному закладі до досягнення трьох років, які складають 495 грн. (198 грн. х 5 міс. = 990/2).

Під час судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 Іларію Артурівну, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1685 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволені частково. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 Іларію Артурівну, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 116,77 грн. В іншій частині позовних вимог відмолено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі в частині стягнення додаткових витрат, повязаних із лікуванням дитини, суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 14 вересня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 170202, виданого 14 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. Прізвище дружини після укладення шлюбу «Мітасєва».

ОСОБА_3 Іларія Артурівна народилася 18 червня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 308512, виданого 24 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. Батьком дитини записаний ОСОБА_3, матірю - ОСОБА_2.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 січня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано; визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 Іларії Артурівни з матірю; стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2015 року і до повноліття дитини; стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 листопада 2015 року і до досягнення дитиною 3-х років 18 червня 2017 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача половини понесених позивачем додаткових витрат, повязаних з лікуванням дитини, а саме витрат на придбання ліків в сумі 116,77 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у якості належного доказу на придбання лікарських засобів був наданий рецепт № 2816 від 13.06.2016 року на медичні препарати Афлубін, Лазолван, Вокара, який виписаний у відповідності до вимог Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, та товарні чеки № 8D00133231 від 13.06.2016 року і № НОМЕР_1 від 13.06.2016 року. (233,54 грн. /2 = 116,77 грн.)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на лікування згідно рецепту № 2013 від 10.10.2016 року на лікарський засіб Лопракс та Лінекс, суд першої інстанції виходив з того, що даний рецепт хоча і виписаний у відповідності до Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, проте медичні препарати придбані значно раніше, ніж виписано даний рецепт.

Також суд вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України щодо призначення лікарем вказаних у чеках № 8D00133809 від 14.06.2016 року, № НОМЕР_1 від 15.06.2016 року, № НОМЕР_1 від 06.10.2016 року, № 41437 від 08.10.2016 року, № 124751 від 17.12.2016 року, № 274392 від 07.11.2016 року, № НОМЕР_2 від 07.11.2016 року, № НОМЕР_3 від 16.06.2016 року, № 98004 (ФН НОМЕР_4) від 16.06.2016 року, № 98046 (ФН НОМЕР_4) від 16.06.2016 року, № НОМЕР_5 від 22.06.2016 року, № НОМЕР_6 від 21.06.2016 року, № 75397 від 17.06.2016 року, № б/н від 16.06.2016 року ліків дитині на загальну суму 663,81 грн., тому позовні вимоги в частині стягнення сум згідно цих квитанцій задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності в частині вимог про стягнення додаткових витрат, повязаних із лікуванням дитини колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач, має право на стягнення з відповідача додаткових витрат повязаних з лікуванням дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Однак, встановивши дійсні обставини по справі, суд першої інстанції, при визначенні сум додаткових витрат, повязаних з лікуванням дитини не врахував положень ч.3 ст.10 ЦПК України згідно яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.57-60 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 57 ЦПК України доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів.

В частині 2 статті 185 СК України зазначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач, звертаючись із вимогою про стягнення додаткових витрат повязаних з лікуванням дитини, обґрунтовував позов посилаючись не те, що протягом 2016 року донька Іларія часто хворіла, перебувала на денному стаціонарі в лікарні, у звязку із чим позивачем були понесені витрати на придбання ліків для дитини в сумі 1794 грн. 71 коп.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем на підтвердження зазначених обставин були надані: ксерокопія історії розвитку дитини, копії епікризу, направлення на рентгенографію, муніпуляційний лист, чеки № 8D00133809 від 14.06.2016 року, № НОМЕР_1 від 15.06.2016 року, № НОМЕР_1 від 06.10.2016 року, № 41437 від 08.10.2016 року, № 124751 від 17.12.2016 року, № 274392 від 07.11.2016 року, № НОМЕР_2 від 07.11.2016 року, № б/н від 16.06.2016 року, № 98004 (ФН НОМЕР_4) від 16.06.2016 року, № 98046 (ФН НОМЕР_4) від 16.06.2016 року, № НОМЕР_5 від 22.06.2016 року, № НОМЕР_6 від 21.06.2016 року, № 75397 від 17.06.2016 року, № б/н від 16.06.2016 року, № 8D00133231 від 13.06.2016 року, № НОМЕР_1 від 13.06.2016 року.

Що стосується стягнутих судом з відповідача половини додаткових витрат, повязаних із придбанням ліків на лікування дитини за товарними чеками № 8D00133231 від 13.06.2016 року та № НОМЕР_1 від 13.06.2016 року в сумі 116,77 грн., то рішення суду в цій частині ніким із сторін не оскаржується.

Відмовляючи у стягненні додаткових витрат на придбання ліків за чеками № 8D00133809 від 14.06.2016 року, № НОМЕР_1 від 15.06.2016 року, № НОМЕР_1 від 06.10.2016 року, № 41437 від 08.10.2016 року, № 124751 від 17.12.2016 року, № 274392 від 07.11.2016 року, № НОМЕР_2 від 07.11.2016 року, № НОМЕР_3 від 16.06.2016 року, № 98004 (ФН НОМЕР_4) від 16.06.2016 року, № 98046 (ФН НОМЕР_4) від 16.06.2016 року, № НОМЕР_5 від 22.06.2016 року, № НОМЕР_6 від 21.06.2016 року, № 75397 від 17.06.2016 року, № б/н від 16.06.2016 року на загальну суму 663,81 грн., суд першої інстанції послався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо призначення лікарем вказаних в чеках ліків.

Разом з тим, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що в історії розвитку дитини ОСОБА_3 Іларії Артурівни,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції оглядалася, міститься здійснений лікарем запис від 14 червня 2014 року про те, що дитина з 13 червня 2016 року хворіє та призначені медичні препарати: лаферобіон і нурофен. На підтвердження придбання зазначених ліків позивачем надано чеки: № 8D00133809 від 14.06.2016 року на суму 81 грн. 27 коп., № НОМЕР_1 від 15.06.2016 року на суму 69 грн. 15 коп.

Також дитина з 16 червня 2016 року по 27 червня 2016 рокуперебувала на денному стаціонарі у звязку з хворобою, що підтверджується епікризом, в якому міститься призначене лікування із зазначенням ліків.

Позивачем у якості доказів на придбання лікарських засобів були надані чеки № НОМЕР_3 від 16.06.2016 року на суму 51 грн. 43 коп., № 98004 (ФН НОМЕР_4) від 16.06.2016 року на суму 150 грн. 16 коп., № 98046 (ФН НОМЕР_4) від 16.06.2016 року на суму 150 грн. 65 коп., № 75397 від 17.06.2016 року на суму 187 грн. 27 коп., № НОМЕР_6 від 21.06.2016 року на суму 59 грн. 26 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, 16 червня 2016 року у звязку із направленням лікаря дитина проходила рентгенографію органів грудної клітини, висновок міститься в матеріалах справи. На підтвердження сплати коштів за проходження дитиною рентгенографії позивачем надана квитанція б/н від 16.06.2016 року на суму 68 грн.

Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на придбання ліків у звязку із хворобою дитини в грудні 2016 року. Факт захворювання дитини та призначення лікарських препаратів зазначено в історії розвитку дитини, а витрати на придбання ліків підтверджуються чеком № 124751 від 17.12.2016 року на суму 151 грн. 44 коп.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивачем у відповідності до положень ст. 58,59 ЦПК України надано належні та допустимі докази, які підтверджують, що дитина в період з 13 червня 2016 року по 27 червня 2016 року хворіла, в цей період позивачем були понесені додаткові витрати на придбання ліків, які призначалися лікарем, та записи містяться в історії розвитку дитини та в виписках із історії хвороби дитини.

Відповідно до статті 21.

Посилання суду першої інстанції на те, що доказами на придбання лікарських засобів є лише рецепт лікаря не відповідає вимогам Закону України «Про лікарські засоби», оскільки реалізація (відпуск) лікарських засобів громадянам здійснюється як за рецептами, так і без рецептів лікарів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на лікування згідно рецепту № 2013 від 10.10.2016 року на лікарський засіб Лопракс та Лінекс, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки даний рецепт хоча і виписаний у відповідності до Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, проте медичні препарати придбані значно раніше, ніж виписано даний рецепт.

Однак, поза увагою суду залишилася та обставина, що дитина хворіла з 5 жовтня 2016 року, про що лікарем здійснено запис в історії розвитку дитини, ліки, на придбання яких позивачем було понесені витрати в сумі 234 грн. 05 коп. відповідно до чеку № 41437 від 08.10.2016 року, призналися лікарем.

Отже позивачем на підтвердження хвороби дитини та понесених додаткових витрат на придбання ліків були надані належні та допустимі докази.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину. Позивачем надані докази на придбання ліків на суму 1436 грн. 30 коп., які призначалися лікарем. При визначенні розміру додаткових витрат суд враховує захворювання доньки і витрати на її лікування, матеріальний і сімейний стан сторін, те, що відповідач має постійне місце роботи, доказів знаходження на його утриманні інших осіб, крім доньки Іларії, відповідачем не надано. Отже, з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на придбання ліків в сумі 718 грн. 15 коп., оскільки додаткові витрати повинні нести батьки.

Що стосується стягнення додаткових витрат на лікування в сумі 358 грн. 41 коп., то позивачем, не зважаючи на вимоги ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що медичні препарати, які зазначені в чеках № НОМЕР_1 від 15.06.2016 року, № НОМЕР_1 від 06.10.2016 року, № 274392 від 07.11.2016 року, № НОМЕР_2 від 07.11.2016 року призначалися дитині і повязані із захворюванням дитини, яке зазначене в історії розвитку дитини, суд же згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні права в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що медичні препарати в зазначених вище чеках лікарем не призначалися.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат, понесених позивачем на оплату харчування в дошкільному навчальному закладі, суд виходив з того, що вказані витрати не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України, дані витрати є складовими загальних аліментних зобов'язань відповідача.

Висновки суду першої інстанції в частині вимог про стягнення половини витрат, понесених позивачем на оплату харчування в дошкільному навчальному закладі підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що при вирішенні справи судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 185 СК України, оскільки суд помилково вважав, що витрати понесені позивачем на оплату харчування в дошкільному навчальному закладі не є додатковими витратами на дитину, а є складовими загальних аліментних зобовязань відповідача, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Із системного аналізу статті 185 СК України вбачається, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Колегія суддів з урахуванням положень ст. 360-7 ЦПК України, враховує правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові № 6-1296цс15 від 24 лютого 2016 року.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат, понесених позивачем на оплату харчування в дошкільному навчальному закладі, оскільки ці обставини не можна вважати особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України та з огляду на положення ст. 53 Конституції України, згідно з якою, держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Доводи, на які є посилання у апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши обставини справи, апеляційний суд вважає, що у відповідності до ст. 309 ЦПК України рішення суду слід змінити, збільшивши розмір стягуваних з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 Іларію Артурівну, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 116 грн. 77 коп. до 718 грн. 15 коп.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки збільшена сума стягнення додаткових витрат на дитину, яка підлягає стягненню з відповідача, то підлягає збільшенню стягнута сума судового збору з ОСОБА_3 на користь державиз 38 грн. 03 коп. до 234 грн. 87 коп. та зменшенню розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 513 грн. 17 коп. до 316 грн. 33 коп.

Згідно квитанцій від 07.03.2017 року та від 22.03.2017 року та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, ОСОБА_2понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 704 грн., оскільки апеляційна скарга задоволена частково, тому з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 251 грн. 08 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 лютого 2017 року

змінити, збільшивши розмір стягуваних з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 Іларію Артурівну, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 116 грн. 77 коп. до 718 грн. 15 коп., судового збору з 38 грн. 03 коп. до 234 грн. 87 коп. та зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2 судового збору з 513 грн. 17 коп. до 316 грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 251 грн. 08 коп.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: