Справа № 127/678/16-ц Провадження № 22-ц/772/766/2017Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 19Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Естет Селлінг», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартири та договору іпотеки квартири, визнання права власності, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_2, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що 28.11.2007 р. ОСОБА_2 уклала із ПАТ КБ «ПриватБанк» договір іпотеки щодо власної квартири АДРЕСА_1 у забезпечення виконання умов кредитного договору №VIVPGA00000036, укладеного того ж 28.11.2007 року між тим же банком та ОСОБА_6 на отримання кредиту у розмірі 44 540 доларів США.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 13.10.2010 року у справі №2-1543/10 було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та в рахунок погашення заборгованості у розмірі 345 565,91 грн. за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаної квартири на той час ЗАТ КБ «ПриватБанк» від імені відповідача з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та з наданням позивачу відповідних прав. Ще ОСОБА_2 було виселено з вказаної квартири.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 31.05.2011 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції від 13.10.2010 року було скасовано в частині вимог про виселення із квартири та відмовлено у задоволенні цих позовних вимог; в іншій частині рішення суду залишене без змін.

Далі, позивачці стало відомо про укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «Естейт Селлінг» договору купівлі-продажу від 13.11.2015 року зазначеної квартири, яка була предметом іпотеки. Даний договір купівлі-продажу завірений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №6401 і власником квартири стало ТОВ «Естейт Селлінг».

Після цього, між тими ж сторонами : ТОВ «Естейт Селлінг», власником квартири, та ПАТ КБ «ПриватБанк» того ж 13.11.2015 року було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, який посвідчений тим же приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №6410.

Позивачка оспорила зазначений договір купівлі-продажу та договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 13.11.2015 року з підстав, що вони укладені відповідачами з порушенням ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Так, іпотекодержатель ПАТ КБ «ПриватБанк» мав повідомити позивачку, як іпотекодавця, про свій намір продати квартиру, а також документально підтвердити це повідомлення у нотаріуса при оформленні оскаржуваного договору купівлі-продажу. Ціна продажу предмета іпотеки має бути встановлена за згодою іпотекодавця та іпотекодержателя. І лише у разі недосягнення такої згоди, предмет іпотеки може бути проданий за ціною, не нижчою за встановлену незалежною оцінкою.

Позивачка ж не повідомлялася про намір продажу квартири, як і про ціну продажу.

Ще ОСОБА_2 вважає, що оскаржувані Договори укладені з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а звідси - ст. 203, 215, 172 ЦК України, в результаті чого власником предмета іпотеки стало ТОВ «Естейт Селлінг». Також вона вважає, що договір купівлі-продажу квартири був укладений за наявності незнятого арешту на дане майно, накладеного постановою головного державного виконавця Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції від 20.03.2015 року.

Також позивачкою доповнено підставу позову, а саме: зазначено про укладення оспорюваного правочину купівлі-продажу із використанням представником ПАТ КБ «ПриватБанк» повноважень, наданих іпотекодержателю скасованою ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2015 р., якою задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» та змінено спосіб виконання рішення: звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 28.11.2007р., квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,3 кв. м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом реалізації предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з наданням права реєстрації речових прав на нерухоме майно в реєстрі речових прав, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на дану квартиру у відповідних установах, підприємствах та організаціях з можливістю здійснення всіх необхідних дій для продажу предмету іпотеки за рахунок чого задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VIVPGA00000036 від 28.11.2007 року в розмірі 103 450,27 доларів США.

Дана ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2015р. у справі № 212/13349/2012 була скасована ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07.10.2015р., тобто ще до посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконно вчиняло дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із використанням повноважень, наданих йому скасованою ухвалою суду.

За вказаних обставин та підстав, позивачка просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 13.11.2015 року, укладений між ПАТ «ПриватБанк» і ТОВ «Естет Селлінг» та засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №6401; визнати недійсним договір іпотеки квартири від 13.11.2015 року, який укладений між ПАТ «ПриватБанк» і ТОВ «Естет Селлінг» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №6410; визнати право власності за нею - ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2016 року позов задоволено частково. Вирішено: визнати недійсним договір купівлі продажу квартири від 13.11.2015 року, який укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим номером 6401; визнати недійсним договір іпотеки квартири від 13.11.2015 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим номером 6410; в задоволенні позовних вимог про визнання права власності відмовлено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» 1102,40 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору в рівних частинах. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487,93 гривень.

Не погодившись з даним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку як незаконне, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вважає, що суд не надав належної оцінки доводам і запереченням відповідача. Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у їх задоволенні.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказаних правових вимог дотримано.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 13.10.2010 р. у справі за №2-1543/10 задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 та в рахунок погашення заборгованості в розмірі 352 912,71 грн. (45 832,82 дол. США) за кредитним договором від 28.11.2007р., звернуте стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру № 49 загальною площею 59,3 кв. м., житловою площею 41,4 кв. м., яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Космонавтів, 8, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з правом укладення від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою будь-якою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу квартири. Ще цим рішенням було виселено ОСОБА_2, з вказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у Вінницькій області; стягнуто судові витрати (т.1 а.с.12-14).

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 31.05.2011р. зазначене рішення суду першої інстанції скасоване в частині вимог про виселення з квартири і в цій частині в позові відмовлено, в іншій частині рішення суду залишене без змін ( т.1 а.с.15-16).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2012р. у справі 212/13349/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за участю третіх осіб на стороні відповідачів - ОСОБА_7 та Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, позов було задоволено частково: було повторно звернуте стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 28.11.2007 року, на ту саму квартиру №49 у м. Вінниця, вул. Космонавтів, 8, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Крім того, було вирішено виселити відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири №49, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Космонавтів, 8 без надання іншого приміщення (т.1а.с. 131-132).

Дане заочне рішення суду від 18.12.2012 року скасоване ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року з призначенням справи до судового розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2013 року позов у частині звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

Незважаючи на це, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2015 року у справі №212/13349/2012 було задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» та змінено спосіб виконання рішення суду від 18.12.2012 року, яке уже більше двох років назад було скасоване. Цією ухвалою суду першої інстанції змінено спосіб виконання вказаного заочного рішення та звернуте стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 28.11.2007р., а саме: на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,3 кв. м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом реалізації предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з наданням права реєстрації речових прав на нерухоме майно в реєстрі речових прав, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на дану квартиру у відповідних установах, підприємствах та організаціях з можливістю здійснення всіх необхідних дій для продажу предмету іпотеки, за рахунок чого задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VIVPGA00000036 від 28.11.2007 року в розмірі 103 450,27 доларів США. ( т.2 а/с25).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07.10.2015 року вищевказана ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2015 року у справі №212/13349/2012 - скасована і у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2012 року - відмовлено ( т.2 а/с 26-27).

При цьому, ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 13.10.2010 року у справі №2-1543, яке змінене рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13.10.2010 року та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2015 року від імені ОСОБА_8 продало ТОВ «Естейт Селлінг» іпотечну квартиру АДРЕСА_1, що видно з договору купівлі-продажу квартири від 13.11.2015 року ( а/с 109 т.1). Про це говориться у першому абзаці зазначеного Договору (преамбулі) та у його п.1.4 ( а/с 109 т.1).

Але, як уже було вказано, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2015 року було змінено спосіб виконання заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2012р. у справі 212/13349/2012, а не рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 13.10.2010 р. у справі за №2-1543/10.

Спосіб же виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 13.10.2010р. у справі за №2-1543/10 не був змінений і ПАТ КБ «Приват Банк» не мав права реєстрації речових прав на нерухоме майно в реєстрі речових прав, яким скористався при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу та послідуючої реєстрації квартири на нового її власника ТОВ «Естейт Селлінг» згаданим приватним нотаріусом.

З огляду на посилання в оскаржуваному договорі купівлі-продажу квартири на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2015 року, яка не стосувалася рішення суду, яке виконувалося у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та яка на час укладення цього договору уже була скасована ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07.10.2015 року, зазначений Договір укладений з порушенням норм Закону України «Про іпотеку» редакції, діючої на час укладення оскаржуваного Договору - на 13.11.2015 року, а саме його ст. ст. 33,38,39, з огляду на наступне.

Так, у ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» вказано, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, зазначена правова норма передбачає конкретне рішення суду, за яким відбувається реалізація предмета іпотеки, як і стаття 39 Закону, яка вказує, що має бути зазначено у такому рішенні. Його ст. 38 говорить про право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки знову таки за конкретним рішенням суду.

За вказаних обставин суд дійшов правильного висновку про невідповідність оскаржуваного Договору нормам Закону України «Про іпотеку».

Більше того, судом встановлено, що договір купівлі-продажу було укладено з порушенням ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ще і тому, що про намір укладення цього договору не було повідомлено іпотекодержателя - позивачку у справі, як і не було з нею погоджено ціни продажу квартири.

Пункти 2.7, 211, 2.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України №296/5 від 22.02.2012 року теж вимагають письмового повідомлення іпотекодавця про намір укласти договір купівлі-продажу та про погодження з ним ціни продажу предмета іпотеки, тому оскаржуваний договір не відповідає і цьому нормативному акту.

Оскільки встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу у квартирі фактично проживав неповнолітній ОСОБА_3, у якого відсутнє інше житло, рішення суду виконане всупереч нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», як і укладено оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири, адже відповідно до розділу «предмет договору» Договору про іпотеку від 28 листопада 2007 року, цим договором забезпечувалося виконання зобов'язань за кредитним договором №VIVPGA00000036, укладеним 28 листопада 2007 року між тим же банком та ОСОБА_6 на отримання кредиту у розмірі 44 540доларів США (а/с7-11 т.1).

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про те, що договір купівлі-продажу квартири від 13.11.2015 року укладений з порушенням ч.1 ст. 203 ЦК України з огляду на недотримання при його укладення уже зазначених актів цивільного законодавства України, що вказує на його недійсність, виходячи з норми ч.1 ст. 215 ЦК України.

А так-як Договір іпотеки квартири від того ж 13.11.2015 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «Естейт Селлінг», грунтується на недійсному Договорі купівлі-продажу цієї квартири, то він теж є недійсним з підстав, визначених тими ж ст.ст. 203, 215 ЦК України, як це і зазначив суд в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, висновок суду щодо задоволення позовних вимог про визнання недійсними зазначених договорів є правильним, відповідає встановленим обставинам та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Так, посилання апелянта на те, що судом не враховане його право на задоволення своїх вимог відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», не заслуговують на увагу тому, що у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені ОСОБА_8 продало ТОВ «Естейт Селлінг» іпотечну квартиру АДРЕСА_1 саме на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 13.10.2010 року у справі №2-1543, яке змінене рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13.10.2010 року та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2015 року (а/с 109 т.1, тобто, за правилами ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що Закон «Про іпотеку» не вимагає вручення повідомлення про намір укладення договору купівлі-продажу, оскільки ця вимога зазначена у ч.2 ст. 38 Закону.

Доводи про те, що неповідомлення про намір укладення договору купівлі-продажу та неузгодження ціни продажу предмета іпотеки з іпотекодавцем, не є підставою для визнання цього договору недійсним згідно норм Закону України «Про іпотеку», а лише вказують на можливе відшкодування шкоди, не спростовують рішення суду, оскільки про підстави недійсності правочину говорить ст. 215 ЦК України з посиланням на ч.1 ст. 203 ЦК України, яка і говорить про недопустимість суперечності змісту правочину актам цивільного законодавства України, до яких відноситься і Закон України «Про іпотеку».

Щодо помилкового зазначення судом про порушення ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження та ст. 178 ЦК України, оскільки на момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу була знята заборона відчуження, то ця помилка не впливає на законність рішення суду.

Отже, доводи апеляційної скарги безпідставні, тому їх слід відхилити, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права необхідно залишити без змін в силу ст. 308 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя: В.С. Марчук