Справа № 595/223/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» про стягнення індексації по не проіндексованій заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення санкцій за несвоєчасно виплачені доходи,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Бучачагрохлібпром», який уточнив в ході судового розгляду, просив суд зобовязати відповідача поновити його на посаді економічного радника з 17 травня 2016 року, провести індексацію його доходів за період з березня 2013 року по травень 2016 року та нарахувати йому 1141,30 грн. суми індексації, 502,43 грн. втрати доходу із-за несвоєчасності його виплати (після утримання податків 1323,20 грн.) та 105656,25 грн. санкцій, повязаних з невиплатою сум індексації станом на 01 лютого 2017 року, всього 106979,45 грн., та виплати її у терміни, передбачені законодавством, зобовязати відповідача провести нарахування йому компенсації за вимушений прогул в сумі 36256,77 грн. (зменшено на утримані податки) та провести індексацію невиплаченого доходу із-за вимушеного прогулу і нарахування штрафних санкцій, повязаних з цим, в сумі 34800,73 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 20.03.2013 року його прийняли на роботу на посаду радника з економічних питань у ТзОВ «Бучачагрохлібпром», де працював до 13.05.2016 року. Починаючи з березня 2013 року по травень 2016 року товариство не проводило індексацію зарплати, а тому згідно поданого ним розрахунку відповідачем не була нарахована індексація в сумі 1141,30 грн. Таким чином, згідно поданих ним розрахунків, відповідач повинен виплатити йому 106979,45 грн., а саме: 1141,30 грн. - суму індексації, 502,43 грн. - втрати доходу із-за інфляції та 105656,25 грн. штрафних санкцій. Крім того, вважає наказ про його звільнення з роботи у звязку з скороченням витрат на утримання апарату управління необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, а посада відновленню, оскільки після його звільнення витрати на утримання апарату управління не зменшилися, а навпаки збільшилися. Внаслідок незаконного звільнення станом на 01 лютого 2017 року, починаючи з 17 травня 2016 року, він втратив дохід через вимушений прогул в сумі 36256,77 грн., який підлягає нарахуванню та виплаті з врахуванням індексації та штрафних санкцій.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, суду пояснив, що 20.03.2013 року він був прийнятий на посаду радника з економічних питань у ТзОВ «Бучачагрохлібпром», де працював до 13.05.2016 року. Наказом товариства №300 від 11 травня 2016 року його переведено на посаду бухгалтера на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника, та він відмовився, оскільки в наказі не було зазначено прізвища бухгалтера. Тоді наказом №315 від 16 травня 2016 року його було звільнено у звязку з скороченням. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки ніякого скорочення витрат на утримання апарату управління не було, а навпаки збільшилися витрати та чисельність кадрів. При звільненні він мав переважне право на залишення на роботі, з врахуванням його рівня кваліфікації. Вважає звільнення з роботи безпідставним та незаконним.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що позивач звільнений з роботи згідно наказу директора товариства №315 від 16.05.2016 року у зв'язку з скороченням штатної одиниці (п.1 ст.40 КЗпП України). Про майбутнє звільнення ОСОБА_1 було попереджено 03.03.2016 року, повідомлено Бучацький центр зайнятості про можливе вивільнення працівників та подано інформацію про заплановане звільнення працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці, також голові профкому направлено подання для надання згоди на розірвання трудового договору. Наказом по підприємству від 11.05.2016 року №300 ОСОБА_1 з посади економічного радника переведено на посаду бухгалтера за згодою позивача, однак 13.05.2016р. він відмовився від даного переведення. Тому, 16.05.2016 року наказом №315 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв'язку із змінами до штатного розпису та скороченням штату працівників, йому виплачено компенсацію з невикористану відпустку і одноразову вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, тому вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Крім цього, позивачем пропущений строк позовної давності.

Наказом ТзОВ «Бучачагрохлібпром»№130 від 03.03.2016 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників» скорочено одну штатну одиницю, а саме посаду економічного радника і виведено її із штатного розпису підприємства.

03.03.2016 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом №130 від 03.03.2016р. та попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП.

03.03.2016 року повідомлено Бучацький районний центр зайнятості про можливе вивільнення працівників та подано інформацію про заплановане звільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення посади економічного радника.

Листом від 09.03.2016 року за №1004 голові профспілкового комітету ТзОВ «Бучачагрохлібпром» направлено подання для надання згоди на розірвання трудового договору з економічним радником ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП.

Згідно наказу по підприємству від 11.05.2016 року №300 ОСОБА_1 з посади економічного радника переведено на посаду бухгалтера (на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника) за його згодою, однак 13 травня 2016 року ОСОБА_1 відмовився від даного переведення та просив звільнити його з посади радника з економічних питань на підставі скорочення посади та видати йому трудову книжку.

Наказом ТзОВ «Бучачагрохлібпром» №315 від 16.05.2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв'язку із змінами до штатного розпису та скороченням штату працівників, виплачено компенсацію за невикористану відпустку і одноразову вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку.

Згідно довідки ТзОВ «Бучачагрохлібпром» від 06.03.2017 року протягом березня-червня 2016 року витрати на утримання апарату управління товариства не збільшувалися, нові посади згідно штатного розпису не вводилися.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

20.03.2013 року позивач був прийнятий на роботу в ТзОВ «Бучачагрохлібпром» на посаду економічного радника.

Вивільнення позивача було викликане змінами в організації праці (скороченням витрат на утримання апарату управління підприємства) та скороченням, у звязку з цим, посади економічного радника.

Про наступне вивільнення позивача персонально попереджено не пізніше ніж за два місяці.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

03.03.2016 року повідомлено Бучацький районний центр зайнятості про можливе вивільнення працівників та подано інформацію про заплановане звільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

09.03.2016 року голові профспілкового комітету ТзОВ «Бучачагрохлібпром» направлено подання для надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем.

Відповідно до статті 43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником виборний орган первинної профспілкової організації розглядає у п'ятнадцятиденний строк у присутності працівника, на якого воно внесено. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Після попередження про звільнення позивачу було запропоновано іншу роботу в ТзОВ «Бучачагрохлібпром», від якої він відмовився.

16.05.2016 року позивача звільнено з роботи у зв'язку із змінами до штатного розпису та скороченням посади економічного радника.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною ч.2 ст.40 цього Кодексу передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При звільненні позивача з ним проведено повний розрахунок, суми, які належали йому від підприємства, при звільненні ним не оспорювалися.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові №6-40цс15 від 01.04.2015 року, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як встановлено судом, у зв'язку з скороченням посади позивачу була запропонована вакантна посада за новим штатним розписом, з наказом про переведення на іншу посаду позивач ознайомився 11.05.2016 року, проте згоди на переведення не надав. Крім цього власноручно написав заяву про відмову від переведення на посаду бухгалтера на час перебування особи у відпустці по догляду за дитиною, просив звільнити його з посади за скороченням та видати трудову книжку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вивільнення позивача проведено відповідачем з дотриманням вимог законодавства про працю.

Виходячи з наведеного, вимоги позивача про зобовязання нарахувати компенсацію за вимушений прогул, провести індексацію невиплаченого доходу із-за вимушеного прогулу і нарахувати штрафні санкції, повязані з цим, є безпідставними.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з винивласника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз даних норм закону, а також ті обставини, що при звільненні позивача з ним проведено повний розрахунок, суми, які належали йому від підприємства, при звільненні ним не оспорювалися,дають підстави суду вважати, що до правовідносин, які виникли між сторонами у звязку з не проведенням відповідачем індексації доходів позивача за період з березня 2013 року по травень 2016 року, слід застосовувати тримісячний строк звернення з заявою про вирішення даного трудового спору до суду, як це передбачено ч.1 ст.233 КЗпП України, а тому позовні вимоги пропроведення індексації доходів за період з березня 2013 року по травень 2016 року та нарахування суми індексації, суми втрати доходу із-за несвоєчасності його виплати і санкцій, повязаних з невиплатою сум індексації, та їх виплату, до задоволення не підлягають за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212,214,215,218 ЦПК України, ст.ст.40,43,49-2,116,117,233 Кодексу законів про працю України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» про стягнення індексації по не проіндексованій заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення санкцій за несвоєчасно виплачені доходи відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3