УХВАЛА

20.04.2017 суддя Балтського районного суду Одеської області Тітова Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вимогами до ОСОБА_2 про стягнення упущеної матеріальної вигоди, матеріальних збитків та моральної шкоди.

12.04.2017 року позивач подав заяву про забезпечення позову, яка ухвалою Балтського районного суду була залишена без руху у звязку із несплатою судового збору.

20.04.2017 ОСОБА_1 подав заяву про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Балтського районного суду від 20.04.2017 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору було задоволено.

ОСОБА_1 просить суд постановити ухвалу в порядку забезпечення позову - шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 за адресою с. Піщана, вул. С.Олійника, 23, а також накласти арешт на все майно відповідача де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, та заборонити відповідачу виїзд за кордон.

Заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами, встановленими ч. 1 ст. 153 ЦПК України, за якою заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи обставини справи, беручи до уваги встановлені процесуальним законом строки розгляду питання про забезпечення позову, суд визнає за доцільне вирішити заявлене клопотання цим судом без виклику сторін у справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, матеріали позовної заяви, суддя прийшла до висновку про необхідність відмови в забезпеченні позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово подавав заяву про забезпечення позову та по даній заяві були винесені відповідні ухвали, а саме ухвалою суду від 09.12.2016 року заява ОСОБА_1 була задоволена частково шляхом накладення арешту на земельну ділянку відповідача, ухвалою суду від 03.01.2017 року ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про забезпечення позову було відмовлено.

ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, метою забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, позивач зазначив, що є підозра в тому, що ОСОБА_2 має намір спродати належне йому майно, або навіть не спродуючи майно може виїхати закордон до дітей, щоб уникнути відповідальності.

Однак ОСОБА_1 не навів доказів на підтвердження своїх доводів про те, що дії відповідача направлені на відчуження майна. З аналізу наведених норм ЦПК України, а також роз`яснень Постанови пленуму Верховного суду України видно, що суд може забезпечити позов, у випадках реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Разом з тим, позивач, у заяві обмежився вказівкою про те, що відповідач має намір спродати майно, що утруднить виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача.

При цьому, у своїй заяві позивач не наводить жодного реального ризику та не представляє будь-яке документальне підтвердження того, що відповідач по справі здійснює чи має намір будь-яким чином здійснити реалізацію майна, пошкодити, передати таке майно третім особам у інший спосіб, зокрема й шляхом укладення цивільно-правових угод.

Отже через відсутність документів не має підстав вважати, що на даний момент у відповідача є в наявності будь-яке майно, крім того, на яке вже було накладено арешт ухвалою суду від 09.12.2016 року.

Одним із заходів забезпечення виконання судового рішення може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі судового рішення за поданням державного виконавця.

Оскільки на теперішній час справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 перебуває в провадженні суду та по суті не розглянута, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони виїзду відповідача закордон.

В заяві не зазначено на яке саме майно відповідача слід накласти арешт, не надано документів, підтверджуючих наявність у останнього такого майна, його вартості (для визначення співмірності заходів забезпечення позову позовним вимогам).

Крім того, ухвалою суду від 03.01.2017 року позивачу було відмовлено у задоволені аналогічної заяви про забезпечення позову, будь-яких інших підстав для його забезпечення не вбачається.

З огляду на викладене в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

В заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду в 5-ти денний термін з моменту отримання її копії.

Суддя: