Справа № 343/1500/15-ц
Провадження № 22-ц/779/546/2017
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та її представника

ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_5 та його

представника - ОСОБА_6,

представника служби в справах дітей Долинської

РДА - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Долинського районного суду від 03 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, та залишити на проживання з ним малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з дружиною шлюб вони зареєстрували 07.09.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Від даного шлюбу мають троє дітей. Із серпня 2012 року дружина змінила свою поведінку в сімї та відношення до нього, вона стала часто вживати спиртні напої, пропадати з дому, залишаючи одних дітей без нагляду. Бували випадки, коли додому приходила пізно у пяному стані, а інколи зявлялася на наступний день вранці нетверезою. З початку 2015 року відповідач дозволяла собі не приходити додому по декілька діб, перебуваючи в чужій квартирі, чи в інших невідомих йому місцях в компанії інших чоловіків. При цьому дружина жодного разу не могла пояснити причини своєї відсутності чи такої поведінки. Кошти, отримані дружиною як допомогу на дітей, вона витрачала на придбання спиртного, а не на дітей. У нього є всі підстави стверджувати, що дружина зраджує йому у подружній вірності. Вона байдужа до нього, перестала займатися сімейними справами. За таких обставин жити з дружиною не бажає, він теж втратив інтерес до неї і вважає, що сімя їхня розпалась. Ніяке примирення між ними неможливе, оскільки дружина неодноразово запевняла, що змінить свою поведінку, перестане зловживати спиртним, він їй вірив і вони відновлювали їхні подружні стосунки. Проте слова вона не дотримувала. Вони проживають окремо з 21.04.2015 року, шлюб носить лише формальний характер. Відповідач двічі протягом року притягалася до адміністративної відповідальності за ухилення від належного виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дітей та по забезпеченню необхідних умов їх життя. Йому вдалося розшукати дітей та забрати їх з допомогою працівників міліції лише 10.07.2015 року ввечері приблизно о 20.00 год. з однієї із квартир по вул. Грушевського, 28-а в м. Долина. Дітей він забрав до себе, в тому числі і старшого сина відповідачки Анатолія-Юрія, якого дружина забрала на наступний день. Діти були недоглянуті, брудні, голодні та хворі (їх турбував кашель) . На наступний день він викликав лікаря з Долинської дитячої поліклініки на дім і дітям була надана необхідна медична допомога. Дружину знайшов вночі з 10-го на 11.07.2015 року. Вона була пяна, поведінка - неадекватна. Її було доставлено в приймальне відділення Долинської ЦРЛ, де вона була оглянута на предмет спяніння. Як йому стало відомо, дружина 10.07.2015 року була в компанії чоловіків і жінок в квартирі АДРЕСА_1. Вона та інші особи в присутності малолітніх дітей розпивали спиртні напитки та курили, а діти бавилися недопалками. По цьому факту був складений протокол про адміністративне правопорушення. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду від 03 листопада 2015 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_12, зареєстрований 07.09.2010 року відділом РАЦС Долинського районного управління юстиції, актовий запис № 148, - розірвано.

Малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишено на проживання з батьком - ОСОБА_5.

На вказане рішення відповідач ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не враховував ту обставину, що на час розгляду справи та до набрання рішенням законної сили вона 08.11.2015 року народила дочку ОСОБА_13. За таких обставин вважає, що відповідно до ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути предявлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Крім того зазначає, що 07.09.2010 року при реєстрації шлюбу вона взяла прізвище «Лапчук-Скабяк» та 06.10.2010 року отримала саме це прізвище. Проте рішення ухвалено відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_3, тобто не відносно неї.

З наведених підстав просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Апелянт під час розгляду апеляційної скарги пояснила що з рішенням в частині розірвання шлюбу згідна, оскільки сімю зберегти вже неможливо, однак рішення в частині залишення трьох малолітніх дітей проживати з батьком просить скасувати та залишити дітей проживати з нею.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 було задоволено.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_5 03 жовтня 2016 року подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року, касаційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апелянт під час розгляду апеляційної скарги пояснила що з рішенням в частині розірвання шлюбу згідна, оскільки сімю зберегти вже неможливо, однак рішення в частині залишення трьох малолітніх дітей проживати з батьком просить скасувати та залишити дітей проживати з нею.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище Лапчук-Скабяк.

Під час спільного проживання у сторін народилися неповнолітні діти: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

20.03.2015 року та 17.07.2015 року ОСОБА_8 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та ч.2 ст.184 КУпАП, що підтверджується постановами Долинського районного суду від 20.03.2015 року та 17.07.2015 року.

Як убачається з матеріалів справи та протоколу бесіди від 15.05.2015 року, громадянка ОСОБА_8 була ознайомлена щодо своїх обовязків по відношенню до своїх малолітніх дітей. Також вона попереджена про недопустимість залишення дітей на свою матір під час своєї відсутності. В ході бесіди громадянка ОСОБА_8 визнала, що не в повній мірі займається вихованням дітей і взяла на себе зобовязання змінити своє відношення до виховання дітей; по місцю проживання характеризується позитивно, що підтверджується її характеристикою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що призвело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду сімї, позивач не бажає зберегти сімю, тому дійшов до висновку, що є підстави для розірвання шлюбу. Залишаючи неповнолітніх дітей на проживання з батьком, позивачем по справі, суд взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, а також інші обставини.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_8, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Як вбачається із листа Долинської дитячої поліклініки №2 від 20.05.2016 року дитина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (батьками якої є сторони по справі) народилась 08.11.2015 року.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України та те, що позов про розірвання шлюбу було предявлено в період вагітності відповідача, такий позов є передчасним, тому не підлягає до задоволення, як не підлягає до задоволення і вимога про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, що є похідною, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову.

Судом касаційної інстанції дане рішення було скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської РДА про визначення місця проживання дітей від 30.10.2015 року №1261/01-09/55, та від 10.04.2017 року № 308/01-09/55 орган опіки та піклування прийшов до висновку: рекомендувати після розірвання шлюбу між батьками, залишити малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 на проживання з батьком ОСОБА_5.

З таким висновком колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Як убачається з наданих суду характеристик та акту обстеження матеріально - побутових умов апелянт забезпечена житлом, оскільки проживає у будинку, що належить на праві власності її матері в с. Новичка разом з матірю та двома іншими малолітніми дітьми ОСОБА_15-Ю.А. 02.05.2007 р. н. та ОСОБА_8, 08.11.2015 р. н.

На даний час апелянт перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4. та отримує допомогу на дітей. Троє інших малолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_14 та ОСОБА_11 проживають у смт. Вигода з батьком. На даний час діти позбавлені можливості спілкуватися між собою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Суд першої інстанції даних обставин не врахував і в частині передачі дітей на проживання з позивачем ухвалив рішення, яке суперечить нормам чинного національного та європейського законодавства.

Крім цього колегія суддів критично оцінює висновок органу опіки та піклування, оскільки даний висновок є немотивованим. В судовому засідання при розгляді апеляційної скарги представник органу опіки та піклування будь яких даних, які б підтверджували зловживання апелянтом спиртними напитками та ухилення від виховання дітей, чи їх неналежне виконання, не навів.

Колегія суддів, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшла до висновку про відсутність виняткових обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю та іншими малолітніми дітьми, а встановлення місця проживання трьох малолітніх дітей з батьком на даному етапі розвитку дітей не буде максимально відповідати її інтересам оскільки діти в такому віці потребують більше материнської опіки та догляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині передачі малолітніх дітей на проживання з батьком підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення.

В решті рішення слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313-314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 03 листопада 2015 року в частині залишення малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, на проживання з батьком - ОСОБА_5 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Після розірвання шлюбу малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити на проживання з мамою - ОСОБА_15 - ОСОБА_12.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Я.Д. Горблянський

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_16