У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паладін-Інвест», Київської міської ради, треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кийградсервіс» дільниця «Покровська», Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Шевченківського району м. Києва», про заборону вчиняти дії щодо порушення права користування земельною ділянкою та встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, з урахуванням уточнень, який обґрунтував тим, що на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1, у 1979 році йому рішенням Виконкому Шевченківської районної в м. Києві ради народних депутатів було надано дозвіл на встановлення металевого гаражу, право власності на який ним оформлено у встановленому законом порядку із видачею відповідних документів. Між тим з грудня 2013 року на вказаній території розпочались будівельні роботи із встановлення паркану на належній позивачу земельній ділянці у зв'язку з розташуванням там гаражу. Рішенням Київської міської ради від 18 березня 2004 року вказана земельна ділянка передана в користування спочатку Товариству з обмеженою відповідальністю «Топаз-Електронікс» на підставі договору оренди від 27 серпня 2004 року, а в подальшому до вказаного договору судом були внесені зміни 09 липня 2008 року, де орендарем стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Паладін-Інвест»(далі - ТОВ «Паладін-Інвест») із продовженням строку оренди до 10 років. Станом на 2014 рік мали місце спроби ТОВ «Паладін-Інвест» чинити йому перешкоди у користуванні належним йому гаражем та земельною ділянкою, на якій він розташований, оскільки у відповідності до вимог ст. 120 ЗК України вказана ділянка належить фактично йому, хоча документально це не оформлено. Зокрема, ТОВ «Паладін-Інвест» має намір розпочати будівництво багатоквартирного будинку та може унеможливити йому прохід та проїзд до належного йому гаражу та частини земельної ділянки під ним. При цьому зазначив, що передача земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, у користування іншим особам також порушить його право власності та право користування, а тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано відповідної містобудівної та землевпорядної документації, яка б визначала межі прибудинкової території будинку за адресою: АДРЕСА_1, та підтверджувала право власності чи користування земельною ділянкою. Також позивачем не надано доказів надання дозволів на будівництво будинку на вказаній земельній ділянці у встановленому законом порядку та не надано доказів наявності будь-яких перешкод з боку відповідачів у користуванні та розпорядженні гаражем.

Крім того, відповідно до інформації, наданої Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 16 лютого 2015 року, інформація щодо меж прибудинкових територій садиби за адресою: АДРЕСА_1, відсутня.

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що у нього наявне право власності на земельну ділянку під належним йому гаражем в розумінні вимог ст. 120 ЗК України були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, які дійшли правильного висновку, що позивач не придбав гараж за відплатним договором, а вперше здійснив його державну реєстрацію за собою.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паладін-Інвест», Київської міської ради, треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кийградсервіс» дільниця «Покровська», Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Шевченківського району м. Києва», про заборону вчиняти дії щодо порушення права користування земельною ділянкою та встановлення земельного сервітуту, за касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак