У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2006 року за договором дарування вона отримала у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з відсутністю постійної роботи та необхідністю утримувати свою родину вона звернулась до ОСОБА_5 з проханням позичити їй грошові кошти у розмірі 5 тис. доларів США на строк до кінця 2009 року. Відповідач грошові кошти позичив, однак у забезпечення виконання нею своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів, наполіг на укладенні тимчасово договору купівлі- продажу. 8 вересня 2009 рокуміж нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу належної їй на праві приватної власності вищезазначеноїквартири. До кінця 2009 року вона повернула ОСОБА_5 позику, однак повернути їй квартиру відповідач відмовився та у подальшому на дзвінки і вимоги не відповідав, за місцем реєстрації відсутній.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, вважаючи правочин фіктивним, просила суд визнати договір купівлі-продажу від 8вересня 2009 року недійсним.

Справа судом розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 7 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),врахувавши роз'яснення, надані судам у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, дійшли до правильного висновку про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказівтого, що правочин вчинений із порушенням норм діючого законодавства та при його укладенні сторонамине дотримано вимог, встановлених у ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України, що є її процесуальним обов'язком у силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1873цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, доводи касаційної скарги фактично стосуються прав та інтересів ОСОБА_4, мотивів укладення нею договору, яка судові рішення не оскаржила і довіреність ОСОБА_7 не надавала.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель О.В. Закропивний