Справа № 364/121/17 Головуючий у І інстанції Ткаченко О. В.
Провадження № 22-ц/780/2137/17 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 9 13.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Володарського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту належності на праві власності нежилої будівлі магазину, заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3, державна виконавча служба Володарського районного управління юстиції Київської області,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій з урахуванням уточнень просила: встановити факт належності їй на праві власності торгового павільйону по АДРЕСА_1, площа забудови 52,90 кв.м.; встановити факт реконструкції в 2002 році торгового павільйону по АДРЕСА_1 в нежитлову будівлю магазин (кафе-бар) літера «А» з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1, основною площею 57,3 кв.м, торговою площею 52,2 кв., вартістю станом на 12 травня 2014 року у розмірі 299 315 грн.; встановити факт знесення 10-13 серпня 2016 року торгового павільйону, реконструйованого в нежитлову будівлю магазин (кафе-бар) літера «А» з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 21 січня 2015 року № 911/4572/14 про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 вчинити певні дії.

В обгрунтування вимог заяви ОСОБА_2 послалася на те, що 03 березня 2000 року згідно договору купівлі-продажу вона придбала у товариства з обмеженою відповідальністю «Зеніт» торговий павільйон НОМЕР_1 за ціною 1 000 грн., який розташований по АДРЕСА_1. 06 березня 2000 року товариство з обмеженою відповідальністю «Зеніт» передало їй вказаний торговий павільйон згідно акту прийому - передачі. Зазначала, що вона здійснила реконструкцію торгівельного павільйону, провела технічну інвентаризацію магазину (кафе-бару) та виготовила документи для введення його в експлуатацію. Однак 17 березня 2015 року їй стало відомо, що рішенням Господарського суду Київської області від 27 січня 2015 року її зобов`язано звільнити (забрати павільйон) та привести до стану, придатного до використання за цільовим призначенням частину земельної ділянки загальною площею 0,1309 га, яка розташована по АДРЕСА_2. Вказувала, що 13 серпня 2016 року в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 27 січня 2015 року було знищено магазин, який їй належав.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 25 січня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, провадження закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду і закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.234, ст.256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наведений у статті 256 ЦПК України.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона просить встановити факт належності їй на праві власності торгового павільйону по АДРЕСА_1, встановити факт його реконструкції в нежитлову будівлю магазин (кафе-бар) та встановити факт знесення цього магазину (кафе-бар) 10-13 серпня 2016 року, обґрунтовуючи встановлення таких фактів необхідністю належного оформлення права власності на нього.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що фактично виник спір з приводу права власності заявника на магазин (кафе-бар), а тому дані факти підлягають доказуванню при розгляді справи у порядку позовного провадження та можуть бути встановлені під час розгляду цієї справи на підставі наданих сторонами доказів, що не може бути розглянуто у порядку глави розділу IV глави 6 ЦПК України.

Згідно з ч.6 ст.235, ч.4 ст.256 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду.

Таким чином ухвала суду першої інстанції в цій частині є законною та обгрунтованою, і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки такий висновок суду не ґрунтується вимогах ч.6 ст.235, ч.4 ст.256 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду в цій частині підлягає зміні, виключивши з резолютивної частини ухвали суду вказівку суду «провадження закрити».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Володарського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали суду вказівку суду «провадження закрити».

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді