Ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») звернулось до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 28 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», та ОСОБА_3 було укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 265 500 грн на термін до 25 серпня 2017 року, зі сплатою 18,2 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 28 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Звертало увагу на те, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором, заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року з останньої було стягнуто на користь банку 359 869 грн 12 коп. заборгованості за кредитним договором, яка існувала станом на 04 вересня 2009 року, а кредитний договір вказаний кредитний договір достроково розірвано.

На час звернення до суду з указаним позовом, заочне рішення ОСОБА_3 не виконано. Разом з тим, за умовами кредитного договору та положеннями цивільного законодавства існування рішення суду про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин, що виникли між сторонами, а отже з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом у період з 01 вересня 2009 року по 11 грудня 2009 року в сумі 13 329 грн та штрафні санкції, нараховані за вказаний період в сумі 5 643 грн 45 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Мегабанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 серпня 2007 року між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», та ОСОБА_3 було укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 265 500 грн на термін до 25 серпня 2017 року, зі сплатою 18,2 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 28 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року достроково розірвано кредитний договір від 28 серпня 2007 року, укладений між банком та ОСОБА_3, стягнуто з останньої на користь банку 359 869 грн 12 коп. заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 04 вересня 2009 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором за період з 01 вересня 2009 року по 11 грудня 2009 року, становить 18 972 грн 45 коп., із яких: 13 329 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 332 грн 90 коп. - штраф та 4 310 грн 55 коп. - пеня за порушення умов договору.

Відповідно п. 1.1 умов кредитного договору, позичальник зобов'язався повертати кредит згідно з графіком погашення, наведеним в додатку № 1 до договору, який є невід'ємною його частиною.

Оскільки умовами договору встановлені як окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, так і кінцевий термін повернення кредиту, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як встановлено судами, останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 здійснила 18 січня 2011 року, а з позовом банк звернувся 28 травня 2015 року.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на дату подачі позовної заяви залишок заборгованості за кредитним договором становить: заборгованість за процентами, нарахованими за період з 01 вересня 2009 року по 11 грудня 2009 року

Переглядаючи рішення районного суду, апеляційним судом встановлено, що оскільки договір було розірвано з 11 грудня 2009 року, то нарахування процентів за період з вересня 2009 року по грудень 2009 року є правомірним.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідач перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, 18 січня 2011 року, сплативши 300 грн у рахунок погашення процентів, а з позовом банк звернувся 28 травня 2015 року.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, установлений ст. 257 ЦК України, при цьому відповідачем в суді першої інстанції заявлено про застосування наслідків пропуску такого строку до позовних вимог банку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року, оскільки вказане судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська