Провадження номер 2/741/262/17
Єдиний унікальний номер 741/396/17
РІШЕННЯ

іменем України

03 травня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку набувальної давності,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку набувальної давності. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що в кінці 2000 року їх подружжя переїхало жити до будинку по АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_6. Власник будинку померла ІНФОРМАЦІЯ_3. За життя ОСОБА_6 обіцяла переоформити на позивачів свій будинок, адже вони, проживаючи на квартирі в її будинку, допомагали їй по господарству. Однак, ОСОБА_6 раптово померла, не встигнувши юридично оформити відчуження будинку на позивачів. Крім того, на час смерті позивача правовстановлюючі документи на будинок не були виготовлені. Відповідно до свідоцтва про право власності житловий будинок по АДРЕСА_1 належав до типу колгоспного двору, власність яких на той час була ліквідована. Спадщину після смерті ОСОБА_6 ніхто не приймав. Починаючи з кінця 2000 року позивачі добросовісно, відкрито, безперервно проживали та проживають в будинку по АДРЕСА_1. Домовившись із покійною власницею будинку, позивачі уважали, що мають підстави для набуття права власності на нього, ніхто, крім них, на будинок не претендував. Позивачі не приховували факту володіння будинком. Їх володіння нерухомим майном не переривалося. За час володіння позивачі зробили в будинку ремонт, утеплили зовнішні стіни, постійно підтримують його в придатному для життя стані. Вищевказані обставини підтверджують факт володіння та користування будинком. Позивач користується будинком з кінця 2000 року, тобто за три роки до набрання чинності ЦК України 2004 року, саме тому вони звернулися до суду з позовом про визнання за ними права власності на житловий будинок у порядку набувальної давності по 1/2 частини за кожним.

У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та дали пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у змісті позовної заяви.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Міський голова направив до суду заяву, у якій не заперечував проти задоволення позову та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала показання, що вона є сусідкою родини ОСОБА_3. Останні постійно, уже дуже давно, десь із 2000 року проживають у будинку, який належав ОСОБА_6. Позивачі доглядали за покійною, проводили поховання, встановили пам'ятники на могилі ОСОБА_6 та її чоловіка. Після смерті власника будинку ОСОБА_3 ведуть господарство, зробили в будинку ремонт.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_7

Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09.03.1993 р. житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 (а. с. 8).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

У судовому засіданні встановлено, що позивачі з кінця 2000 року постійно проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1. Це підтверджується їх поясненнями, показаннями свідків.

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 07.04.2017 ОСОБА_6 за життя не складала заповіту (а. с. 25-27).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.04.2017 року спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилася (а. с. 24).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 319 ЦК України гласить, що власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 328 К України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, зокрема п. 11 передбачає, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно з п. п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто 1 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Позивачі довели факт набуття ними права власності за набувальною давністю. У ході судового розгляду встановлено, що вони відкрито, добросовісно та безперервно користувалися нерухомим майном з кінця 2000 року, тобто за три роки до набрання чинності ЦК України 2004 року, і нині живуть у цьому будинку, користуються ним, зробили ремонт, утеплили зовнішні стіни, постійно підтримують його в придатному для проживання стані.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що визнання права власності не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 328, 335, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 15, 208, 213-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, вартістю 46249,50 грн., який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», крильця «а1», сараю «Б», погреба «П», вбиральні «У», криниці «К», загальною площею 45,8 кв. м житловою площею 23,9 кв. м інвентаризаційною вартістю 92499 грн.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності за набувальною давністю на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, вартістю 46249,50 грн., який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», крильця «а1», сараю «Б», погреба «П», вбиральні «У», криниці «К», загальною площею 45,8 кв. м житловою площею 23,9 кв. м інвентаризаційною вартістю 92499 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий