АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5778/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/741/К/17 Тихомиров І.В.
Категорія - 55 (ІІ ) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар - Борщ А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Муніципальна гвардія» Нікопольської міської ради, Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Муніципальна гвардія» Нікопольської міської ради ( надалі КП «Муніципальна гвардія»НМР), Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року скасовано рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до КП «Муніципальна гвардія» справу в цій частині надіслано до суду першої інстанції на новий розгляд.

У жовтні 2016 року позивач подав клопотання про забезпечення позову, в якому посилаючись на ліквідацію підприємства просив суд накласти арешт на майно та рахунки відповідача КП«Муніципальна гвардія» Нікопольської міської ради.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 13 грудня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволені клопотання.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд заявленого клопотання, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, не вмотивованість ухвали суду. Зокрема вважає посилання суду на необхідність розрахунку з іншими працівниками, на за іншими рахунками не підтверджене належними доказами та невмотивоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову виходив з того, що рішенням Нікопольської міської ради від 29 серпня 2014 року припинено діяльність відповідача та призначено ліквідатора. Арешт на майно та рахунки підприємства призведе до порушення прав інших осіб.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції вважає їх такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати декілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, згідно яких, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів звертає увагу, що судовими рішеннями по даній справі встановлено, що на кошти підприємства КП «Муніципальна гвардія» в рамках виконавчого провадження про стягнення заборгованості по заробітній платі та задоволення вимог стягувачів на загальну суму 724990 грн. накладений арешт органами ДВС на усі рахунки підприємства відповідача з 18 квітня 2014 року ( а.с.4). Рішенням Нікопольської міської ради у 2014 році №30-49/VІ прийнято рішення про припинення діяльності підприємства.

Посилання позивача про накладення арешту на майно підприємства з метою забезпечення позову без надання відомостей про його обсяг, місце розташування та належність, без надання доказів неможливості отримання даної інформації самостійно позивачем за наявністю відкритих до загального доступу реєстрів прав власності на рухоме та нерухоме майно, колегія суддів вважає його безпідставним.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: