Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2017 Справа №607/11976/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- за участю секретаря Бойко І.І.;

- позивача та її представників,

- відповідача ОСОБА_1 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину законом, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом (в подальшому уточненим) до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.07.2015р. на імя ОСОБА_1 на ? житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №14 по вул. Урожайній в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області. А також просить внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на імя позивача 20.04.2015р. після померлої 27.09.2014р. ОСОБА_4 на ? житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №14 по вул. Урожайній в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, шляхом видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілий вищевказаний будинок.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2014р. померла її мама ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами №14 по вул. Урожайній в селі Мишковичі Тернопільського району та квартиру АДРЕСА_1. Згідно заповіту, позивач мала успадкувати після смерті матері житловий будинок в с. Мишковичі. Однак, заповітом було охоплено лише частину майна померлої. Інша частина, а саме квартира спадкувалась за законом. Приватний нотаріус ОСОБА_3 видала свідоцтва про право на спадщину за законом по ? частині квартири позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_1 А також нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частини будинку на імя ОСОБА_2 та свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину будинку на імя ОСОБА_1, як на обовязкову частку, на підставі статті 1241 ЦК України. Позивач вважає, що нотаріус при видачі свідоцтв не врахувала положення п. 5.12. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якого, якщо заповідана лише частина спадкового майна, обовязкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обовязковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Тобто нотаріус мала виділити обовязкову частку із майна, яке не охоплене заповітом, з квартири. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину будинку на імя ОСОБА_1 видане з порушенням закону, а тому його слід визнати недійсним, а також внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого позивачу, шляхом видачі свідоцтва на весь будинок в с. Мишковичі.

В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях.

Відповідач приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, однак подала суду письмове заперечення на позов, у якому стверджує, що свідоцтво про право на спадщину на ? частину будинку в с. Мишковичі на імя ОСОБА_1 видано згідно вимог чинного законодавства, а посилання позивача на п. 5.12. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є помилковим, так як це пункт був виключений із Порядку ще у 2012 році. Справу просить розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позов заперечили, надали суду усні пояснення, суть яких зводиться до того, що відповідач має право на обовязкову частку із заповіданого майна, незалежно від наявності майна, не охопленого заповітом. Також вказує на те, що п. 5.12. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виключений з Порядку ще в 2012 році. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

27 вересня 2014 року померла ОСОБА_4, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть серії І-ИД №175419 виданого 27.09.2014р. відділом ДРАЦС Тернопільського МУЮ.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 03.02.2009р., згідно якого належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в с. Мишковичі по вул. Урожайній, 14 Тернопільського району Тернопільської області і земельну ділянку площею 0,20 га для ведення ОСГ на території Мишковицької сільської ради заповіла ОСОБА_2, належний їй на праві власності гараж №336 в гаражному кооперативі «Східний» м. Тернополя заповіла ОСОБА_5.

В ОСОБА_4 є дві дочки: позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, які є спадкоємцями першої черги. Чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_6 помер 05.01.1998р., про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ИД №034182 видане 05.01.1998р. відділом РАГС виконкому Тернопільської міської ради.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спадщину прийняли подавши приватному нотаріусу ОСОБА_3 письмові заяви про це, у січні 2016 року та листопаді 2015 року відповідно.

20 квітня 2015 року приватний нотаріус ТМНО ОСОБА_3 видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, номер в реєстрі 335, згідно якого ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом від 03.02.2009р. після померлої ОСОБА_4, а саме ? частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №14, що знаходиться за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, с. Мишковичі, вул. Урожайна.

30.04.2015р. ОСОБА_1, і 07.05.2015р. ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом по ? частки на квартиру АДРЕСА_2, кожній.

07 липня 2015 року приватний нотаріус ТМНО ОСОБА_3 видала свідоцтво про право на спадщину за законом, номер в реєстрі 674, згідно якого ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом (обовязкова частка згідно статті 1241 ЦК України) після померлої ОСОБА_4, а саме 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №14, що знаходиться за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, с. Мишковичі, вул. Урожайна.

Також 27 вересня (рік на зазначено) приватний нотаріус ТМНО ОСОБА_3 видала свідоцтво про право на спадщину за законом, номер в реєстрі 588, згідно якого ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом (обовязкова частка згідно статті 1241 ЦК України) після померлої ОСОБА_4, а саме 1/4 частини гаража №336 в гаражному кооперативі «Східний» м. Тернополя.

12 жовтня 2016 року позивач звернулась до відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_3 із заявою про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на імя позивача 20.04.2015р. на ? житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №14 по вул. Урожайній в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, а саме видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цілий будинок.

У відповідь приватний нотаріус ОСОБА_3 листом повідомила позивача, що ОСОБА_1 має право на обовязкову частку у спадщині охопленій заповітом, тому їй правомірно було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? вищевказаного будинку.

Також судом встановлено, що згідно довідки Тернопільської торгово-промислової палати станом на 28.07.2016р. ринкова вартість домоволодіння, житлового будинку №14 з надвірними будівлями і спорудами в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області по вул. Урожайній становить 173800,00 грн., а згідно висновку Тернопільської торгово-промислової палати станом на 25.05.2015р. ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 складає 462200,00 грн.

Відповідно до звітів про оцінку майна, виконаних ФОП ОСОБА_7, станом на 10.07.2015р., ринкова вартість житлового будинку №14 з надвірними будівлями і спорудами в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області по вул. Урожайній становить 498620,00 грн., квартири АДРЕСА_2 414810,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання необхідність задовольнити позов частково. При цьому, суд виходив із наступного.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом в частині спадкування будинку в с. Мишковичі, та спадкоємцем першої черги за законом усього іншого майна, яке не охоплене заповітом.

Відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно ч. 1 статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_1 на день відкриття спадщини була пенсійного віку, тобто повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, вона має право на обовязкову частку у спадщині.

З метою вдосконалення порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р. затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі Порядок).

Згідно пунктів 5.10., 5.11. Глави 10 Розділу ІІ Порядку, при визначенні розміру обовязкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обовязкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обовязкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обовязкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом. При визначенні розміру обовязкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку.

Пунктом 5.12. Глави 10 Розділу ІІ Порядку передбачено, якщо заповідана лише частина спадкового майна, обовязкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обовязковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обовязкової частки у спадщині, обовязковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина не лише на житловий будинок в с. Мишковичі, а й на квартиру та гараж у м. Тернополі.

Як вбачається із вартості будинку і квартири (наданих як позивачем, так і відповідачем), вартість ? частини будинку є значно меншою вартості квартири, а тому обовязкова частка мала бути виділена із іншого майна, не охопленого заповітом (квартири).

Однак, нотаріус, в порушення вимог Порядку, видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на обовязкову частку із майна, охопленого заповітом.

Згідно статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.07.2015р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за №674, згідно якого ОСОБА_1 є спадкоємцем ? частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №14, що знаходиться за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, с. Мишковичі, вул Урожайна, що належав померлій 27.09.2014р. ОСОБА_4, слід визнати недійсним.

Посилання відповідачів на те, що п. 5.12. Глави 10 Розділу ІІ Порядку виключений із Порядку ще в 2012 році не відповідає дійсності. Наказом Міністерства юстиції України № 1951/5 від 26.12.2012р. вносились зміни до Порядку, яким було виключено п. 5.12., однак після цього нумерація пунктів змістилась і колишній пункт 5.13. став пунктом 5.12., який на час видачі свідоцтва і на даний час є чинним.

Проте, у задоволенні вимоги про внесення зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на імя позивача 20.04.2015р. після померлої 27.09.2014р. ОСОБА_4 на ? житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №14 по вул. Урожайній в селі Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, шляхом видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілий вищевказаний будинок, слід відмовити, так як видача свідоцтв про право на спадщину та внесення змін до них є компетенцією нотаріусів, суд не може виконувати їх функції.

На підставі статті 88 ЦПК України, так як позов задоволено лише щодо однієї з двох вимог, слід стягнути в рівних частках із відповідачів на користь позивача по 275,60 грн. судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину законом, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.07.2015р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за №674, згідно якого ОСОБА_1 є спадкоємцем ? частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №14, що знаходиться за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, с. Мишковичі, вул Урожайна, що належав померлій 27.09.2014р. ОСОБА_4.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 275,60 грн. судового збору з кожної.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_8