АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4351/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/789/744/17 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

при секретарі - Рожук О.О.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ПАТ КБ «Альфа-Банк» звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із вищевказаним позовом.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що 04 червня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», а згодом - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №1901/0607/71-154 (з подальшим внесенням змін та доповнень), відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у сумі 589500.00 доларів США строком до 03 червня 2017 року зі сплатою процентів у розмірі 12.5% річних. У забезпечення виконання зобов'язань 04 червня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, предметом якого є трикімнатна квартира за АДРЕСА_2 загальною площею 59.5 кв.м. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа -Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за даним кредитним договором. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим утворилась прострочена заборгованість за кредитом. Враховуючи викладене позивач просив достроково стягнути суми боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за №1901/0607/71-154 від 04 червня 2007 року станом на 10 листопада 2016 року у розмірі 1609888.15 грн., з яких: 1097720.60 грн. -заборгованість за кредитом, 512167.55 грн. - заборгованість по відсотках, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру №18, загальною площею 59.5 кв.м., житловою площею 35.5 кв.м., яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону Украни «Про виконавче провадження», за початковою ціною 716856.00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у сумі 21900.35 грн.

ОСОБА_3 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що всупереч ч.2 ст.516 ЦК України ні ПАТ «Сведбанк», ні ПАТ «Дельта Банк» письмово не повідомили його про заміну кредитора у зобов'язанні - в кредитному договорі №1901/0607/71-154 від 04 червня 2007 року. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Звіт про незалежну оцінку нерухомого майна від 05 грудня 2016 року, який виконаний оцінювачем ОСОБА_4,не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зроблений без ознайомлення оцінювача з об'єктом оцінки. Також суд першої інстанції у своєму рішенні не встановив початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні за процедурою. Крім цього, жодних письмових вимог банку про дострокове виконання зобов'язань кредитора на його адресу не надходило. Просить рішення скасувати та прийняти нове, в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви викладені в ній.

Представник ПАТ КБ «Альфа-Банк» ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушені права позивача, а тому позов ПАТ «Альфа-Банк» підлягає до задоволення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено наступні обставини.

04 червня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», а згодом - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1901/0607/71-154 (з подальшим внесенням змін та доповнень), відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у сумі 58500.00 доларів США строком до 03 червня 2017 року зі сплатою процентів у розмірі 12.5 % річних, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами спору.

Пунктом 1.4 вказаного договору передбачено, що кредитні кошти призначені на здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири за АДРЕСА_1

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 04 червня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладене договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №7802. Предметом іпотечного договору є трикімнатна квартира за АДРЕСА_1 загальною площею 59.5 кв.м., яку сторони оцінили у 330763.0 грн.

Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватний нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 04 червня 2007 року, зареєстрованого за №5251, встановлено, що ОСОБА_6 придбав трикімнатну квартиру за АДРЕСА_1 загальною площею 59.5 кв.м., житловою 35.5 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 серпня 2007 року, виданого ТОВ «Міське бюро технічні інвентаризації», квартира за АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 червня 2007 року зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав від 18 листопада 2016 року вбачається, що власником спірної квартири є ОСОБА_3

14 лютого 2011 року ПАТ «Сведбанком», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанку» і АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_3 викладено в новій редакції раніше укладений кредитний договір №1901/0607/71-154.

п.3.1.2. вказаної редакції договору передбачено порядок сплати ануїтетних платежів, згідно якого «У будь-якому випадку, в т.ч. у випадку порушення Позичальником термінів здійснення Ануїтетного платежу, частково дострокового погашення кредиту, сума наступних Ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу - платежу в останній день строку користування Кредитом, визначеного п.1.3 Договору, розмір якого визначається як сума процентів, нарахованих /непогашених, в т.ч. прострочених, відповідно до умов цього Договору, та залишок суми непогашеного Кредиту. Далі у цьому Договорі під терміном «Ануїтетний платіж», «Ануїтетні платежі» Сторони розуміють у тому числі останній (кінцевий) платіж».

В той же день сторонами договору було підписано договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору від 04 червня 2007 року, в якому зафіксували, що строкова заборгованість за кредитом, що відображена на позичковому рахунку відповідача 2233.3.0675769.01, складає 44235.37 долари США та встановили строк користування кредитом - до 03 червня 2025 року включно.

Домовились сторони і про нову редакцію п.3.1.1. Договору, виклавши його в такій редакції: «Починаючи з 10 квітня 2011 року Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2. цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі - Ануїтетні або Ануїтетний платіж) в сумі 555.15 дол. США у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення кредитного договору.

До настання терміну вказаного в абзаці першому цього пункту п.3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення даного Договору (далі - термін здійснення платежів)...».

25 травня 2012 року між правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами, договорами забезпечення, згідно якого відбулась заміна особи в зобов'язанні, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу прав вимоги, зареєстрованим в реєстрі за № 1306, 1307 від 25 травня 2012 року та витягом з реєстру позичальників.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, договорами забезпечення, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу прав вимоги, зареєстрованим в реєстрі за № 937 від 15 червня 2012 року та витягом з реєстру позичальників.

Внаслідок укладених в травні, червні місяцях 2012 року договорів купівлі продажу прав вимог між правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а також ПАТ «Альфа Банк», останнє набуло статусу нового кредитора/стягувача за вищезазначеним кредитним договором.

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки встановлено, що 17 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. внесено зміни в державний реєстр іпотек та зазначено як підставу обтяження спірної квартири договір купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року за № 937.

ОСОБА_3, починаючи з січня 2014 року, належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку чим утворилась прострочена заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитну від 10 листопада 2016 року.

З розрахунку заборгованості по кредиту від 10 листопада 2016 року вбачається, що станом на 10 листопада 2016 року заборгованість ОСОБА_3 по договору кредиту становить 62979.69 доларів США, що еквівалентно 1609888.15 грн., згідно офіційного курсу гривні до долара США станом на 10 листопада 2016 року., з яких:

- 42943.42 доларів США, що еквівалентно 1097720.60 грн. - заборгованість по кредиту;

- 20036.27 доларів США, що еквівалентно 512162.55 грн. заборгованість по відсотках.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно положення ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено перелік підстав для припинення іпотеки. Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Відповідно до ст.546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 цього Кодексу), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки останній відповідає перед заставо-/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Отже, правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Разом з тим іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною 1 ст.33 та ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічні вимоги містить договір іпотеки укладений між сторонами.

Згідно з п.1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

З матеріалів справи вбачається, що перехід права вимоги до позивача оформлено належним чином - шляхом укладення відповідних договорів купівлі-продажу прав вимог, які нотаріально посвідчені, із зазначенням конкретних кредитних договорів та договорів забезпечення (в т.ч. іпотеки), підписання актів-приймання-передачі, до яких також долучено перелік зобов"язань, які передаються .

Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, а тому викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України вже сформулював у постановах від 13 травня 2015 року (справа № 6-63цс15), 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 8 червня 2016 року (№ 6-1239цс16), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), який відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування.

Встановлено, що відповідно до Звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, наданого оцінювачем ОСОБА_4 від 05 грудня 2016 року, вартість спірної квартири станом на 17 листопада 2016 року становить 716856.00 грн., а тому колегія суддів твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не визначив початкової ціни предмету іпотеки не приймає до уваги.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Кожен з доказів оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що Звіт про незалежну оцінку нерухомого майна від 05 грудня 2016 року, який виконаний оцінювачем ОСОБА_4, містить докладний опис проведеного дослідження, належно мотивований та науково обґрунтований, виконаний кваліфікованим спеціалістом у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12 липня 2001 року №2658-ІІІ, Національного стандарту оцінки №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440, Національного стандарту оцінки №2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року №1442, "Методики оцінки майна", затвердженої постановою КМУ від 10 грудня 2003 року №1891, "Порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється на території України" (ДБН-Д. 1-1-2000, затверджені наказом Держбуду від 27 серпня 2000 року №174), "Правил визначення зносу житлових та громадських будівель", затверджених наказом Міністерства України житлово-комунального господарства №21 від 07 лютого 2009 року.

Оцінивши вказаний Звіт за правилами ст.212 ЦПК України суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про його необґрунтованість, неправильність чи суперечливість іншим матеріалам справи, а тому він є належним та допустимим доказом у справі.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про іншу вартість спірної квартири, ніж яка встановлена оцінювачем, відповідачем суду не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про те, що позивач письмово не повідомив його про заміну кредитора в зобов'язанні, у зв'язку з чим він не мав жодних законних підстав для виконання своїх зобов'язань по кредитному договору перед новим кредитором, оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, а неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Так, згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, вбачається наступне.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Крім того, в постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 3-43гс15 та від 10 лютого 2016 року у справі № 3-4гс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Посилання апелянта, що жодних письмових вимог банку про дострокове виконання зобов'язань кредитора на його адресу не надходило спростовується копіями повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки з доказами відправки, яка надсилалась за адресою апелянта, а саме: АДРЕСА_1 [а.с. 49-50].

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів