АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України про стягнення сум компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати грошової допомоги при звільненні та моральної шкоди в повному обсязі,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/3152/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Журавська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року у позові ОСОБА_1 до Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України про стягнення сум компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати грошової допомоги при звільненні та моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції порушив норми ст. 213 ЦПК України, принципи змагальності та диспозитивності, внаслідок цього неправильно визначив характер спірних правовідносин, не застосував закон, яким регулюються спірні правовідносини, та неповно дослідив фактичні обставини справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 в інтересах Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України проти задоволення апеляційної скарги заперечував та вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 листопада 2013 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_1, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, стягнуто на користь останнього 196 647,47 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с.20-23, 24-26).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 30 квітня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року скасовано, визнано протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні та стягнуто з останнього 196 647,75 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с.4-7).

У відповідності до виписки по картковому рахунку позивача, відповідач виконав зазначену вище постанову суду та 08 червня 2015 року перерахував одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 196 647,75 грн. (а.с.8).

17 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 151 418,76 грн. компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати грошової допомоги при звільненні.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилався на те, що належну одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 196 647,75 грн., яку постановою Вищого адміністративного суду України від 30 квітня 2015 року стягнуто з відповідача на його користь, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України виплатило лише 08 червня 2015 року. Вважає, що оскільки відповідач не виплатив йому своєчасно зазначені кошти, відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» він зобов'язаний виплатити також компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку її виплати.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що сплачені відповідачем на виконання судового рішення кошти в розмірі 196 647,75 грн. носять разовий характер і не підпадають під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких здійснюється компенсація.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з положенням ст.2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності до ст. 3 зазначеного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індексінфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Одноразова грошова допомога при звільненні нараховується та виплачується лише один раз, а не кожного місяця, як того вимагає Закон.

Згідно п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затвердженого постановою Кабміну України від 21.02.2001 № 159) - компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Таким чином, врахувавши, що компенсація втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати грошової допомоги при звільненні має разовий характер такої виплати, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1зазначає, що суд неправильно визначив характер правовідносин, внаслідок цього не застосував закон, яким регулюються спірні правовідносини, а саме Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати грошової допомоги при звільненні, тобто дана виплата носить разовий характер і не є періодичною, а тому на дані правовідносини не поширюються положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

При цьому, законодавство розмежовує випадки компенсації втрати частини доходів за порушення строків їх виплати (Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати») та відповідальності роботодавця за затримку виплати належних звільненому працівникові сум (ст.117 КЗпП України).

Так, компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати застосовується за період роботи працівника, натомість, на випадки порушення строків виплати працівникові всіх належних йому сум при звільненні поширюються положення ст. 117 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції принципів змагальності та диспозитивності, що призвело до порушення прав та інтересів позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції розглянув спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, наданих сторонами, під час розгляду справи ОСОБА_1 користувався в повному обсязі наданими йому процесуальними правами, а саме: надавав до суду докази, був присутнім в судових засіданнях, заявляв клопотання та надавав пояснення по справі, а отже, положення ст. ст. 10, 11, 213 ЦПК України судом першої інстанції порушені не були.

Норми матеріального та процесуального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 , 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль