КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/3958/14-ц
Провадження № 2/488/272/17 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.04.2017 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Бучневій К.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, уточнивши яку, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 29.11.2006 року по 01.06.2007 року у розмірі 7800 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 4430 грн., компенсацію за невикористану відпустку 650 грн., та моральну шкоду 5000 грн.

В обгрунтування позову позивач вказувала, що з 29.11.2006 року по 01.06.2007 року працювала на посаді головного бухгалтера у ПП Программа Сталь, директором якого є ОСОБА_4 Звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Проте, при звільнені ПП "Программа Сталь" в порушення вимог ст. 116 КЗпП не провело виплату всіх сум, що належать позивачу, у зв'язку із чим виникла заборгованість по заробітній платі, яку позивач просила стягнути. Крім того, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та завдану їй моральну шкоду у розмірі 5000 грн., яка виражається в душевних переживаннях через скрутне матеріальне становище.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову через його необґрунтованість та безпідставність. Свої заперечення представник позивача обгрунтував тим, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем по справі, оскільки діючим законодавством не передбачено стягнення заборгованості по заробітній платі з директора підтриємства, установи, організації. Зауважив, що матеріали справи не містять підтвердження будь-яких трудових відносин із ОСОБА_4 як приватним підприємцем.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із такого.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працювала в ПП "Программа Сталь", директором якого є ОСОБА_4, на посаді головного бухгалтера з 29.11.2006 року по 01.06.2007 року та була звільнена за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП, що підтверджується записами в трудовій книжці та копіями наказів № 5-К від 29.11.2006 року "Про призначення головного бухгалтера" та № 17-к від 01.06.2007 року "Про звільнення головного бухгалтера".

Посилаючись на те, що при звільненні з нею не було проведено повних розрахунок по заробітній платі, позивач ОСОБА_2 просить суд стягнути заборгованість по належних їй до виплати коштах, з директора ПП Программа Сталь ОСОБА_4, що є на думку суду неналежним способом захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільнення працівником вимоги про розрахунок.

Стаття 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із аналізу викладених норм суд робить висновок, що ОСОБА_4, як директор ПП "Программа Сталь", є належним відповідачем за позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди.

Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, так як не вбачає обґрунтованості позовних вимог позивача в обраний ним спосіб захисту.

Керуючись ст.ст. 3-4, 7, 10-11, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя Л.І. Селіщева