Справа № 2-5974/11
Провадження № 6/161/211/17
У Х В А Л А

04 травня 2017 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гринь О.М.,

при секретарі Пилипюк Л.М.,

за участю: головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

встановив:

Головний державний виконавець Другого ВДВС міста Луцьк ОСОБА_1 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження оржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у Другому ВДВС міста Луцьк перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «АНСУ» заборгованості в розмірі 99033,07 грн. згідно виконавчого листа №2-5974/11 від 17 серпня 2012 року, що виданий Луцьким міськрайонним судом. Зазначає, рішення на час звернення з даним поданням до суду боржником не виконано. В ході виконання рішення виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на відповідні запити боржник не володіє нерухомим майном на праві власності, зареєстрований за боржником будинок в с. Всеволодівка, вул. Степова, 29, Луцького району продано згідно договору купівлі-продажу від 07 листопада 2014 року. Майна, належного боржнику на праві приватної власності немає. Згідно повідомлень ДПС України у боржника наявні відкриті рахунки у банківських у банківських установах. 27 квітня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою, яка зазначена у виконавчому документів, відібрано пояснення батька боржника, зясовано, що ОСОБА_2 тривалий час проживає за кордоном, майна належного їй за адресою: с. Всеволодівка, вул. Степова, 29, Луцького району, не виявлено. На виклики державного виконавця боржник не зявляється. На запит державного виконавця Державною прикордонною службою України листом повідомлено, що боржник ОСОБА_2 неодноразово перетинає державний кордон України.

Враховуючи, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного їй майна і доходів, вважає, що наявні підстави для вжиття відносно неї заходів примусового характеру.

Просить суд, тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 до виконання зобовязань, покладених на неї виконавчим листом №50430281 про стягнення з неї в користь ТзОВ «АНСУ» на суму 99033,07 грн..

Аналізуючи матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до висновку, що подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець Другого відділу ДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 в судовому засіданні подання підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до пункту 18 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Стаття 377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено статті 377-1 ЦПК України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення.

Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон лише у випадках визначених законом.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися із матеріалів виконавчого провадження.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XIIта у п.18 ч. 3 ст.11 Закону № 606-XIV означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Проте, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що боржник ОСОБА_2 навмисно ухиляється від виконання обов'язків, покладених на нього судовими рішеннями.

Так, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували б отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів до державного виконавця, постанов про арешт майна боржника, про розшук майна боржника.

Отже, державним виконавцем не доведено, що боржник навмисно ухиляється від виконання обов'язків, покладених на неї судовим рішенням, а також не надано суду підтверджень намірів боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності, а тому, на думку суду, задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 порушуватиме її конституційне право на вільне пересування.

Крім того, самостійне невиконання боржником зобов'язань не може безумовно свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов'язків.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання головного державного виконавця Другого ВДВС міста Луцьк ОСОБА_1 про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2

Керуючись ст. 10, 11, 119, п. 1 ч. 1 ст. 208, ч. 3 ст. 209, ст. 210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

В задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.