АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-4602/10 Головуючий суддя І інстанції Бабкова Т. В.
Провадження № 22-ц/790/5766/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 травня 2017 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 травня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та стягнення моральної шкоди. Скасовано арешт, накладений на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.09.2010 на житловий будинок АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказав, що у суду були відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки рішення у даній справі не було виконане до моменту постановлення оскаржуваної ухвали.

Представник ОСОБА_4 у своїх запереченнях проти скарги просить її відхилити і залишити ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, а доводи скарги є такими, що підлягають відхиленню внаслідок їх безпідставності.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.04.2017 ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій посилався на наступне. Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та стягнення моральної шкоди ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.09.2010 в порядку забезпечення позову було накладено арешт на належний ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1. На підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.11.2010 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошову суму за договором позики 189398, 40 грн., витрати по сплаті судового збору 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи 120 грн. Відповідно до постанови державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22.08.2012 стягувачеві ОСОБА_3 було повернуто виконавчий лист в процесі примусового виконання зазначеного рішення суду з тих підстав, що у боржника ОСОБА_4 відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Кінцевий строк пред'явлення вказаного виконавчого документа сплинув 22.08.2013, ніяких дій щодо виконання рішення суду на теперішній час не проводиться. Таким чином ОСОБА_4 вважає, що існуючий і досі арешт, накладений ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.09.2010, обмежує його право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, а підстави для втручання в право на мирне володіння майном відпали. Додатково ОСОБА_4 зазначив, що арештоване майно є об'єктом іпотеки і наявне судове рішення, відповідно до якого житловий будинок АДРЕСА_1 не може бути проданий на виконання рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та стягнення моральної шкоди. На даний час відсутній також і критерій співмірності між задоволеними позовними вимогами ОСОБА_3 та ціною арештованого майна.

З 04.08.2010 в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.09.2010 в порядку забезпечення позову ОСОБА_3 накладено арешт на належний ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1. Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчужень об'єктів нерухомого майна наявні відомості про обтяження, зареєстроване 27.09.2010 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою № 10290300 на підставі вищезазначеної ухвали суду.

Встановлено що на підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.11.2010 позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково. З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошову суму за договором позики 189398, 40 грн., витрати по сплаті судового збору 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи 120 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

З відповіді Фрунзенського відділу державної виконавчої служби м. Харкова від 24.04.2017 встановлено, що виконавче провадження № ВП 25153766 з виконання виконавчого листа № 2-4602/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 в розмірі 189398,40 грн. на користь ОСОБА_3, знаходилося на примусовому виконання у зазначеному відділі державної виконавчої служби з 26.01.2011. В ході примусового виконання встановлено, що у боржника ОСОБА_4 відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Заборгованість боржником не погашена. 22.08.2012 державним виконавцем на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Копією постанови державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22.08.2012 підтверджується той факт, що стягувачеві ОСОБА_3 було повернуто виконавчий лист в процесі примусового виконання зазначеного рішення суду з тих підстав, що у боржника ОСОБА_4 відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Кінцевий строк пред'явлення вказаного виконавчого документа сплинув 22.08.2013.

На час розгляду заяви ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову дій щодо примусового виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.11.2010 не проводиться, з питання щодо поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання, який сплинув 22.08.2013, ОСОБА_3 до суду не звертався.

Крім того, в процесі розгляду заяви встановлено, що до здійснення судом заходів щодо забезпечення позову ОСОБА_3 на підставі іпотечного договору від 19.06.2008 між ЗАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1, яке належне на праві власності ОСОБА_4, було накладено обтяження як на іпотечне майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В.

На підставі рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області від 11.07.2013 було задоволено позовні вимоги правонаступника ЗАТ «ПроКредитБанк» - ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-тя особа Фрунзенський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та знято арешт з майна - домоволодіння АДРЕСА_1, яке належне на праві власності ОСОБА_4, накладений постановою старшого державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Комар Г.В. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 27.05.2011 в рамках примусового виконання виконавчого листа Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.01.2011 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 189398,40 грн. на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.11.2010р.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при вирішенні питання про забезпечення позову ОСОБА_3 17.09.2010 судом не було враховано факт, що майно, на яке накладене арешт, з 19.06.2008 перебуває в іпотеці ЗАТ «ПроКредитБанк» та виключно іпотекодержателю належить пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Враховано, що в разі поновлення строків для пред'явлення виконавчого листа до виконання та відкриття виконавчого провадження ОСОБА_3 не позбавлений можливості на задоволення грошових вимог шляхом звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4, на яке таке стягнення може бути звернуто на час примусового виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Нормами ч. 3 ст. 154 ЦПК України передбачена можливість скасування заходів забезпечення позову судом, який розглядає справу.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 989-IV зі змінами та доповненнями пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Районним суд було обґрунтовано взято до уваги рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2013 року, яким, зокрема, було визнано, що за рахунок спірного майна не може бути задоволено вимогу ОСОБА_3, оскільки була встановлена пріоритетність вимог ПАТ «ПроКредит Банк» щодо зазначеного об'єкту нерухомості.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_3 не позбавлений можливості задоволення грошових вимог шляхом звернення стягнення на майно ОСОБА_4, на яке таке стягнення може бути звернуто на час примусового виконання.

З огляду на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було додержано вимог закону, доводи апеляційної інстанції висновків суду не спростовують, тому колегія суддів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -