Справа № 159/4365/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т.В.
Провадження № 22-ц/773/482/17 Категорія: 48 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

з участю секретаря Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом. Посилалась на те, що з 21 січня 2007 року по 01 липня 2016 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку.

Від шлюбу вони мають одну неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею.

Крім того позивач зазначала, що у період їх перебування з ОСОБА_3 у шлюбі, ними за спільні кошти було придбано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку зареєстрували на відповідача.

Вважаючи дану квартиру їх з відповідачем ОСОБА_3 спільною сумісною власністю подружжя, згоди щодо розподілу якої вони досягти не можуть і яка є неподільною нерухомою річчю, позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири та відшкодувати їй судові витрати.

21 лютого 2017 року рішенням Ковельського міськрайонного суду позов задоволено, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 просить його скасувати як незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірна квартира була придбана сторонами спору в період шлюбу за їх спільні кошти і в інтересах сім'ї, то вона є їх спільною сумісною власністю з рівними частками.

Такий висновок суду є правильним.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя, визначені в статті 60 СК України.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови № 1 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, за їх спільні сумісні кошти або створене їх спільною працею, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і їх ідеальні частки у такому майні є рівними.

З наведених у матеріалах справи письмових доказів, досліджених судом показів свідків, встановлено, що сторони спору ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2007 року до 01 липня 2016 року, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину (а. с. 4-6).

У період шлюбу 12 серпня 2014 року сторони придбали нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3, сплативши продавцю 149000 грн. За домовленістю, що існувала між ними, покупцем квартири був відповідач ОСОБА_3, житло придбавалося у їх спільну сумісну власність з позивачкою ОСОБА_1 та з її згоди (а. с. 110 - 138).

Інші обставини, які б у силу вимог ст. 57 СК України свідчили, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_6, судом не встановлені і докази на їх підтвердження відповідачем не надані.

Отже, повно і правильно встановивши наведені обставини справи, та давши їм вірну правову оцінку, суд правомірно вважав спірну квартиру спільною сумісною власністю сторін спору і як на неподільну річ, без її реального поділу, визнав право власності за позивачкою на 1/2 частину квартири.

Тому, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 відхилити, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді