Справа № 278/2408/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 квітня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.
секретаря Гуцало Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, АКІБ «УкрСиббанк», третьої особи Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про звільнення заставленого майна з-під арешту,-
Представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, в якому зазначає, що Банк та ОСОБА_1 31 січня 2008 року уклали кредитний договір №МК 27-08, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір іпотеки, за яким останній надав в заставу житловий будинок №7 та земельну ділянку, площею 1620 кв.м., що розташовані хутір Бровари в с.Зарічани Житомирського району Житомирської області. Відомості про обтяження нерухомого майна були внесені до державного реєстру обтяжень рухомого майна 07 квітня 2008 року.
Під час продажу предмету договору іпотеки Банку стало відомо, що Корольовським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було накладено арешт на все майно ОСОБА_1, в тому числі на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
В ході розгляду справи представник позивача 15 грудня 2016 року уточнила позовні вимоги.
Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в ньому.
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача АКІБ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявилися. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи за адресою проживання та за місцезнаходженням, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення на позовну заяву (а.с.30-39).
З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.
Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до вищевказаного договору на забезпечення виконання основного зобовязання, ОСОБА_1 надала в заставу належний йому житловий будинок загальною площею 90,30 кв.м. та земельну ділянку, площею 1620 кв.м., що розташовані с.Зарічани, хутір Бровари Житомирського району Житомирської області.
03 серпня 2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 Житомирського міського нотаріального округу на підставі ст.73 Закону України "Про нотаріат" та у зв'язку з посвідченням іпотечного договору була накладена заборона відчуження предмету іпотеки (а.с.19).
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2014 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено та звернуто стягнення на житловий будинок №7, загальною площею 90,30 м2, житловий будинок №8, загальною площею 28,2 м2, та земельну ділянку, площею 1620 м2, які розташовані в с. Зарічани, хутір Бровари, Житомирського району, Житомирської області, та є предметом іпотеки за договором іпотеки від 31 січня 2008 року, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1, шляхом їх продажу з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. За рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до кредитного договору №МК 27-08 від 31.01.2008 року у розмірі 68639,94 доларів США, що еквівалентно 544314,72 грн. та складається з суми основного кредиту 49095,65 доларів США, що еквівалентно 389328,50 грн., з суми заборгованості по процентам за користування кредитом 15139,83 доларів США, що еквівалентно 120058,85 грн., та з суми пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором 4404,46 доларів США, що еквівалентно 34927,37 грн. Початкову ціну предмета іпотеки, а саме житлового будинку №7, загальною площею 90,30 м2, житлового будинку №8, загальною площею 28,2 м2, та земельної ділянки, площею 1620 м2, які розташовані в с. Зарічани, хутір Бровари, Житомирського району, Житомирської області, для їх подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с.6-7).

Згідно зі статтею 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Згідно зі ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.44 Закону України «Про виконавче провадження» у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Згідно правового висновку Верховного Суду України (справа № 6-124 цс-13) відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладений арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права на майно і про звільнення майна із під арешту.

Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що пріоритет обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Наведене кореспондується і з положеннями ст.18 Закону України «Про заставу».

Заборона на відчуження вищевказаного майна зареєстрована 31 січня 2008 року за №№6502551, 6502585, 6502650, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.8-21).

Наказом Господарського суду Житомирської області від 24 січня 2012 року стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Агентство з управління майном» Житомирської міської ради 97627, 33 гривень боргу по орендній платі, 16827,10 гривень неустойки, 1144,54 гривень витрат по сплаті державного мита та 236 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с.34), виконавче провадження згідно якого відкрито 03 жовтня 2014 року постановою старшого державного виконавця Молодиченко В.В. Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції (а.с.35).

Постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 07 грудня 2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_5 (а.с.39).

За наведених обставин, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим ст. 11 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 572, 589 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 169, 213-215, 224-226 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закон України «Про заставу», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Звільнити з-під арешту заставне майно, а саме: житловий будинок №7, загальною площею 90,30 кв.м., житловою площею 39,10 кв.м., що розташований хутір Бровари, с.Зарічани Житомирського району Житомирської області та земельну ділянку, площею 1620 кв.м., кадастровий номер :02:001:0007, що розташована за адресою: хутір Бровари, с.Зарічани Житомирського району Житомирської області, що належить на праві власності ОСОБА_1 (іден.код НОМЕР_1), накладеного згідно постанови державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_4 №44927577 від 07 грудня 2015 року, номер запису про обтяження 12421499 та постанови державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_6 №52347070 від 30 вересня 2016 року, номер запису про обтяження 16693418.

Стягнути з ОСОБА_1 (іден.код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір в розмірі 1378 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. В. Зубчук