УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, власником іншої 1/2 частини вказаної квартири є ОСОБА_4

Зазначала, що з моменту набуття права власності на вказану квартиру вона разом зі своїми дітьми мешкає в кімнаті площею 17,0 кв.м, дві інших кімнати площею 17,1 кв.м та 10,4 кв.м ОСОБА_4 здає квартирантам, не надає їй ключі від житлової кімнати площею 10.4 кв.м та доступу до лоджії, чим позбавляє її права на користування своєю власністю.

Беручи до уваги зазначене та на підставі ст. ст. 319, 356, 358 ЦК України просила зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, віддати ключі від кімнати площею 10,4 кв.м, забезпечити вільний доступ та користування даною кімнатою, встановити новий порядок користування квартирою АДРЕСА_1, відповідно до якого виділити їй в користування кімнату № 5 житловою площею 17,0 кв.м, ОСОБА_4 - кімнату № 6 житловою площею 17,1 кв.м, а житлову кімнату № 7 площею 10,4 кв.м., кухню, ванну, вбиральню, коридор та лоджію залишити в спільному користуванні співвласників.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1:

- виділено у користування ОСОБА_3 кімнату № 5 площею

17,0 кв.м;

- виділено у користування ОСОБА_4 кімнату № 6 площею

17,1 кв.м разом з лоджією площею 4,3 кв.м;

- житлову кімнату № 7 площею 10,4 кв.м, кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишено у спільному користуванні.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом вільного доступу до житлової кімнати № 7 площею 10,4 кв.м та віддати ключі від кімнати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 лютого

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 чиняться перешкоди у користуванні її часткою у праві власності на спірну квартиру.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що попередніми власниками було встановлено порядок користування спірною квартирою, а тому, отримавши на підставі договору дарування частку у праві власності, позивач набула право користування спірною квартирою, яке належало дарувальнику згідно раніше встановленого порядку.

Колегія суддів не може погодитись із даними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 належить на підставі договору дарування, укладеного 22 вересня 2014 року з ОСОБА_5, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

При цьому на підставі договору дарування від 21 вересня 2008 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, останній належить на праві власності інша 1/2 частини вказаної квартири.

Квартира АДРЕСА_1 складається із трьох кімнат площею 17,0 кв.м, 17,1 кв.м, до якої примикає лоджія 4,3 кв.м, а також кімнати площею 10,4 кв.м, коридору, кухні, ванної кімнати та вбиральні. Вказані кімнати є ізольованими, загальна площа квартири складає 65,3 кв.м, житлова - 44,5 кв.м.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має припущення щодо порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про здійснення певних дій для попередження такого порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно роз'яснень, наданих у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції помилково вважав, що оскільки порядок користування спірною квартирою був встановлений між попередніми співвласниками, тому до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перейшло право користування згідно встановленого раніше порядку.

Судом не було враховано, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2006 року було встановлено порядок користування спірною квартирою між попередніми співвласниками, зокрема ОСОБА_6 було виділено у користування кімнати площею 17,1 кв.м та 10,4 кв.м, а ОСОБА_5 - кімнату площею 17,0 кв.м. Водночас, виділу в натурі вказаних кімнат проведено не було, вказане рішення слугувало підставою для здійснення сторонами оплати житлово-комунальних послуг та укладення окремих договорів на утримання будинку та прибудинкової території. Звертаючись до суду із даним позовом, новий власник спірної квартири - ОСОБА_3, фактично просила змінити порядок користування вказаною квартирою, оскільки відповідач позбавляє її права користування належною їй 1/2 частиною квартири, використання приміщень загального користування, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув.

Враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули у власність за вказаними договорами дарування ідеальні частки у праві приватної власності, які є рівними - по 1/2 у кожної, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для встановлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порядку користування спірною квартирою.

При цьому, враховуючи, що спірна квартира складається із трьох ізольованих кімнат, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість встановлення порядку користування квартирою шляхом виділу ОСОБА_3 в користування кімнати площею 17,0 кв.м, ОСОБА_4 - 17,1 кв.м разом з лоджію площею 4,3 кв.м, а кімнату площею 10,4 кв.м, кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишити у спільному користуванні.

Зазначений порядок користування квартирою не порушує права її співвласників щодо розміру їх часток у праві приватної власності.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, вірно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 лютого

2016 року скасувати, залишити в силі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович