Справа №442/878/17
Провадження №2/442/832/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

розглянувши в судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що їй, ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 належить квартира на праві спільної сумісної власності за №29 по вул.Володимира Великого,11 в м.Дрогобичі, Львівської області, що підтверджується свідоцтвом на квартиру від 31 жовтня 2002 року № 10/1-22 виданого комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради. Між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, вона не може користуватися своєю часткою квартири, яка не визначена, а тому вимушена звернутися до суду за захистом свого права. А тому у неї виникла необхідність звернутися до суду із даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи через оголошення в пресі, а тому суд вважає особу належним чином повідомленою та розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову.

Як вбачається із копії Свідоцтва на квартиру від 31.10.2002р., виданого Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, квартира, що знаходить за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, загальна площа квартири становить 66,00 м.2.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ОСОБА_3, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

У відповідності з ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частинами 1,2 ст.357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.2,3 ст.358 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 2 ст.372 цього Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Крім того, судом враховано той факт, що при розгляді справ про визначення частки у спільному сумісному майні, повинно бути належним чином перевірено чи відповідають обставини правовідносини, що випливають із ст.370 ЦК України, де передбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Таким чином, згідно частини третьої коментованої статті виділ частки із майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, здійснюється на тих же засадах, що і виділ із майна, що є у спільній частковій власності. Разом з тим, оскільки у спільній сумісній власності, на відміну від спільної часткової, частки учасників не є визначеними, виділ здійснюється в два етапи: 1) визначення часток учасників у спільному майні, тобто перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову.

Крім того, конструкція реальної частки у спільній власності цілком прийнятна для встановлення співвласниками порядку користування спільним майном у натурі відповідно до розміру їхніх часток, а відтак є всі підстави вважати позов підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 209, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 355, ч.1,2 ст.357, ч.1 ст.368, ч.2 ст.372 ЦК України, згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний № НОМЕР_1) частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визначити за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний №), частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Гарасимків Л.І.