Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2017 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Гоменюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви не дійсною, визнання недійсним частково свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

22.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання заяви не дійсною, визнання недійсним частково свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно.

Позов мотивований тим, що 07 жовтня 2008 року помер її батько ОСОБА_3. На день його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 12 по провулку Шевченка в місті Бар Вінницької області. Спадкоємцями майна після його смерті були: його дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_2 та його донька позивач у справі. 30 травня 2013 року померла мати позивача ОСОБА_4. Позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем померлих батьків, прийняла спадщину після їх смерті шляхом спільного проживання на день смерті. При підготовці документів для оформлення спадщини виявилось, що 08 квітня 2009 року відповідач отримав у Барській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром № 1-1592 і став єдиним власником житлового будинку № 12 по провулку Шевченка в місті Бар. Позивач є інвалідом 3 групи з дитинства. Має діагноз: Глухонімота на обидва вуха, нейросенсорне враження слуху, гіпертонічна хвороба 1 ст. 08 квітня 2009 року відповідач запросив позивача та ОСОБА_4 до державного нотаріуса Барської державної нотаріальної контори. Там її дали підписати документи, не пояснивши їх зміст. Крім того, державний нотаріус не мав права видавати відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майна після смерті ОСОБА_3, оскільки при житті ОСОБА_4 своєї частки у спільному сумісному майні подружжя не виділяла. Позивач дізналася про те, що відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, 30.08.2016 року, тобто в день отримання довідки в КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації».

Вважаючи дії нотаріуса незаконними позивач просила суд встановити факт, що має юридичне значення, тобто те, що вона на день смерті батька ОСОБА_5, постійно проживала разом з ним в м. Бар, провулок Шевченка, 12; Встановити факт, що має юридичне значення, тобто те, що вона на день смерті матері ОСОБА_4, яка померла 30 травня 2013 року, постійно проживала разом з нею в м. Бар, провулок Шевченка, 12; Визнати недійсною її заяву, подану державному нотаріусу Барської державної нотаріальної контори 08 жовтня 2009 року по спадковій справі, заведеної після смерті батька ОСОБА_3; Визнати недійсним заяви, подані ОСОБА_4 Барській державній нотаріальній конторі 08 жовтня 2009 року Барській державній конторі по спадковій справі, заведеної після смерті ОСОБА_3, який помер 07 жовтня 2008 року; Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Барською державною нотаріальною конторою 08 жовтня 2009 року за реєстром № 1-1592 ОСОБА_2 в частині 16,6 % та 66,6 %, визнавши за нею, ОСОБА_1: а) право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_3, який помер 07 жовтня 2008 року, що складається з 16,6 % житлового будинку «А» № 12 по провулку Шевченка в місті Бар; б) право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 30 травня 2013 року, що складається з 66,6 % житлового будинку № 12 по провулку Шевченка в місті Бар; стягнути витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_7 повністю підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

У судовому засіданні відповідач та його представник адвокат ОСОБА_8 позов не визнали, заперечували проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яке обґрунтував наступним. Вказані позивачем обставини є вигаданими і не відповідають дійсності. Питання спадкового майна було вирішено ще за життя батьків, які вирішили, що будинок по вулиці Заводська,47 в м. Бар переходить у власність дочки ОСОБА_1, а новозбудований будинок, в будівництві якого приймав участь відповідач, по вулиці Шевченка, 12 в м. Бар, переходить у його власність. Після смерті батька ОСОБА_3, який помер 07.10.2008 року, відповідачем було подано заяву про прийняття спадщини в держави нотаріальну контору. Безпосередньо оформлення спадщини відбулося в присутності матері ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1, від яких нотаріусом було відібрано відповідні заяви про відмову від своєї частки спадщини за законом на мою користь. Тому відповідачу саме в той день було відомо про оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя відповідача. Це також підтверджується матеріалами спадкової справи, в тому числі заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька, написаною власноручно позивачем, яку вона особисто подавала нотаріусу. Вказані обставини також підтверджуються тим, що позивач не зверталася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини ні після смерті батька ОСОБА_3, ні після смерті матері ОСОБА_4 Таким чином, саме із дати видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - 08 квітня 2009 року, почав спливати термін позовної давності.

Допитана у судовому засіданні нотаріус Барської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 пояснила, що при оформлені спадщини після смерті ОСОБА_3 було дотримано порядок вчинення нотаріальних дій. Відповідачем було подано заяву про прийняття спадщини. Безпосередньо оформлення спадщини відбулося в присутності ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1, від яких нотаріусом було відібрано відповідні заяви про відмову від своєї частки спадщини за законом. ОСОБА_1 все розуміла, вона була письмена, в неї були залишку слуху, тому в залученні перекладача не було необхідності. ОСОБА_1 власноручно писала вказані заяви. В день оформлення спадщини нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину, про що ОСОБА_1 також було відомо, оскільки вона є спадкоємцем за законом і це не порушує таємниці нотаріальних дій.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вирішуючи питання про застосування до правовідносин сторін строку позовної давності, виходить із наступного.

07 жовтня 2008 року помер батько сторін ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його смерть.

На день його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 12 по провулку Шевченка в місті Бар.

З оглянутої у судовому засіданні спадкової справи № 193/2009 встановлено, що до нотаріуса звернувся ОСОБА_10 із заявою від 17.03.2009 року про прийняття спадщини. У вказаній заяві ОСОБА_2 повідомив, що приймає спадщину після смерті ОСОБА_3 та вказав всіх інших наявних спадкоємців, а саме: дружину покійного ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_1. При цьому, ОСОБА_4 подала нотаріусу заяву від 17.03.2009 про відмову від спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 на користь сина ОСОБА_10 та вказала, що на одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вона не претендує, так як майно померлого є його особистою власністю. У написаній власноручно заяві нотаріусу від 17.03.2009 року ОСОБА_1 вказала, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини які мають істотне значення для неї, без застосування фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, вона відмовляється від спадщини після смерті батька ОСОБА_3 на користь брата ОСОБА_10.

30 травня 2013 року померла мати позивача ОСОБА_4. Заяву про прийняття спадщини після її смерті позивач ОСОБА_1 до нотаріальної контори не подавала.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Скориставшись своїм правом, яке передбачене ст. 1273 ЦК України, позивач ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, про що подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, яка посвідчена 17.03.2009 року.

Предметом позову є нерухоме майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3.

У судовому засіданні було доведено, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який є предметом спору, 08 квітня 2009 року. Позивачу ОСОБА_1 було відомо про відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 30 травня 2013. Заяву про прийняття спадщини вона не подавала.

Клопотання про призначення судово-медичної експертизи для визначення ступеню враження слуху та глухонімоніти позивача та судово-психіатричної експертизи для встановлення можливості усвідомлення позивачем значення своїх дій в момент написання заяви нотаріусу про відмову від прийняття спадщини, позивачем не ставилося.

Позивач не ставила вимогу про визнання поважними причин пропущення строку позовної давності та його поновлення для звернення до суду за захистом порушених прав, та не довела жодної такої поважної причини.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, а саме позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач в судовому засіданні просив суд застосувати строк позовної давності.

Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних на те причин.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються стороні, на користь якої ухвалено рішення. Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, тому вимога позивача про стягнення на її користь судових витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 253-257, 260, 261 ЦК України, ст. 10, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви не дійсною, визнання недійсним частково свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно відмовити за спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: