АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/971/17 Головуючий 1 інст. Бондарєва І.В.
Справа № 645/2156/15-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1

ОСОБА_2

за участю секретаря: Єрьоменко О.В.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на повторне заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25 травня 2012 року між ПАТ Комерційним банком Приватбанк та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором станом на 31 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 22305,12 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту в розмірі 7998,85 грн.;заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 10987,18 грн.; заборгованість по процентам за пенею та комісією в розмірі 1780,75 грн.; а також штрафи:500,00 грн. штраф (фіксована частина);1038,34 грн. штраф (процентна складова).

Повторним заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРиватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.05.2012 р. у розмірі 20 086 грн. 03 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7998 грн. 85 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 10987 грн. 18 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1100 грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 219 грн. 36 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що рішення є незаконним і необґрунтованим. Ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом І інстанції не було враховано, що ним ще в 2013 році було сплачено усю суму кредиту, однак зі сплином трьох річного строку жодних квитанції чи чеків не збереглося.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія апеляційну скаргу находить такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції ґрунтовно виходив з того, що відповідач ОСОБА_3, усупереч вимог ст.526 ЦК України, не виконує взяті за умовами договору і передбачені ст.1054 ЦК України зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та належної плати за їх користування, а відтак на підставі ст.ст.611, 1049, 1050, 1054 ЦК України стягнув заборгованість за кредитним договором.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими, постановленим у відповідності до вимог діючого законодавства.

Матеріали справи містять данні про те, що 25 травня 2012 року між ПАТ КБ Приватбанк та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачеві був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кошти у сумі 8000,00 грн.

Ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України зобовязання виникають зокрема з договору.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів, в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач не сплачував своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором та припинив здійснювати погашення кредиту, що підтверджується випискою по особовим рахункам.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань утворилася заборгованість у сумі 22305,12 грн., з якої - заборгованість по кредиту в розмірі 7998,85 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 10987,18 грн.; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 1780,75 грн.; а також штрафів: -500,00 грн. фіксована частина; -1038,34 грн. процентна складова.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість за пенею та комісією за період з 23.03.2013 р. по 31.03.2015 року стягненню не підлягає в звязку зі сплином строку спеціальної позовну давність.

Крім того судова колегія погоджується, що стягнення штрафів, окрім стягнення пені, є подвійною сплатою неустойки, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 про повне погашення суми боргу за кредитним договором, що також спростовуються наданою баком випискою по особовому рахунку, з якої вбачається, що відповідач нерегулярно сплачував грошові кошти за користування кредитом, однак в повному обсязі борг не був погашений, крім того ОСОБА_3 на даний час продовжує користуватися кредитною карткою.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують. В звязку з чим судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_2