Справа № 578/986/16-ц
провадження № 2/578/18/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2017 року смт Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Сотнікової І.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Савицької Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_3

до Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: відділ Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5

про скасування рішення Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області, визнання недійсними та скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який у ході судового розгляду його представник ОСОБА_1 уточнила та просила визнати недійсними та скасувати Державні акти на право власності на земельні ділянки серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2. Вимоги обґрунтовані тим, що на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серія НОМЕР_1 від 13 грудня 2006 року, який зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 26та серія НОМЕР_2 від 13 грудня 2006 року, який зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 27, він є власником земельної ділянки площею 0.0576 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0.1080 га для ведення особистого селянського господарства. У вказаних державних актах було допущено ряд помилок - повну невідповідність державних актів фактичному використанню земельних ділянок, як в промірах так і конфігурації; фактичне використання земельних ділянок згідно розроблених промірів в натурі не відповідає промірам з державних актів, виготовлених по матеріалам технічної документації, однак позивачу не можуть бути видані державні акти взамін наявних та йому рекомендовано звернутись до суду для визнання їх недійсними в судовому порядку. Треті особи по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є суміжними землевласниками.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 /довіреність датою 07.10.2016 зареєстрована в реєстрі за № 376, копія ас 18/ уточнені позовні вимоги підтримала, просила суд визнати недійсними та скасувати вищевказані державні акти.

Відповідач не заперечує проти задоволення уточненого позову.

Третя особа відділ Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області явку представника у судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника /ас 158/.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином /ас 152-154/.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, згідно довідки Укрпошти ф. 20 ОСОБА_4 - помер /ас 155-157/.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/.

Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч.1 ст.155 Земельного кодексу України / далі ЗК України / у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як роз'яснено у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №2 від 19 березня 2010 року) виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України, судам (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За матеріалами справи Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, виникли із земельних правовідносин.

Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин спору вбачається, що рішенням Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області від 22.12.1993 ОСОБА_3 в приватну власність передана земельна ділянка загальною площею 0.18 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0.04 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0.14 га / ас 10, 52 /.

Актом № 322 від 24.12.2002, який підписаний начальником Краснопільського районного відділу земельних ресурсів Явтушенком О.Я., головою сільської ради Надярною Л.Д., землевпорядником сільради Гелих В.В., представником КП ГЦ «Сумщина» Ільяшенко Л.Ф., землекористувачем ОСОБА_3 та суміжними землевласниками (землекористувачі) ОСОБА_11 та ОСОБА_4, було погоджено та закріплено в натурі межі земельної ділянки, наданої гр. ОСОБА_3 / ас 16-17 /.

Рішенням 11 сесії 24 скликання Самотоївської сільської ради від 26.12.2003 затверджені зміни в планах земельної ділянки і затверджена технічна документація по складанню державних актів на право приватної власності та передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0.17 га, в тому числі - 0.06 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0.11 га для ведення особистого селянського господарства / ас 56-57 /.

В 2003 році колективним підприємством геодезичного центру «Сумщина» була розроблена технічна документація із землеустрою по складанню державних актів на право власності земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства громадян в АДРЕСА_1 та інших вулиць, на підставі даної документації позивач отримав державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 від земельної ділянки площею 0.0576 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та серії НОМЕР_2 та земельної ділянки площею 0.1080 га для ведення особистого селянського господарства / ас 7-8 /.

Згідно Акту від 22.09.2016 комісією було встановлено повну невідповідність державних актів фактичному використанню земельних ділянок, як в промірах так і конфігурації; фактичне використання земельних ділянок згідно розроблених промірів в натурі не відповідає промірам з державних актів, виготовлених по матеріалам технічної документації /ас 12 /.

Згідно відповіді Краснопільської районної державної адміністрації № О-91/13 від 23.09.2016, позивачу рекомендовано звернутись до суду для скасування невірно виготовлених державних актів / ас 13 /.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною другою статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом /частина перша статті 126 ЗК України/.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 року Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час їх внесення до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів в натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 12.05.2015 року у справі № 21-119а15, формування Кадастру, як індивідуального спеціалізованого реєстру земельних ділянок потребує максимально точних геоінформаційних даних. Цього вимагають і норми Закону № 3613-VI, який у цьому випадку є спеціальним за сферою регулювання відносин.

Відповідно до правових позицій, визначених у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі №6-46цс14 та від 06 лютого 2013 року у справі №6-103цс12, відповідно до статті 126 (в редакції, чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що у вищевказаних державних актах, виданих на ім'я позивача, допущені помилки, суд приходить до висновку, що вказані державні акти слід визнати недійсними та скасувати.

Керуючись статтями 3, 10- 11, 42, 58-61, 158,169, 174, 209, 212, 214 - 215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсними та скасувати Державні акти на право власності на земельні ділянки серія НОМЕР_1 від 13 грудня 2006 року та серія НОМЕР_2 від 13 грудня 2006 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І.Косар