Справа №592/1967/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/688/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 березня 2017 року

у справі за позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 15.03.2017 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш»» на користь ОСОБА_3 8000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя та на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить зазначене рішення суду змінити у бік збільшення розміру задоволених позовних вимог.

При цьому зазначає, що судом недостатньо оцінені та не враховані характер та обсяг моральних та фізичних страждань, стан здоровя позивача, незворотність фізіологічних процесів, які вказують на те, що здоровя вже ніколи не покращиться, крім того, у рішенні відсутнє обґрунтування зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. У рішенні суд помилково зазначив, що позивач на даний час продовжує працювати на підприємстві відповідача, однак 23.02.2017 року він вже звільнився, про що було зазначено в судовому засіданні та надана суду копія останньої сторінки трудової книжки. Позивач отримав ряд хронічних захворювань, які з часом не виліковуються, а лише поглиблюються та можуть привести до передчасної тяжкої смерті. Також судом при ухваленні рішення не було враховано, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, що призвело до багатьох професійних захворювань та життя «на ліках». Крім того, судом не враховано матеріальний стан сторін, і те, наскільки вагомою може бути ця компенсація для позивача та наскільки несуттєвою є ця виплата для відповідача. Позивач позбавлений повноцінного життя, втрата здоровя тривалий час пригнічує і надалі буде пригнічувати його фізичний та моральний стан. Таке незначне та часткове задоволення позовних вимог не відповідає ступеню та тяжкості моральних страждань, спричинених триваючим погіршенням здоровя.

В судому засіданні представник позивача просив змінити рішення збільшивши розмір присудженої судом першої інстанції суми у відшкодування моральної шкоди, завданою ушкодженням здоровя внаслідок професійного захворювання.

Представник заводу просив рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції на підставі представлених позивачем доказів, виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди та наявності підстав для її задоволення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходив з суті позовних вимог, характеру діяння особи та доведеності ним обсягу страждань (душевних, психічних), характеру немайнових втрат, часу та зусиль, які витратив позивач при захисті своїх інтересів, при цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Висновок суду є таким, що відповідає зібраним у справі доказам та ґрунтується на законі.

У лютому 2017 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до відповідача, свої вимоги мотивувала тим, що позивач тривалий період, працюючи на підприємстві у неналежних умовах, з вини роботодавця отримав професійне захворювання, внаслідок чого втратив 40 % професійної працездатності, що завдало йому моральної шкоди, яку просив відшкодувати з відповідача у розмірі 40 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.06.2008 року по 23.02.2017 року перебував у трудових відносинах з ПАТ«Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». Зокрема, працював на посаді обрубувача (зайнятого обробленням литва та зварних виробів абразивними кругами та пневматичним інструментом) цеху №2. Наказом № 194/к від 22.02.2017 року був звільнений із займаної посади у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, яке перешкоджає продовженню даної роботи за п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.6-8,23).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 9 від 27.12.2016 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: (основний діагноз) Хронічний бронхіт пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Легенева недостатність І ступеня. Захворювання професійне, вперше встановлене в клініці Науково дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань Харківського Національного медичного університету ( клініка НДІ ГП та ПЗ ХНМУ), ППЛЕК 23.11.2016 року. Вібраційна хвороба ІІ стадії від впливу локальної вібрації у формі вегетативно сенсорної полі невропатії верхніх кінцівок зі стійкими вираженими вегетативно трофічними порушеннями на кистях та ангіоспазмами пальців рук у поєднанні з міофіброзом мязів передпліч і плечового поясу, двостороннім плече-лопатковим пери артрозом, двостороннім деформуючим остеоартрозом ліктьових променевозапясткових суглобів, зі стійким больовим синдромом та обмеженням функцій верхніх кінцівок. Захворювання професійне (від тривалого впливу локальної вібрації і фізичного напруження на виробництві). Вперше встановлено ППЛЕК 23.11.2016 року НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ступінь) за класифікацією ОСОБА_6ЄЖ. та ОСОБА_7 Захворювання професійне, від тривалого впливу виробничого шуму (вперше встановлено ППЛЕК 23.11.2016 року в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ). (супутній діагноз) Вазамоторна енцефалопатія за гіпертонічним типом І-ІІ ступеня з астено невротичним синдромом. Розповсюджений остеохондроз хребта, деформуючий спондильоз, вертеброгенна цервікоалгія. Викривлення носової перегородки (а.с.10).

Згідно п.16 акту професійне захворювання виникло через недосконалість виробничих технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці.

З п.17 акту вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання позивача є фізичне перенапруження, локальна вібрація, перебування в зоні підвищеного рівня виробничого шуму та пилу.

Відповідно п.19 цього акту особи, які порушили законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи пунктів законів та інших нормативно-правових актів, враховуючи матеріали розслідування, конкретні особи не встановлені.

20.01.2017 року позивач пройшов первинний огляд фтизіатричною МСЕК, за наслідками якого йому вперше встановлено 40% ступеня втрати професійної працездатності з датою наступного огляду 20.01.2018 року (а.с.11, 19-22).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України, шкода заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаними з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої статті 237-1КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Втрата ОСОБА_3 працездатності на 40% і як наслідок, фактична втрата нормальних життєвих звязків, вимушені зміни в його життєвих і виробничих стосунках, безперечно вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Розглядаючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував розяснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи розяснення, викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, обставини справи, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, наслідки отриманого професійного захворювання, ступінь втрати працездатності 40 %, колегія суддів вважає, що у даному випадку, відшкодування моральної шкоди в сумі 8 000 грн. відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, які зазнав позивач, принципам розумності, виваженості та справедливості, а тому розмір відшкодування шкоди збільшенню не підлягає, у звязку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими та до уваги не приймаються.

За таких обставин, розмір моральної шкоди визначений місцевим судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не враховано загальну практику по даній категорії справ, яка склалась за останній час, а саме, що при 40% втрати професійної працездатності суди виходять із розрахунку 2,5 - 3 тис. грн. за кожні 10% втрати проф. працездатності, та що одноразова компенсація моральної шкоди має полегшити вимушені моральні страждання на тривалий час не ґрунтується на нормах матеріального закону, оскільки згідно ч.2 п.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, перевіряючи оскаржене рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів визнає, що приведені доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого суду, яке є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: