Справа № 212/4885/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Пустовіта О.Г.,

при секретарі Конограй В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю члена сім'ї,-

в с т а н о в и в:

В червні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю члена сім'ї з ПАТ «КЗРК».

В обґрунтування позову зазначила, що її двоюрідний брат ОСОБА_4 пропрацював електрослюсарем черговим з ремонту устаткування, зайнятий робочий день на підземних робатах на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

ІНФОРМАЦІЯ_2 року з зв'язку з наїздом транспортного засобу (електровозу) під час виконання своїх службових обов'язків він загинув.

Згідно акту № 12-61форми Н-1, смерть наступила від не сумісної з життям травми голови, тулубу та кінцівок, яка супроводжувалася переломами кісток скілету, ушкодженнями м'яких тканин та органів трупа з грубим порушенням цілості тіла.

З вищевказаного часу вона переносить моральні страждання, саме по вині підприєвства ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Вважає, що згідно документів у смерті підтверджена вина роботодавця в частині неналежного виконання своїх обов'язків особами, які не здійснювали належний контроль, не забезпечили дотримання робітником в зміні інструкцій, правил і норм з охорони праці, робота її братом вчинювалася внаслідок добросовісного ставлення до отриманих завдань.

Брат в першу чергу виконував роботу в інтересах ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», робота виконувалася внаслідок сумлінного сприймання інтересів виробництва та своїх обов'язків, перевищення своєї безпеки та цінності свого життя.

Її брат помер у віці 23-х років, вони були дуже близькими та рідними, оскільки їх виховувала бабуся. Брат був їх годувальником, опорою та підтримкою не лише моральною, а й фінансовою.

Вона пережила неймовірних страждань та переживань, для неї його смерть стала шоком, страшним неймовірним потрясінням, втрата сенсу всього його життя.

Тому просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача - публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на її користь 1 210 140,00 гривень, без відрахування податку з доходу фізичних осіб.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Зазначила, що брат працював на підприємстві відповідача. Саме під час виконання своїх службових обов'язків він загинув, тому просить стягнути відшкодування моральної шкоди на свою користь в розмірі 1 210 140,00 гривень, без відрахування з цієї суми податку з доходу фізичних осіб.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в запереченнях. Додатково пояснила, що ОСОБА_1 на сьогоднішній день факт проживання однією сім'єю з померлим рішенням суду не встановлений. Також нею не надано документів про підтвердження родинних відносин, а саме факт, що вона є його дворідною сестрою, окрім того навіть, якщо вона і є його сестрою, це не дає їй право на одержання моральної шкоди, і просила звернути увагу суду, що бабуся померлого ОСОБА_6, згідно чинного законодавства вже отримала допомогу.

Вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім'я ОСОБА_4, вказано, що він з 01.03.2013 переведений електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування 3 розряду, зайнятим повним робочем днем та підземних роботах, дільниці № 10 шахти «Октябрська».

ІНФОРМАЦІЯ_2 року трудові відносини припинені в зв'язку зі смертю ОСОБА_4, копія трудової книжки долучена до матеріалів справи.

Згідно Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 17 годині 20 хвилин, затвердженого начальником Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгірпромнагляду ОСОБА_7 20.04.2017, комісія встановила, що особами, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, є: ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Відповідно до акту № 12-61 від 20 квітня 2015 року причинами настання нещасного випадкує: невиконання вимог інструкції з охорони праці та невиконання посадових обов'язків; особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є: ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, копії актів містяться в матеріалах справи.

Як пояснила ОСОБА_1 вона є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_4, однак позивачка ненадала жодного належного та допустимого доказу, зокрема ані її свідоцтво про народження, ані свідоцтва про народження її матері чи батька та матері чи батька ОСОБА_4, тому встановити кровне споріднення неможливо.

Окрім того на час смерті ОСОБА_4 позивачці вже виповнився 21 рік, тобто ОСОБА_1 не була неповнолітньою. Доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 була непрацездатною, недієздатною, чи знаходилася на утриманні у померлого ОСОБА_4 вона також не надала.

Факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з померлим на сьогоднішній день рішенням суду не встановлений.

Згідно до ч. 2 ст.1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана мертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

В той же час, двоюрідна повнолітня сестра не входить до вище вказаних осіб.

Згідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Факт проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 однією сім'єю є недоведеним, оскільки реєстрація місця проживання за однією адресою не є доказом проживання однією сім'єю.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачка не має права на відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.1168 ЦК України.

Судом також встановлено, що листом №53-02/2307 від 11.08.2015 ПАТ "Кривбасзалізрудком" для встановлення членів сім'ї звернулося до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Кривому Розі, в якому просило повідомити, кому була призначена та виплачена допомога на сім'ю померлого, чи зверталася ОСОБА_1 до Фонду, надати довідки про склад сім'ї померлого ОСОБА_4.

У наданій на вище вказаний лист відповіді Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі №04/4948 від 13.08.2015 повідомило, що родині загиблого ОСОБА_6, а саме ОСОБА_6 - його бабусі, оскільки останній виховувався без матері у зв'язку з її смертю, була призначена та виплачена одноразова допомога на сім'ю.

Відповідно до акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17 годині 20 хвилин, складеного за формою Н-5, на утриманні потерпілого перебувала лише бабуся ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даний акт не оскаржувався ані позивачкою ОСОБА_1, ані ОСОБА_6 та є чинним на сьогоднішній день, в той час як відповідно до Порядку розслідування нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, затвердженого постановою КМУ №1232 від 30.11.2011, члени сім'ї, не згодні зі змістом акту могли його оскаржити, проте такі дії вчинені не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 регламентовано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, противоправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим пітверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

В рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) в п. 4.2. зазначено: «Передбачене статтею 237-1 КЗпП України і статтею 1167 Цивільного кодексу України відшкодування моральної шкоди як один зі способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону. Зазначені норми регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам, які не є суб'єктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється дія Закону, в тому числі працівникам, що виконують роботу не на основі трудового договору (контракту), а на інших підставах».

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4, виконував роботу відповідно трудового договору, тому він був суб'єктом страхування від нещасного випадку.

Пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і редакції від 28.12.2014 № 77-УІІІ (далі по тексту - ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування») передбачено, що страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до ст. 4, 4.2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування зобов'язаний у втановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті виплачувати йому або особам, які перебували на його утриманні, відповідні страхові виплати.

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

У разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога одній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ототожнення позивачкою ОСОБА_1 моральної шкоди з заробітною платою, яку міг отримати померлий ОСОБА_4 працюючи на підприємстві є невірним та не відповідає взагалі визначенню поняття «моральна шкода», наведеному в законодавстві.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, проте в позовній заяві взагалі про це не йдеться, викладаються певні загальні фрази без розкриття спільного побуту, взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, щодо стягнення з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на її користь моральної шкоди.

На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України судовий збір по справі віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11,27, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю члена сім'ї - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт