РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

10.05.2017 року

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Козюренко Р.С.,

при секретарі Ненашко Ю.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛО ІНВЕСТ» про визнання договору фінансового лізингу нікчемним, витребування безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ», в якому просить визнати нікчемним договір фінансового лізингу № 000807 б/д та додатків № 1 договору № 000807 від 29.03.2016 року та № 2 договору № 000807 від 29.03.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ», застосувати наслідки нікчемного правочину та стягнути з ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ» 52800,00 грн. Безпідставно набутого майна, 3 % річних за користування безпідставно збережиними коштами в розмірі 256,04 грн. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 29.03.2016 року між ним та ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ» було укладено договір фінансового лізингу № 000807 б/д та Додатки № 1 (Графік сплати авансового платежу) та № 2 (Специфікація) від 29.03.2016 року. На виконання Додатку № 1 до договору ОСОБА_1 перерахував 29.03.2016 року на р/р №0361 ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ», відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», грошові коштів в сумі 52800,00 грн. в якості «Адміністративного платежу». Однак, в договорі зазначено, що Додатками до нього є також і Додаток №3 - «Графік сплати лізингових платежів», який є невід'ємною частиною основного Договору та містить істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами. Зазначає, що Додаток №3 ним та ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ» підписано не було. При цьому, ні змістом основного Договору фінансового лізингу, ні підписаними Додатком №1 та Додатком №2, не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є «Обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця», та не встановлений строк їх оплати, оскільки такі умови згідно змісту договору визначаються Додатком №3, який підписаний так і не був. Також сверджує, що зміст основного Договору фінансового лізингу та Додатків №1 та №2 до нього, не містять повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ», а відтак підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують її права як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги.

Вважає, що не підписання сторонами Додатку №3 до договору фінансового лізингу №000807 свідчить про не укладення зазначеного договору, а відтак з урахуванням положень цивільного законодавства у ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ» не виникло правових підстав для набуття у власність майна (коштів в сумі 52800,00 грн.).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги в частині визнання договору фінансового лізингу нікчемним, витребування безпідставно набутого майна підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Разом з тим, уточнивши позовні вимоги, відмовились від вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, заперечень проти позову не подав.

На підставі ст.169, 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення), проти чого позивач та представник позивача не заперечили.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 29.03.2016 року між ОСОБА_3 "СОЛО ІНВЕСТ" (Лізингодавець) та ОСОБА_1І (Лізингоодержувач), сторонами у справі, було підписано Договір фінансового лізингу № 000807 (далі - Договір), а також Додаток №1 (Графік сплати Авансового платежу) та Додаток №2 (Специфікація) до нього.

Згідно з їх умовами Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором (п.1.3 Договору). Предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки "Renault Duster" вартістю 528000,00 грн.

Цього ж дня, 29.03.2016 року на виконання умов даного Договору позивачем на розрахунковий рахунок відповідача ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ» №0361, що відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», проведено перерахунок грошових коштів в сумі 52800,00 грн., що становить 10% від вартості предмета лізингу, в якості «Адміністративного платежу» згідно з Договором фінансового лізингу №000807.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Договору фінансового лізингу №000807 б/д, копією Додатку №1 до Договору фінансового лізингу №000807 від 29.03.2016 року, копією Додатку №2 до Договору фінансового лізингу №000807 від 29.03.2016 року, а також копією квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0.528298684.1 від 29.03.2016 року на суму 52800,00 грн.

Відповідно до термінів, визначених у вищевказаному Договорі фінансового лізингу №000807, Адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу.

Згідно Додатку №1 до Договору Адміністративний платіж складає 10% від вартості предмету лізингу та становить 52800,00 грн.

Договором фінансового лізингу №000807 також визначено, що лізинговий платіж (п.10.1 Договору) - це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток №3 до Договору). Кожний лізинговий платіж включає в себе: обсяг фінансування (відшкодування ватрості предмета лізингу, непокритої авансовими плптежами) та відсоткову ставку винагороди Лізингодавця в розмірі 19,5 % річних, яка складає 12,5 % за користування Обсягом фінансування та 7 % комісії за супровадженя договору на залишок обсягу фінансування.

Згідно з п.10.4 Договору на момент укладення даного Договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості Предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного Договору, становить 6921,14 грн. Даний показник коригується відповідно до Вартості Предмету лізингу, визначеної на дату підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу згідно Акту узгодження ціни і закріплюється в Додатку №3, який є невід'ємною частиною даного Договору.

Крім того, у Договорі фінансового лізингу №000807 також міститься визначення комісії за супроводження договору - грошові кошти сплачені за послуги супроводження договору, які сплачуються Лізингоодержувачем у складі лізингового платежу. Розмір комісії за супроводження договору відображається у Додатку № 3 до договору та становить погоджений сторонами відсоток.

Згідно з вимогами п.8.5 Договору усі рахунки на сплату платежів, які вказані у Додатку №1 та Додатку№3, Лізингоодержувач зобов'язаний самостійно завчасно отримувати у Лізингодавця для їх подальшої оплати на виконання цього Договору або здійснювати самостійно оплату без отримання рахунків у цьому разі відповідальність за правильність визначення суми платежу несе Лізингоодержувач.

Відповідно до п.4.1 Договору Лізингодавець передає у користування Предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: Адміністративного платежу, Авансового платежу, Комісії за передачу Предмета лізингу, сплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу, на умовах викладених у п.9.6 ст.9 даного Договору.

Відповідно до п. 17.2 Договору (Прикінцеві положення) підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього.

Згідно п.17.5 Договору підписанням даного Договору та Додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Лізингодавця, що стосуються змісту даного Договору та Додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв`язку із укладенням та виконанням даного Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього, ознайомлений з умовами внутрішніх правил Лізингодавця його Представником, який надав Лізингоодержувачу повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення Договору та Додатків до нього.

Також у Договорі зазначено, що Додатками до даного Договору є: Додаток №1 - Графік сплати Авансового внеску; Додаток №2 - Специфікація; Додаток №3 - Графік сплати лізингових платежів.

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997року зі змінами та доповненнями, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Згідно ч.2 цієї статі істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.2 цієї статті істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, при підписанні вищевказаного сторонами Договору фінансового лізингу не було підписано та не узгоджувався Додаток №3 до основного Договору, який є невід'ємною частиною даного договору, що, на думку суду, свідчить про те, що сторони не дійшли згоди та не погодили усіх істотних умов договору.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити таке. В силу вимог ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно з ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі;договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зважаючи на викладені правові положення, суд приходить до висновку, що саме внаслідок недотримання нотаріальної форми при укладенні договору фінансового лізингу №000807 від 29.03.2016 року, останній вважати нікчемним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Також, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Зважаючи на вказане, отримані відповідачем кошти в сумі 52800,00 грн., сплачені позивачем за нікчемним правочином, слід вважати такими, що набуті та збережені відповідачем без достатньої правової підстави, а тому в силу вимог ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, - повинні бути повернутими позивачу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_3 «СОЛО ІНВЕСТ» трьох відсотків річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 256,04 грн., суд вважає таку вимогу також обґрунтованою.

Якщо бездостатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі ст. 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Зважаючи на визнання судом договору фінансового лізингу нікчемним, щодо розміру відсотків слід застосувати вимоги ЦК України. Так, відповідно до змісту ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимога про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 256,04 грн. підлягає до задоволення.

Окрім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору на суму 551,20 грн.

Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 14, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212-215,224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов задоволити повністю.

Визнати нікчемним договір фінансового лізингу № 000807 б/д та Додатку № 1 від 29.03.2016 року, Додатку № 2 від 29.03.2016 року додоговору фінансового лізингу № 000807 б/д, укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю«СОЛО ІНВЕСТ» та ОСОБА_4.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛО ІНВЕСТ» (; місцезнаходження: 54017, м.Миколаїв, проспект Леніна, 93/3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер 9, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) грошові кошти в сумі 52800 (п"ятдесят дві тисячі вісімсот) гривень безпідставно набутого майна, три відсотки річних за користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 256 (двісті п"ятдесят шість) гривень 04 копійки, а також 551 (п"ятсот п"ятдесят п"ять одну) гривню 20 копійок понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

На заочне рішення суду може бути подано відповідачем заяву про його перегляд судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Козюренко Р.С.