Справа пр. №2/756/1014/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.

при секретарі - Бабчук А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її бабуся ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з належної їй на праві власності 1/5 частини квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 стверджувала, що заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_3 не склала, а вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті бабусі.

Крім того, позивач вказала, що на даний час вона не може оформити в порядку спадкування право власності на спадкове майно, оскільки прізвище її бабусі в актовому записі про народження матері позивача ОСОБА_2 зазначено "ОСОБА_3" (дівоче прізвище), а не "ОСОБА_3" (прізвище чоловіка померлої ОСОБА_3).

У липні 2016 року позивач звернулася до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, однак постановою державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв'язок між ОСОБА_1 та спадкодавицею - ОСОБА_3

За таких обставин позивач просила суд встановити факт, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, є рідною бабусею ОСОБА_1, а також просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позов своєї довірительки підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, подала заяву про визнання позову, в якій також просила суд розглядати справу за її відсутності.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, третя особа про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась, представник третьої особи подав письмові пояснення, в яких просив суд розглядати справу за його відсутності, позов просив вирішити на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.25).

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіту не склала, а тому спадкування після її смерті мало здійснюватись за законом.

З матеріалів справи вбачається, що до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. була заведена спадкова справа за реєстровим №422-2016.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з належної їй на праві власності 1/5 частини квартири АДРЕСА_1.

Як встановлено судом, 11.04.1987 року позивачу ОСОБА_1 з сім'єю з 5 осіб, в тому числі бабусі ОСОБА_3, на підставі ордеру на жиле приміщення (обмінного) №3157 було надано право на зайняття в порядку обміну жилого приміщення, а саме - трикімнатної картири АДРЕСА_1 (а.с.14).

24.09.1993 року Фондом комунального майна Мінського району м. Києва на підставі розпорядження №3178 від 24.09.1993 року було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам її сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.15).

Як зазначає ОСОБА_1, вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини, проте не змогла оформити в порядку спадкування право власності на спадкове майно, оскільки прізвище її бабусі в актовому записі про народження матері позивача ОСОБА_2 зазначено "ОСОБА_3" (дівоче прізвище), а не "ОСОБА_3" (прізвище чоловіка померлої ОСОБА_3).

З матеріалів справи вбачається, що у посвідці про народження матері позивача ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище "ОСОБА_3") зазначено прізвище її матері - "ОСОБА_3", а прізвище батька - "ОСОБА_3", що підтверджується посвідкою про народження НОМЕР_2 (а.с.19).

За приписами ч.3 ст.21 СК України релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.6 КпШС України (який був чинним на момент перебування бабусі та дідуся позивача у шлюбі за релігійним обрядом, тобто у фактичних шлюбних відносинах) визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян.

Це правило не стосується вчинених до утворення або відновлення державних органів реєстрації актів громадянського стану релігійних обрядів і одержаних на їх посвідчення документів про народження, укладення шлюбу, розірвання шлюбу і смерть.

Як пояснила позивач, запис прізвища її бабусі в графі "матір" у посвідці про народження матері позивача було здійснено не за прізвищем її чоловіка ОСОБА_8, а за її дівочим прізвищем - "ОСОБА_3", так як шлюб між бабусею та дідусем позивача офіційно не реєструвався, оскільки органи РАЦСу належним чином створювалися та почали діяти лише у післявоєнний час. Тобто ОСОБА_8 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі за релігійним обрядом аж до початку Великої вітчизняної війни 1941-1945 років. Враховуючи той факт, що мати позивача ОСОБА_2 (до укладення шлюбу - "ОСОБА_3") була народжена в с. Бишів Бишівського району Київської області 18.12.1936 року, коли шлюб між чоловіком та жінкою офіційно не реєструвався органами РАЦСу, які на той час не були створені, а також через смерть дідуся позивача ОСОБА_8 під час війни, ОСОБА_3 в актовому записі про народження ОСОБА_2 була записана за своїм дівочим прізвищем "ОСОБА_3", а вже в подальшому за церковним звичаєм користувалася та отримувала у післявоєнний час документи за прізвищем "ОСОБА_3", тобто прізвищем свого чоловіка ОСОБА_8

Також з матеріалів справи, зокрема, з ордеру (обмінного) на жиле приміщення №3157 та з довідки (виписки із будинкової книги про склад сім'ї та прописку) №531 від 01.09.1993 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по відношенню до позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває у родинних стосунках та являється її бабусею (а.с.14,20).

Крім того, родинні стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтверджуються фотографіями з сімейного архіву, які свідчать також про постійну участь спадкодавиці у житті її онуки (а.с.21-24).

Таким чином, проаналізувавши зазначені докази у сукупності, суд вважає доведеним факт родинних відносин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3

Згідно з ч.1 ст.529 ЦК Української РСР 1963 року (який був чинним на момент відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом (право представлення), лише якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем, вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

З матеріалів справи вбачається, що донька спадкодавця ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 не звернулася до нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини та фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном. Відтак, вважається такою, що не прийняла спадщину, а отже ОСОБА_1, як онука померлої не мала і не має права на спадкування в порядку ст.529 ЦК Української РСР 1963 року, як спадкоємець за законом.

Ст.256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За таких обставин, суд вважає недоцільним встановлення факту родинних відносин, а саме: того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідною онукою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки даний факт для останньої не тягне ніяких юридичних наслідків.

У відповідності до прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У відповідності до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.04.1987 року, тобто з дня отримання ордеру на житлове приміщення та ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, були її співвласниками та проживали однією сім»єю (а.с.14,15,20).

З огляду на зазначене, право розраховувати на спадкове майно у ОСОБА_1, як у спадкоємця четвертої черги за законом виникло лише після набрання чинності ЦК України.

Оскільки після смерті ОСОБА_3 відсутні інші спадкоємці, спадковим майном є 1/5 частина квартири, решта якої належить позивачу та членам її родини в рівних частках, у якій позивач проживає з 28.04.1987 року, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1.

Зважаючи на вищенаведене, та, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 235 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 70,7 кв.м, в тому числі житловою площею 40,8 кв.м.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шевчук