Справа № 136/394/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 травня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенко Д.Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс - Агро" третя особа: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвська Світлана Миколаївна про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтовує таким.

Вона, ОСОБА_1, являється власником земельної ділянки (паю) площею 3,5030 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, згідно державного акту на право власності на землю НОМЕР_1 від 12.07.2006 року (кад.НОМЕР_2), який було видано на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2319 від 28.12.2005 року.

12.07.2006 року, матір'ю від її імені було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» договір оренди за №142 належної їй земельної ділянки терміном на 10 років (п.4 Договору оренди) без чіткого визначення дати його закінчення. Вказаний договір 29.05.2007 року був зареєстрований в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 78.

У 2010 році (коли їй виповнилось 17 років), після отримання її батьками орендної плати в натуральній формі за 2010 рік, працівники Відповідача повідомили про необхідність поставлення підписів саме нею про отримання орендної плати із необхідністю надання паспорту. Прийшовши без супроводу батьків до контори господарства, вона проставила підписи у вказаних працівниками документах, вважаючи що підписує відомості про отримання орендної плати, а також працівниками було зроблено фотокопію її паспортних документів, при цьому, будь - яких умов до договору оренди землі вона не погоджувала, а примірників підписаних нею документів їй не дали. Своїм батькам з приводу підписаних документів вона нічого не повідомляла, оскільки вважала, що лише підписала відомості про отриману ними орендну плату.

Оскільки строк договору оренди земельної ділянки сплив 12.07.2006 року, та по досягненню повноліття, не бажаючи його продовжувати, завчасно, 19.11.2014 року, 09.03.2016 року, 19.06.2016 року вона зверталась із відповідними письмовими заявами до ТЗоВ «Концерн «Сімекс Агро». При поданні останньої заяви їй було повідомлено про існування підписаної нею додаткової угоди до даного договору оренди землі строк дії якої визначено на 20 років та збільшено розмір орендної плати до 3%, яка була зареєстрована приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26648345 від 01.12.2015 року).

Згідно умов вказаної додаткової угоди до договору оренди землі за №142 від 12.07.2006 року, така угода була підписана нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, коли їй було 17 років, тобто вона була неповнолітньою та, підписуючи її у 2010 році думала, що підписує відомості про отримання орендної плати, а не оскаржувану додаткову угоду до договору оренди землі.

Позивач вважає, що така додаткова угода є недійсною, оскільки Відповідачу було достовірно відомо, що вона на момент підписання додаткової угоди була неповнолітньою, враховуючи запис про народження у паспорті, а також у зв'язку із тим, що згоди її батьки на вчинення даного правочину не давали.

Набувши повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_2, та отримуючи орендну плату, вона вважала, що отримує орендну плату згідно договору укладеного 12.07.2006 року між її матір'ю від її імені та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» за №142 належної їй земельної ділянки терміном на 10 років, що було зареєстровано 29.05.2007 року в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 78.

Розмір орендної плати, який виплачувався, в т.ч. більший ніж в договорі від 12.07.2006 року, вона отримувала з врахуванням положень п.5 вищенаведеного договору оренди землі, де зазначено, що у разі коли на протязі строку дії договору будуть введені законодавчі акти, що збільшують вартість земельної ділянки (коефіцієнт індексації вартості землі) або обов'язковий мінімальний розмір орендної плати вище передбаченого договором договір вважається діючим із застосуванням обов'язкового розміру орендної плати визначеної чинним законодавством та коефіцієнтом індексації вартості землі. Оскільки розмір мінімальної орендної плати з моменту укладення договору неодноразово змінювався у зв'язку із прийняттям нормативно правових актів, зокрема Указу Президента від 19.08.2008 року за №725/2008, яким встановлювалась орендна плата не менше 3х відсотків від нормативно грошової оцінки землі, а також в зв'язку із змінами коефіцієнту індексації вартості землі, вона вважала, що отримує орендну плату за діючим договором від 12.07.2006 року.

Також зазначає, що для договору оренди обов'язкова письмова форма, то згода батьків на його укладення також мала бути у письмовій формі, чого не було дотримано при укладенні оскаржуваної додаткової угоди до договору оренди землі відповідачем.

Позивач вказує у позові, що вона підписувала заздалегідь підготовлений Товариством проект додаткової угоди до договору оренди землі з вже виконаними рукописними текстами, зокрема з визначеною умовою договору щодо строку його дії на 20 років, яка не була окремо погоджена з нею.

Дана умова додаткової угоди договору про строк його дії - 20 років, є несправедливою, на думку позивача, враховуючи, що на той час вона була неповнолітньою, враховуючи її психологічний стан, а тому такий тривалий строк дії договору створював значний дисбаланс у правах і обов'язках сторін договору, причому на шкоду їй, як орендодавцю. При цьому, такий строк договору не відповідає засадам справедливості і розумності та позбавляє її, як орендодавця права на використання нею своєї земельної ділянки для власних потреб та у повній мірі розпоряджатись своїм майном на свою корись на найбільш вигідних умовах.

Крім цього, про існування оскаржуваної додаткової угоди від 27.12.2010 року до договору оренди землі за №142 від 12.07.2006 року вона дізналась від Відповідача лише 22.08.2016 року, коли подавала останню заяву про небажання продовжувати договір оренди земельної ділянки від 12.07.2006 року, тому просить суд визнати причини пропущений нею строк позовної давності поважним та поновити строк для звернення до суду із даним позовом. Визнати додаткову угоду від 27.12.2010 року до договору оренди землі за №142 від 12.07.2006 року, реєстраційний запис № 78, а відповідно і зміни до основного договору, які було зареєстровано приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26648345 від 01.12.2015 року), укладену між нею, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро», - недійсною, а також вирішити питання понесених нею судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також зазначив, що строк позовної давності його довірителькою пропущено з поважних причин, які є об'єктивними, тому підлягає повновленню судом.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просить суд в задоволенні позову відмовити, вказавши на безпідставність позовних вимог, їх незаконність та не обґрунтованість. Свою позицію з вирішення даного спору висловив у письмовому запереченні, що додане до матеріалів справи, відповідно до якого вказав, що отримання позивачем орендної плати починаючи з 2011 року у розмірі 3 % від нормативної вартості земельної ділянки і є підтвердженням того, що Позивач знав про існування Додаткової угоди та власноруч здійснив її підписання, та погодився з її умовами. Крім цього, саме отримання Позивачем орендної плати у 2011 році й доводить той факт, що Позивач був обізнаний про укладення ним Додаткової угоди та строк позовної давності закінчився у 2014 році, тоді як звернення Позивача до суду відбулось у 2016 році, що є підставою для застосування строку позовної давності, до позову який поданий позивачем. Крім цього, факт пропуску позовної давності встановлений у рішенні Липовецького районного суду Вінницької області від 28.02.2017 року.

Крім того, визнання недійсною Додаткової угоди до Договору оренди, порушить права Орендаря передбачені Договором оренди та ст. 25, 28 ЗУ «Про оренду землі», оскільки впродовж 2006-2016 рр. Товариством понесені значні витрати на поліпшення стану земельних ділянок на незавершене виробництво, в тому числі і на спірну земельну ділянку.

Також згідно ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Земельна ділянка була передана орендарю 12.07.2006року, про що свідчить акт приймання-передачі земельної ділянки, договір оренди укладений на 10 років, заперечення позивача відсутні, таким чином навіть у випадку задоволення позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди, товариство має право користуватися земельною ділянкою й в подальшому.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін спору, вивчивши та дослідивши усі матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 (а.с.7), ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 3,5030 га, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який видано Липовецькою районною державною адміністрацією 12.07.2006 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_3, ОСОБА_1 змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на «ОСОБА_1»(а.с.6).

Судом встановлено, 12.07.2006 року матір позивача від імені останньої уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс-Агро" Договір оренди землі № 142 строком на 10 років, предметом якого є вищевказана земельна ділянка.

Вказаний Договір був зареєстрований Липовецьким відділом Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" 29.05.2007 року за № 78 (а.с. 9 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач уклала з ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" Додаткову угоду до Договору оренди землі № 142 від 12.07.2006 року (а.с. 12), якою внесено зміни щодо строку дії Договору, а також розміру орендної плати.

01.12.2015 року ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" зареєструвало в Державному реєстрі речових прав право оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 20 років, підтвердженням чому є Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №48822933 (а.с. 13).

Судом встановлено, що на момент вчинення Додаткової угоди позивач була неповнолітньою.

За правилами ст.32 ЦК України на вчинення правочину неповнолітньою особою щодо нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

За загальними правилами додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст.203 ч.2 ЦК України) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст. 222 ЦК України, правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зазначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів. Оспорювані правочини якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, що при укладені додаткової угоди від 27.12.2010 року між позивачем та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" до Договору оренди землі № 142 від 12.07.2006 року, якою внесено зміни щодо строку дії Договору, а також розміру орендної плати, було отримано згоду батьків і органу опіки і піклування на вчинення зазначеного правочину.

Аналізуючи наведене в контексті правових норм слід констатувати, що оскаржувана Додаткова угода є оспорюваним правочином.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 досягла повноліття, у зв'язку з чим набула повну цивільну дієздатність. Також позивачем визнавалась та обставина, що нею щорічно отримувалась орендна плата від ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" в розмірі, який визначений Додатковою угодою.

За правилами ст.222 ч.1 ЦК України, визначено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу, тобто якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Матеріали справи не містять доказів пред'явлення претензій позивачем відповідачеві з приводу укладеного правочину від ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наведене свідчить, що позивачем по досягненню повноліття було схвалено правочин вчинений нею, будучи неповнолітньою.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів, що вчинення оспорюваного правочину призвело до порушення права позивача, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини.

Також суд вважає, що не заслуговують на увагу суду доводи позивача стосовно порушення її прав щодо несправедливих умов стосовно строку дії договору на 20 років, оскільки у разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладені договору, законодавець надає перевагу можливості сторін самостійно вирішити питання про зміну змісту договору у зв'язку із істотною зміною обставин (приведення його змісту у відповідність до нових обставин, які сторони не передбачали), в даному випадку досягнення позивачем повноліття, так як інше не встановлено договором та не випливає із суті обставин.

Вирішуючи за заявою представника ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" питання про застосуванні позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом, судом встановлено наступне.

Встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті 261 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини 1 статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття (ч. 4 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Втім, згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З зазначеного слідує, що для ОСОБА_1 як сторони правочину (Додаткової угоди) днем початку перебігу строку позовної давності слід було б вважати день її повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки на день вчинення оспорюваного правочину вона була неповнолітньою.

Однак зважаючи на те, що права на підставі оспорюваної додаткової угоди були зареєстровані 01.12.2015 року і сааме тоді вона отримала офіційне визнання зі сторонни держави, враховуючи практику ВСУ України саме з цієї дати у позивачки виникло право на звернення з позовом до суду, а відтак строк позовної давності не пропущений.

Вказаний висновок суду грунтується на усталеній позиції ВСУ України, який неодноразово наголошував на тому, що недійсними можуть бути визнані лише зареєстровані договора оренди земельних ділянок, оскільки до їх реєстрації вони не породжують жодних юридичних наслідків для сторін.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити оскільки Додаткова угода була схвалена позивачем і при її укладенні прав позивача порушено не було, а обставини на які вона посилається не можуть мати наслідком недійсність правочину, а за умови їх доведеності можуть бути підставою для зміни чи розірвання договору оренди землі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс - Агро" третя особа: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвська Світлана Миколаївна про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко