Справа № 128/4136/16-ц Провадження № 22-ц/772/989/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.,

суддів: Іващука В.А., Ковальчука О.В.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись на те, що вона отримує пенсію за віком, інших джерел доходу не має, субсидію на оплату комунальних послуг не отримує, а тому має вкрай скрутне матеріальне становище. Відповідач є її сином і працює у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, має постійний дохід близько 12000,00 грн., а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Позивач просить (згідно уточненої позовної заяви) стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, починаючи з дати звернення до суду з позовом і пожиттєво, а судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно, починаючи стягнення з 02.12.2016 року і довічно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_4 особа, яка не брала участі у справі. У своїй скарзі вказала, що вона є колишньою дружиною відповідача у справі (шлюб розірвано 19 жовтня 2016 року). Від шлюбу у неї з відповідачем є донька Марія, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим вона звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів. Вважає, що дане рішення може вплинути на розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини. Просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, вважає, що дана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення районного суду не відповідає.

Відповідач ОСОБА_3 є військовослужбовцем, проходить службу в Військово - медичному клінічному центрі Центрального регіону та отримує заробітну плату, про що свідчить довідка про його доходи від 28.11.2016 року №556 .

Судом також було встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком в розмірі 1836,18 грн.

Відповідачем було надано заяву, в якій він просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення.

Судом було прийнято визнання позову ОСОБА_3

Задовольняючи позов , суд керувався ч.4 ст.174 ЦПК України, а саме на підставі визнання відповідачем позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Задовольняючи вимоги та визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходив із того, що відповідач офіційно працевлаштований, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання матері, а позивач є непрацездатною особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За змістом ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

В ході апеляційного розгляду колегією суддів було встановлено, що позивач отримує пенсію, працює та отримує заробітну плату, проживає разом з чоловіком, який також отримує пенсію.

Колегія суддів вважає, що такі обставини є суттєвими, вказують на те, що позивач має достатній дохід для забезпечення своїх потреб і не є особою , яка в розумінні ст. 202 СК України потребує матеріальної допомоги у вигляді аліментів від свого сина.

Крім того, як пояснила представник ОСОБА_4, існує судове рішення, за яким з відповідача вже стягуються аліменти на його батька. Дана обставина не заперечувалась ОСОБА_3

Висновок районного суду про задоволення позову ґрунтувався насамперед на тому, що відповідач є працевлаштованим та отримує таку заробітну плату, що може надавати матеріальну допомогу на утримання матері, яка її в свою чергу потребує. Проте, суд, призначаючи аліменти, всупереч ст. 205 СК України не з'ясував, чи одержує позивач утримання з інших джерел, в даному випадку від чоловіка, з яким вона проживає.

Апеляційний суд вважає, що вказаним рішенням вирішено питання про права ОСОБА_4, яка є колишньою дружиною відповідача і яка звернулася на даний час з позовом про стягнення аліментів на дитину, розмір яких залежить, крім іншого, і від існування даного рішення суду.

Суд першої інстанції вирішуючи справу, неповно з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, необгрунтовано прийняв від відповідача визнання позову і задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги приймаються до уваги колегією, адже спростовують висновки суду першої інстанції.

Відтак рішення залишатися в силі не може та підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, звязку з його необргунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 202, 205 СК України, ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: