АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/618/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

за участю секретаря: Кошельника В.М.

сторін: представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - служба у справах дітей Старокостянтинівської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що у липні 2012 року шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано. Відповідач є матір'ю дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак, має іншу сім'ю та проживає у м. Хмельницькому. Діти проживають з позивачем, виховуються ним, навчаються у Решнівецькому НВК. Мати жодного разу у школі не була, вихованням дітей не займається.

У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, позивач просив суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2016 року ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції мали місце неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що позовна заява колишнього чоловіка відповідача не містить посилання на жодний належний та допустимий доказ, який би надавав суду підстави для позбавлення батьківських прав відповідача. Про наявність висновку органу опіки та піклування ОСОБА_4 стало відомо лише з матеріалів позову. На засідання комісії з питань захисту прав дитини її не викликали.

Як стверджує апелянт, вона в повній мірі виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до своїх дітей. При цьому, навпаки, її колишній чоловік чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні її дітей.

Крім того, в позовній заяві, на думку апелянта, позивачем не вказано конкретних правових підстав для позбавлення батьківських прав матері дітей, а зазначене - лише посилання на статті СК України, що стосуються позбавлення батьківських прав.

За твердженням апелянта, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази неналежного виховання матір'ю дітей та ухилення від їх виховання, оскільки ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності за неналежне виховання дитини вона не притягувалась, ніякої профілактичної роботи з нею не проводилось.

На підтвердження порушення судом першої інстанції низки законодавчих та міжнародних актів, які гарантують право на правову допомогу, апелянт зазначає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання її представників про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтв про народження, сторони є батьками неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6,7).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_2 та його неповнолітніх дітей від 6 червня 2016 року встановлено, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають без реєстрації з батьком, ОСОБА_2, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1. Разом з ними у будинку проживає мати ОСОБА_2, поруч будинку проживають його сестри, які допомагають у вихованні дітей. Сім'я користується земельною ділянкою, в господарстві є 2 корови, теля, свині, птиця. Зі слів батька, мати дітей має іншу сім'ю та проживає у м. Хмельницькому (а.с. 9).

З інформації дирекції Решнівецького НВК «Загальноосвітня школа I-II ступенів - дошкільний навчальний заклад» слідує, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навчаються в НВК, мають достатній рівень знань. Всі виховні заходи для дітей, батьківські збори, лекторії, індивідуальні заняття для батьків відвідує лише батько - ОСОБА_2 Мати жодного разу у школі не була, з класними керівниками дітей не зустрічалась, так як з дітьми не проживає та вихованням дітей не займається (а.с. 10, 55).

Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно її синів №7 від 5 липня 2016 року відмічено, що вона самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, орган опіки та піклування Старокостянтинівської РДА вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, що відповідає інтересам дітей (а.с. 11).

Задовольняючи позов, позбавляючи ОСОБА_4 батьківських прав, суд виходив з того, що остання ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей.

Однак, з таким висновком не погоджується колегія суддів Апеляційного суду.

Сім'я, відповідно до ст. 11 ЗУ „Про охорону дитинства" № 2402-ІІІ від 26 квітня 2001 року, є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Аналіз положень ст. 164 СК України дає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які своєю винною поведінкою ухиляються від виховання дитини та виконання батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, згідно роз'яснень викладених у п.п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази неналежного виховання матір'ю дітей та ухилення від їх виховання, оскільки ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності за неналежне виховання дитини вона не притягувалась, ніякої профілактичної роботи з нею з боку органу опіки та піклування не проводилось. Судом таких доказів не здобуто.

Встановлено, що ОСОБА_4 проживає у м. Хмельницькому, має другу сім'ю і на утримані є ще діти.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні, разом із тим, останню слід попередити про необхідність зміни ставлення до своїх дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ А.В. Купельський

Суддя: /підпис/ Т.В. Спірідонова

Суддя: /підпис/ Т.О. Янчук

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

___________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Стефанишин С.Л. Категорія: 48, 52

Доповідач: Купельський А.В.