Справа № 755/308/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

За участі секретаря Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, з вимогою визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, що є предметом позову.

14 березня 2017 року Дніпрсоьким районним судом міста Києва постанвлено ухвалу про заміну відповідача Дніпровську районну у місті Києві державну адміністрацію на належного відпвідача ОСОБА_2. (а.с.64-65)

Позивач та представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, мати позивача. За життя ОСОБА_5 не залишила заповіт, спадкоємцями першої черги по закону майна ОСОБА_6 є її діти - позивач та відповідач ОСОБА_2 Позивач фактично прийняв спадщину, до складу якої входить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач звернувся до Першої Київської нотаріальної контори, однак державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим, що спадкоємцем не надано оригінал правоустановлюючого документу на квартиру, що входить до складу спадкового майна. На звернення позивача до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру, йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю згоди співвласника квартири - ОСОБА_2 На даний час позивач позбавлений можливості отримати правовстановлюючий документ на спірну квартиру, оскільки свідоцтво про право власності втрачено, також не виявилось за можливе отримати у компетентних органах дублікат правовстановлюючого документу, так як позивачу невідоме місце проживання ОСОБА_2 для отримання її згоди, тому вимушений звернутись з цим позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась.

Представник третьої особи - Першої Київської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, до суду надішла заява від третьої особи про розгляд спавши у відсутності їх уповнаоженого представника та постановити рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 20 липня 2010 року (актовий запис №627). (а.с.10)

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України)

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Як підтверджується матеріалами спадкової справи №1107/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, яка заведена Першою Київською державною нотаріальною конторою, 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадщину після смерті матері - ОСОБА_5, до складу спадщини входить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. (а.с.86)

22 грудня 2016 року держаний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко А. О. винесена постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_1 на 1/6 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті його матері померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, оскільки згідно п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача спадщини на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правоустановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві , однак спадкоємцем не надано правоустанволюючого документу, який підтверджує право власності на частку квартири на імя померлого. (а.с.102)

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 належало наступне майно: 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією від 12 жовтня 1993 року, ці обставини підтверджуються Інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 03 лютого 2015 року (вих.№КВ-2015 №2548). (а.с. 12)

Після смерті ОСОБА_5, право власності на 1/3 частину вищезазначеного нерухомого майна перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцям першої черги за законом - донці ОСОБА_2 та сину ОСОБА_1, останній прийняв спадщину, однак у встановленому порядку не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, при цьому суд враховує, що в межах даного спору відповідачем не висунуто заперечень щодо правомірності набуття позивачем права власності на спадкове майно та виникнення спору між спадкоємцями щодо поділу спадкового майна.

В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача та відповідача, потенційних спадкоємців, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв'язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після померлої матері ОСОБА_5, у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ( ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення, суд визнає за ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, право власності на 1/6 частину квартири №40, загальною площею 59,63 кв. м., в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1751,33 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, право власності на 1/6 частини квартири №40, загальною площею 59,63 кв. м., в будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1751,33 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я