ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4467/17
провадження № 2/753/3768/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних долях. В спірній квартирі зареєстровані позивачі, відповідачка та її дочка, ОСОБА_4. Останні в зазначеній квартирі не проживають та не з'являються, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не мають, у зв'язку з чим позивачі звернулися до суду з вимогою про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в частині вимог ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, з підстав, викладених у ньому та просила суд задовольнити. Пояснила, що з 26 лютого 2016 року єдиним власником квартири є ОСОБА_2 В даній квартирі з 2008 року зареєстрована відповідач та її донька. Зазначає, що з 2013 року по теперішній час в квартирі не проживають, власних речей не мають, комунальні послуги не сплачують, поштову кореспонденцію за вказаною адресою не отримують; фактична адреса місця проживання, де вона мешкає з 2011 року разом із донькою та чоловіком є АДРЕСА_2.

Представники відповідача проти позову заперечували та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є позивач, ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 3012.1996 року та договором дарування від 26.02.2016 року.

Відповідно до довідки Ф-3, виданої 09.10.2015 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Як вбачається із довідки Лівобережного поштамту ВПЗ Київ-99 від 28.04.2015 року рекомендована та цінна кореспонденція за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 протягом грудня 2014 року, січня-квітня 2015 року не надходила.

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_3 та її донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2013 року в зазначеній квартирі не проживають, особистих речей у квартирі не зберігають, квартирою не цікавляться, що підтверджується актами, виданими ЖЕД № 210 від 15.05.2015 року; від 27.05.2015 року; від 07.10.2015 року.

Крім того, факт не проживання в спірній квартирі не заперечує представник відповідача. Будь-яких належних доказів, що позивач чинить перешкоди відповідачам у проживанні у спірній квартирі представником не надано.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що відповідачі ніколи не проживали в АДРЕСА_1, оскільки весь цей час всією сім'єю (ОСОБА_3, її чоловік та донька ОСОБА_4) постійно мешкали в АДРЕСА_2. Водночас, ОСОБА_3 мала намір вийти на роботу, тому їй необхідна була реєстрація місця проживання, проте, оскільки її мати ОСОБА_7 відмовилась зареєструвати свою доньку в своїй квартирі, ОСОБА_2 попросила ОСОБА_5 прописати ОСОБА_3 в їх квартирі. ОСОБА_3 пообіцяла знятись з реєстрації через шість місяців, натомість через рік прописала свою доньку ОСОБА_4 Наголосив, що відповідачі ніколи в квартирі АДРЕСА_1 не проживали, не намагались проживати, жодних речей в квартирі не мають та жодних перешкод у користуванні цим житлом ОСОБА_2 не створювала.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_3 вже тривалий час років 8-9 разом зі своєю родиною постійно проживають АДРЕСА_2.

Згідно відповіді Дарницького районного управління поліції від 06.04.2017 року заяв чи повідомлень від ОСОБА_3 у період з 2013 року по теперішній час щодо перешкод у проживанні чи вселенні до квартири АДРЕСА_1 не надходило.

Таким чином, відповідачка та її донька, будучи зареєстрованими у квартирі, що на даний час належить позивачу на праві власності, порушують права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 Закону України "Про власність").

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Заперечення представників відповідача не підтверджено належними в розумінні ст.57-58 ЦПК доказами, тому є недоведеним.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 та її донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не є власниками спірної квартири, у спірній квартирі не проживають, особистих речей у квартирі не зберігають, квартирою не цікавляться, їх необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Керуючись ст.10, 11, 60, 79, 88, 169, 209, 213-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.317, 319, 361, 391, 405 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3та її доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА