АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Чубрей І.І.

за участю: представника Вороновицької сільської ради Кельменецького району Єфтемія Р.Ф., ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_3 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно.

Вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв його батько - ОСОБА_8 як спадкоємець за заповітом шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька є лише він.

Він своєчасно звернувся до приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття

спадщини, однак постановою нотаріуса від 2 червня 2015 року йому відмовлено

у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

Посилаючись на ці обставини, просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

На вказане судове рішення ОСОБА_6 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказують на те, що представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, хоча у рішенні суду зазначено, що сільський голова визнав позов.

На думку апелянтів, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження факту прийняття його батьком - ОСОБА_8 спадщини після смерті ОСОБА_7

ОСОБА_6 зазначає в апеляційній скарзі, що вона перебувала на утриманні спадкодавця ОСОБА_7 більше одного року до її смерті, тому відповідно до ст.531 ЦК УРСР 1963 року має право на спадщину.

ОСОБА_3 вказує в апеляційній скарзі на те, що вона набула право власності на спірний будинок за набувальною давністю, проте суд не залучив їх до участі у справі і ухвалив рішення, яким вирішено питання про її права та обов'язки.

Колегія суддів, вважає, що апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апелянти ОСОБА_6 і ОСОБА_3 у своїх апеляційних скаргах посилаються на те, що вони мають право на спірний будинок, однак суд не залучив їх до участі у справі і ухвалив рішення, яким вирішено питання про їх права та обов'язки.

При цьому ОСОБА_6 зазначає, що вона перебувала на утриманні спадкодавця ОСОБА_7 більше одного року до її смерті, тому відповідно до ст.531 ЦК УРСР 1963 року має право на спадщину, а ОСОБА_3 вказує на те, що вона набула право власності на спірний будинок за набувальною давністю.

Однак обставини, на які посилаються апелянти, повинні бути встановлені у передбачений законом спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 26 серпня 2015 року скасовано рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 6 липня 2015 року, яким встановлено факт перебування ОСОБА_6 на утриманні ОСОБА_7, а заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду у зв'язку з наявністю спору про право на спадкове майно.

Інших доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_6 на утриманні спадкодавця ОСОБА_7 суду не надано.

Необгрунтованим є посилання апелянта ОСОБА_3 на набуття нею права власності на спірний будинок за набувальною давністю.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно , транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

В пункті 11 вказаної вище Постанови зазначено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

ОСОБА_3 не надала суду рішення суду про визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю або інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту набуття нею права власності на спірний будинок за набувальною давністю.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" роз'яснив судам, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову в прийняті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду , апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.292, 314 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак