Справа № 323/3243/16-ц
№ провадження 2/323/43/17
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

21.04.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

секретаря - Тахтаул А.Л.,

за участю

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 14246,76 грн., зазначивши, що 23.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (надалі Кредитний договір), за яким відповідач отримала кредит на суму 6141,81 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18,00% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення до 31.12.2015 року. Позивач виконав свої зобовязання повністю шляхом зменшення розміру заборгованості за кредитним договором № SAMDN8766 від 11.06.2008 року. Оскільки боржник систематично не виконує обовязки за Кредитним договором, станом на 19.09.2016 року виникла заборгованість, яка становить в 14246,76 грн. та складається з 5630,54 грн. заборгованості за основною сумою кредиту, 2714,01 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 5180,06 грн. пені та комісії, 722,15 грн. штрафу

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Пояснив, що сума 5180,06 грн. складається лише з пені за несвоєчасне повернення кредиту, а комісія відповідачу не нараховувалась.

Відповідач ОСОБА_2, позов визнала частково, а саме в розмірі заборгованості по несплаті основної суми кредиту, у питанні про стягнення процентів поклалась на розсуд суду, проти стягнення пені та штрафу заперечувала, вважаючи їх неспіврозмірними сумі основної заборгованості.

Також за клопотанням відповідача в судовому засіданні було досліджено оригінал Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 23.12.2013 року, та відповідач підтвердила, що вона таку угоду укладала, і підтвердила, що на ній стоїть її підпис.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти.

Судом встановлено, що 23.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір, за яким відповідач, шляхом реструктуризації заборгованості за кредитним договором SAMDN8766 від 11.06.2008 року отримала кредит у сумі 6141,81 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18,00% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення до 23.12.2015 року.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору вказану суму кредиту відповідач зобовязалась повертати шляхом внесення щомісяця платежу у розмірі 307,34 грн., що включав частину основної суми кредиту, проценти за користування кредитом та інші витрати відповідно до кредитного договору.

Відповідно до п. 2.8 Кредитного договору, при порушенні відповідачем зобовязань по погашенню кредиту він сплачує позивачу пеню у розмірі, вказаному в Умовах та правилах надання продукту кредитних карт, тобто в розмірі 0,1% від суми заборгованості (п. 1.1.5.25 Умов та Правил.

Крім того, пунктом 2.2 Кредитного договору було передбачено, що у разі пропущення строків погашення заборгованості більше ніж на 31 календарний день, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 722,15 грн.

Таким чином, факт виникнення між позивачем та відповідачам кредитних відносин підтверджується матеріалами справи та відповідачем не оспорюється.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Оскільки відповідач не оспорює розмір заборгованості з повернення основної суми кредиту в сумі 5630,54 грн., суд на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України вважає цю обставину такою, що не підлягає доказуванню та є встановленою.

Наявність заборгованості по сплаті процентів у розмірі 2714,01 грн. відповідачем також фактично не спростована та підтверджується як розрахунком позивача, так й випискою з карткового рахунку відповідача, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав й для стягнення цієї суми.

Разом з цим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 722,15 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Як випливає з виписки з карткового рахунку відповідача, останній платіж за Кредитним договором був сплачений 27.02.2014 року на суму 310 грн.

За змістом п. 2.1 Кредитного договору, що місячний платіж у розмірі 307,34 грн. відповідач мала сплачувати не пізніше 25-го числа кожного місяця. Оскільки черговий платіж, який мав був внесений до 25.03.2014 року, відповідач не внесла, право на стягнення штрафу у позивача виникло на 31-й календарний день після цього, тобто 27.04.2014 року, а строк позовної давності в силу вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України сплинув через рік, тобто 27.04.2015 року. Оскільки позов поданий лише у жовтні 2016 року, а відповідач заперечувала проти стягнення з неї цього штрафу, ці вимоги не можуть бути задоволені.

З тих же підстав позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за неналежне виконання договірних зобовязань можуть бути задоволені лише в межах однорічного строку позовної давності.

Так, згідно правового висновку Верховного Суду України, який висловлений у постанові від 19.03.2014 року № 6-20цс14, Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК).

Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (стст.530, 631 ЦК).

Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту до 23.12.2015 (п. 1.2 Кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 25 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п. 2.1 Кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст.253 ЦК).

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами Кредитного договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Оскільки позов поданий лише у жовтні 2016 року, то пеня може бути стягнута з відповідача лише в межах однорічного строку позовної давності, тобто окремо за кожним з несплачених платежів за жовтень, листопад та грудень 2015 року, що в загальній сумі складає 311,24 грн.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 8, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Запорізька область, м. Оріхів, вул. Богдана Хмельницького (Шмідта), б. 25, кв. 4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (р/рахунок № 3111 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ) заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості б/н від 23.12.2013 року станом на 19.09.2016 року в розмірі 8655,79 грн. (вісім тисяч шістсот пятдесят пять грн. 79 коп.), в тому числі 5630,54 грн. заборгованості за основною сумою кредиту, 2714,01 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 311,24 грн. пені.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Запорізька область, м. Оріхів, вул. Богдана Хмельницького (Шмідта), б. 25, кв. 4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (р/рахунок № 3111 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ) судовий збір в розмірі 837,27 грн.

Повний текст рішення складений 25.04.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3