Справа № 163/399/17
Провадження № 2/163/140/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно.

Свій позов мотивує тим, що їй, ОСОБА_1, та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на ? вищезазначеного домоволодіння.

Позивач зазначає, що являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4. Спадщину прийняла, оскільки постійно проживала в будинку разом з спадкодавцем, і надалі продовжує в ньому проживати. Інші спадкоємці, доньки померлого, - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за повідомленням нотаріуса, спадщину у встановлені законом строки не прийняли. Проте вона оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

У зв'язку з наведеним, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не з'явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 одружились 05 січня 1959 року, та після реєстрації одруження їм було присвоєно прізвища - «ОСОБА_1» (а.с.4).

Рішенням виконавчого комітету Любомльської міської ради народних депутатів №159 від 27.08.85 доводиться та обставина, що ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1.

З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі об'єкти, а це зокрема: житловий будинок, прибудова, літня кухня, веранда, сарай, вбиральня, огорожа, ворота з хвірткою, по АДРЕСА_1 були побудовані в 1985, 1986 та 1990 роках.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.3).

Статтею 22 КпШС України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Тобто, між спадкодавцем та спадкоємцем ОСОБА_1 існували правовідносини, що виникають із права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Судом встановлено, між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем будь-якої домовленості про розподіл часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами 1990 року побудови по АДРЕСА_1, у тому числі і нерівний, не існувало.

Таким чином, на підставі наявних доказів та положень чинного на той час законодавства, суд дійшов висновку про те, що частки спадкодавця та позивача ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на домоволодіння є рівними, і складають по 1/2 частки вищевказаного житлового будинку.

В свою чергу, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на ? житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, відповідно як дружина спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є доньки померлого - ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Проте, як вбачається з матеріалів спадкової справи, останні у посвідченій приватним нотаріусом заяві вказали, що спадщину в установлені законом строки не прийняли і в подальшому не мають наміру звертатись у суд за продовженням додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину. Проте постановою приватного нотаріуса від 24.01.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 останній було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Відповідачі в своїх заявах позов визнали, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.