Справа № 549/39/17
Провадження № 2/549/37/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в особі : головуючого - судді Глущенко Н.М.

при секретарі Бибик О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ :

03.02.2017 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, який мотивувала тим, що 29.05.2015 року зареєструвала з відповідачем шлюб, який рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12.10.2016 року було розірвано.

Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з дитинства, оскільки має захворювання - ОСОБА_4, вроджена вада серця: перимембранозний дефект міжшлуночкової перетинки без ознак легеневої гіпертензії.

В звязку із лікуванням сина позивач витрачає щомісячно значні кошти від 3000 до 7000 гривень. В даний час позивач не працює, її дохід складається з державної соціальної допомоги на дитину-інваліда в розмірі 1405 грн, допомоги по народженню дитини в сумі 860 гривень та аліменти в сумі 500 гривень, які примусово стягуються через орган державної виконавчої служби з відповідача, а всього 2265 грн.

Посилаючись на ці обставини просила стягувати з відповідача додаткові витрати на утримання сина в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитини повноліття, а також судовий збір.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що він не працює, навчається, сплачує аліменти на утримання сина, тому матеріально не спроможний нести додаткові витрати на утримання сина.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України.

Як встановлено судом, 29.05.2015 року сторони уклали шлюб, який рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12.10.2016 року було розірвано (а.с.12-13).

Від сумісного проживання мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10), який після розірвання шлюбу проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем.

Дитина хворіє на ОСОБА_4, має вроджену ваду серця: перимембранозний дефект міжшлуночкової перетинки без ознак легеневої гіпертензії, в звязку з чим потребує постійного лікування, що підтверджено медичними висновками (а.с.18).

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області області від 12.08.2016 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, щомісячно до повноліття дитини. (а.с.14-15).

Так, ст.180 СК України покладає обовязок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з положень вищезазначених норм Закону, підставою для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я когось із них та інші випадки, передбачені СК України.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства).

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною 3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Закон не ставить розмір аліментів у залежність від соціальних стандартів країни проживання дитини, а повязує їх із матеріальним станом батьків, їх можливостей, стану здоровя дитини, її рівня розвитку, потреб та інших істотних обставин.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

В силу ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

За змістом закону розірвання шлюбу та сплата аліментів на дитину, не звільняє від обовязку брати участь у додаткових витратах на неї, що викликані хворобою, каліцтвом та іншими особливими обставинами, що розяснено і в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Зважаючи на те, що позивач отримує аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, допомогу по народженню дитини в сумі 860 гривень та державну соціальну допомогу на дитину лише в сумі 1405 грн.та ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що відповідач має регулярний та стабільний дохід, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не має регулярного та стабільного доходу, навчається на 5 курсі Полтавської державної аграрної академії денної форми навчання. Його мати ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи батько ОСОБА_6 перебуває на обліку як безробітний (а.с.). Однак ОСОБА_2, є молодою, здоровою та працездатною людиною, а тому повинен відшукувати роботу, яка могла б забезпечити і його достойне існування, і надання достатньої допомоги своїй хворій дитині.

Крім того, суд приходить до висновку про рівність часток обох батьків в участі у додаткових витратах на сина, який є інвалідом та має тяжку хворобу, що в майбутньому неодмінно викличе потребу в інших, непередбачених витратах, які доведеться покривати позивачу, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Отже, дослідивши обставини справи, перевірив їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, стягнувши з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, які в сукупності з іншими доходами будуть покривати фактично понесені позивачем додаткові витрати на утримання дитини щомісячно.

В звязку з частковим задоволенням позову, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави 640 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 185 СК України, ст.ст. 10,11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 гривень додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно, починаючи з 03 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 640 грн.00 коп. грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинский районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення cуду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя