АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2856/15-ц 22-ц/774/684/К/17
Справа № 214/2856/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/684/К/17 ОСОБА_1
Категорія 5 (IV) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участі секретаря: Гладиш К.І.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

представника третьої особи виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, треті особи: . Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького МУЮ, Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке Бюро технічної інвентаризації» про визнання членом сімї наймача, визнання права користування жилим приміщенням, визнання недійсним та скасування рішення та свідоцтва про приватизацію, скасування реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати його членом сімї ОСОБА_2, наймача жилого приміщення у квартирі АДРЕСА_1; визнати за ним право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24 вересня 2005 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 (до одруження «Філіповою»), відповідачкою по справі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Їх сімя, починаючи з 2005 року по 08 березня 2015 р. проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, наймачем останньої є відповідачка.

Юридичне право користування квартирою (тобто зареєстровані у ній) мають відповідачка та син, його, позивача, реєстрація у останній відсутня.

08 березня 2015 року його, позивача, дружина зібрала свої особисті речі та разом із сином пішла від нього. Трохи згодом повідомила його про те, що у квартирі він, позивач, ніхто і щоб виїжджав із неї. Враховуючи ті факти, що йти йому нікуди (права користування іншим жилим приміщенням не має), що квартира є єдиним його житлом і за законом має право на користування нею, він вимушений звернутися до суду з даним цивільним позовом.

Протягом 10 років він з відповідачем проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство та побут, спільно утримували, прибирали та дбали про квартиру, одним словом, користувався її житлом нарівні з нею.

Крім того зазначив, що під час розгляду даної справи, відповідачі по справі стали власниками квартири. Дана дія відбулась на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації виконкому Саксаганської районної у місті ради від 30 червня 2015 року, згідно рішення останнього за №201 від 20 травня 2015 року. Право спільної часткової власності на квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції від 22 липня 2015 року. Вважає, що дана приватизація є незаконною, оскільки внаслідок прийняття органом приватизації рішення про передачу у власність відповідачки та його сина квартири, були порушені його, позивача, житлові права.

Уточнивши та змінивши позов, в останній його редакції, зазначивши відповідачем також виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, позивач просив суд визнати його, ОСОБА_4, членом сімї ОСОБА_2, наймача жилого приміщення у квартирі АДРЕСА_2 (колишня «Мелешкіна»), у м. Кривому Розі, у період з 25 жовтня 2013 по 08 березня 2015 року; визнати за ним право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 (колишня «Мелешкіна») у м. Кривому Розі; визнати недійсними та скасувати рішення органу приватизації виконкому Саксаганської районної у місті ради за № 201 від 20 травня 2015 року та свідоцтво про право власності від 30 червня 2015 року, видане на підставі рішення органу приватизації виконкому Саксаганської районної у місті ради за №201 від 20 травня 2015 року; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_3 (колишня «Мелешкіна») у м. Кривому Розі, шляхом виключення запису про здійснену державну реєстрацію даної квартири з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 членом сім'ї ОСОБА_2, наймача квартири АДРЕСА_4 у період з 25 жовтня 2013 року по 08 березня 2015 року.

Визнано за ОСОБА_4 право користування квартирою №15 будинку №40 по вул. Володимира Великого у м. Кривому Розі.

Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №201 від 20 травня 2015 року в частині приватизації квартири АДРЕСА_4.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 30 червня 2015 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №201 від 20 травня 2015 року.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1523 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Зауважує на тому, що позивач проживав у спірній квартирі без реєстрації, куди вселився тимчасово, оскільки збирався накопичувати кошти на купівлю квартири.

Позивач жодного разу не висловлював бажання зареєструватися в спірній квартирі, оскільки був зареєстрований в квартирі своїх батьків і мав намір використати своє право на приватизацію цього житла.

На момент вселення в спірну квартиру позивач не був членом сімї наймача, а саме її батька ОСОБА_8

Наполягає на тому, що з моменту вселення позивача в спірну квартиру, та до часу виселення, позивач вважався тимчасовим мешканцем, що відповідно до вимог ст.ст. 98, 99 ЖК України та ст.818 ЦК України не надає йому права на займане жиле приміщення.

Також відповідач вказує на те, що питання про реєстрацію позивача в спірній квартирі ніколи не поставало, а зняття з реєстрації в квартирі батьків відбулось по рекомендації представника позивача.

Крім того вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин ст. 405 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії ордера №1460 від 26 серпня 1974 року, квартира за адресою: вул. Мелешкіна, 40/15 була надана ОСОБА_8 зі складом сім'ї: ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

ОСОБА_2 станом на 2005 рік проживала та була зареєстрована в спірній квартирі.

24 вересня 2005 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_2, від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в 2005 році вселився до спірної квартири, де на той час проживав також батько ОСОБА_2 ОСОБА_11

Письмову згоду на вселення позивача інші особи, які проживали в квартирі, не надавали.

ОСОБА_11 згоду на реєстрацію позивача, як основний маймач, не надавав.

За життя ОСОБА_11, позивач та ОСОБА_2 проживали в окремій кімнаті.

Після смерті в 2012 році ОСОБА_11, 25 жовтня 2013 року був укладений договір, згідно якого ОСОБА_2 визначена як наймач квартири.

В спірній квартирі позивач проживав до вересня 2015 року.

До 08 березня 2015 року позивач та ОСОБА_2 вели спільне господарство.

22 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Місце проживання позивача з 1998 року по 27 вересня 2015 року було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

30 червня 2015 року було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_7, право спільної часткової власності на квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції від 22 липня 2015 року.

27 вересня 2015 року позивач знявся з реєстрації за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, 40/223 та зазначив, що вибуває за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, 40/15.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини по користуванню жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду врегульовані главою 2 розділу III Житлового Кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 2 від 12 квітня 85 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, із змінами, судовому розгляду відповідно до ст.24 ЦПК України, підлягають спори, пов'язані з договором найму жилого приміщення, про визнання і втрату права на жиле приміщення.

Відповідно до п. 9 вказаної постанови, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року №6-60цс-12, яка в силу ст.360-7 ЦПК України, має застосовуватись судами України, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК УРСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім'ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Згідно із ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї , який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв'язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на імя члена сімї, який має право користуватися квартирою.

Частиною 2 ст.107 ЖК України передбачено, що член сім'ї, який вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, втрачає право користування жилим приміщенням, із якого вибув.

Як убачається з матеріалів справи, на момент вселення позивача до спірної квартири, наймачем вказаної квартири був батько відповідачки - ОСОБА_11, який помер в 2012 році.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позовних вимог позивача про визнання його членом сімї наймача та визнання права користування жилим, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтвердили згоду всіх членів сім'ї наймача на вселення позивача в спірну квартиру та не доведено, що він набув право користування спірною квартирою на законних підставах.

Крім того слід зазначити, що позивач зберіг своє право користування квартирою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна 40/223, яка перебуває у комунальній власності, де він був зареєстрований та знявся з реєстрації лише 27.03.2015 року, а в квітні 2015 року звернувя із даним позовом до суду, ним раніше не ставилось питання щодо зняття з реєстрації за вказаною адресою, він не ставив питання щодо реєстрації у спірній квартирі та померлий батько відповідача не зверталась за життя до відповідних органів з питання реєстрації позивача у спірній квартирі.

Вище наведене свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги позивача про визнання його членом сімї наймача та визнання права користування жилим підлягають задоволенню, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача.

Оскільки позовні вимоги щодо визнання недійсним та скасування рішення та свідоцтва про приватизацію, скасування реєстрації права власності є похідними від позовних вимог про визнання позивача членом сімї наймача та визнання права користування жилим, то в їх задоволенні також слід відмовити.

За викладених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не були правильно встановлені та належно перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено без додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено без урахування вимог Житлового Кодексу України, тому підлягає скасуванню на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення по справі.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_2, виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання членом сімї наймача, визнання права користування жилим приміщенням, визнання недійсним та скасування рішення та свідоцтва про приватизацію, скасування реєстрації права власності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: