Справа № 522/2732/16-ц
Провадження №2/522/5459/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі

головуючого судді -Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ткаченко О.О.,

розглянувши в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Управління державної реєстрації Головного управління юстиції в Одеській області про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договорів купівлі-продажу майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Приморського районного суду м. Одеси із вищезазначеним позовом, згідно якого зазначили, що 29.12.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність грошову суму в розмірі 1158506,50 гривень, що в еквіваленті складає 145000 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань, 29.12.2011 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, яким забезпечувались вимоги ОСОБА_6 щодо виконання ОСОБА_1 зобовязань за договором позики. Предметом іпотеки було визначено квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, 29.12.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого були визначені способи та порядок позасудового звернення стягнення не предмет іпотеки.

У звязку з невиконанням зобовязання за договором позики, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 була стягнута заборгованість за договором позики в розмірі 10010609 гривень, проте під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 відмовився від позову.

14.11.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2011 року було зареєстроване право власності на спірну квартиру. Позивач зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось із порушенням умов договору та вимог законодавства, яке полягало в тому, що ОСОБА_1 жодних письмових вимог від ОСОБА_6 про усунення порушень щодо виконання умов договору позики не отримував. Крім того, в порушення п.8 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, ОСОБА_6. не надсилав жодних повідомлень про перехід до нього права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань за договором позики.

Крім того, позивач зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось незважаючи на факт перебування квартирою під арештом, який був незаконно знятий за рішенням суду, яке не набрало законної сили.

У звязку з неповідомленням позивача з боку ОСОБА_6 про перехід до останнього права власності на предмет іпотеки, зокрема про вартість предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі незалежної оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, ОСОБА_1 був позбавлений можливості отримати компенсацію перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Крім того, позивач зазначив, що під час посвідчення іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2011 року надавалась згода дружини іпотекодавця ОСОБА_1І,, ОСОБА_2, а отже звернення стягнення на предмет іпотеки, повинно було здійснюватись виключно у судовому порядку.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив визнати незаконною та скасувати проведену реєстрацію право власності на спірну квартиру за ОСОБА_6

Крім того, посилаючись на те, що ОСОБА_6 незаконно отримавши у власність спірну квартиру, в подальшому відчужив обєкт нерухомості за договором купівлі-продажу ОСОБА_3, який в свою чергу уклав договір іпотеки з ОСОБА_4, за яким передав вказану квартиру в іпотеку. 24.12.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купив вказану квартиру. Позивач зазначив, що вказані правочини укладенні в порушення вимог законодавства. Крім того, зазначили, що договір купівлі-продажу від 16.05.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, іпотечний договір, укладений 19.05.2015 року на квартиру між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, договір купівлі-продажу квартири від 24.12.2015 року були фіктивними, тобто не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а мали на мету приховування незаконної реєстрації права власності на ці квартиру за ОСОБА_6

Крім того, позивач зазначає, що факт одночасного укладення договору іпотеки та договору купівлі-продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 свідчать про зловмисну домовленість між собою, спрямовану на незаконне позбавлення належної ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 та виселення його та членів їх сімї з цієї квартири.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив визнати недійсними договір купівлі-продажу спірної квартири укладені 16.05.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3; договір купівлі-продажу спірної квартири укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 24.12.2015 року.

У судовому засіданні представник позивачів за довіреністю - ОСОБА_8 наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідачів - ОСОБА_9 заперечував проти позову, зазначив, що жодних порушень закону та недодержання умов договору, під час реєстрації права власності на квартиру за померлим ОСОБА_6 не відбулось.

Представник третьої особи до суду не зявився, заперечень проти позову не надав.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом, після відкриття провадження по справі, було встановлено, що ОСОБА_6 помер, у звязку з чим, ухвалою від 11.04.2017 року провадження в частині позовних вимог до нього, було закрито.

9 грудня 2011 року між ОСОБА_6 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладеного договір позики грошей відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошову суму в розмірі 1158506,50 гривень, та зобовязався повернути запозичені грошові кошти до 29.12.2012 року, у подальшому договір позики грошей було пролонговано до 29.12.2013 року.

Факт укладення вказаного договору, а також факт невиконання відповідного зобовязання, не заперечувався представником позивачів

В якості забезпечення виконання зобовязання за договором позики, від 29.12.2011 року між тими самими особами, було укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_6 нерухоме майно - квартиру №12, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, буд. 45, що підтверджується копією іпотечного договору від 29.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, за реєстром № 1806.

Одночасно з укладенням договору позики грошей та іпотечного договору, сторони уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно п. 11 вказаного договору, при зверненні стягнення на предмет іпотеки, перехід права власності на предмет іпотеки відбувається після спливу 30-денного строку з моменту надіслання на адресу позичальника письмової вимоги про усунення порушення основного зобовязання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання зазначеної вимоги, шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателся. Іпотекодавець надає згоду на таке набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, та у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником договору позики, додаткова згода іпотекодавця на набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки не потрібна.

Судом, зокрема з матеріалів реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 встановлено, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору позики, 07 квітня 2014 року ОСОБА_6 склав заяву про порушення зобов'язання, та попередження про те, що у разі невиконання вимоги про повернення позики у сумі 1158506,50 грн., право власності на предмет іпотеки перейде до ОСОБА_6 відповідно до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказана заява була посвідчена нотаріально, зареєстрована за № 523 та направлена на адресу ОСОБА_1 про що свідчить рекомендоване повідомлення курєрської служби «Weltex» від 05.05.2014 року за № 00271510-ААWH із описом вкладеного, а саме «нотаріально посвідчена заява про виконання вимог та стягнення предмета іпотеки від 07.04.14 року». Судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання кореспонденції.

Таким чином, посилання позивача на невиконання умов договору та вимог законодавства в частині не направлення відповідної заяви-попередження, спростовуються матеріалами справи.

Крім того, посилання представника позивача на неналежне оформлення поштової накладної курєрської служби «Weltex» не приймаються до уваги, оскільки суду не зазначено в чому саме полягає неналежне оформлення, та який акт законодавства був порушений при його складенні.

Суд, зокрема з заяви від 07.04.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_11, за реєстром № 524, встановив, що ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_12 склав заяву про повідомлення про перехід до нього права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань за договором позики, що свідчить про виконання вимог п.8 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, ОСОБА_6. не надсилав жодних повідомлень

Таким чином, суд вважає, що посилання позивачів на порушення процедури позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставним.

Щодо посилання представника позивачів на обставину скасування арешту з боку державного реєстратора, суд зазначає наступне.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2014 року був скасований арешт та знята заборона відчуження з нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1І,, а саме на квартиру АДРЕСА_2, виключениз запис щодо обтяження стосовно вказаної квартири з Єдиного реєстру заборон відчужень обєктів нерухомого майна.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.01.2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси було скасовано, при цьому єдиною причиною скасування рішення суду першої інстанції є обрання неправильного способу захисту порушеного права. Зазначено, що питання про скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника вирішується в порядку ст. 383 ЦПК України, шляхом подання відповідної скарги.

Крім того, згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 01.12.2014 року про поновлення строку на апеляційне оскарження, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, державна виконавча служба звернулась із апеляційною скаргою лише 14.10.2014 року, що свідчить про те, що рішення суду першої інстанції станом на 03.10.2014 року було таким, що набрало законної сили.

Крім того, суд зазначає, що обтяження у вигляді заборони, було накладено в інтересах ОСОБА_13, для унеможливлення відчуження вказаної квартири позивачами. Таким чином, скасування арешту на вказану квартиру жодного разу не порушує права позивачів. Крім того, суд зазначає, що позовні вимоги не містять вимог щодо визнання дії державного реєстратора в частині скасування арешту неправомірними, а відтак суд не вправі надавати відповідну оцінку таким діям.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2013 р. № 868 (із змінами і доповненнями), який діяв на час здійснення реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_6З, визначено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до вищевказаного Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у випадку відсутності підстав для відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав.

Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться зокрема на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Судом встановлено, що права позивачів порушені не були, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку», відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, позивач був повідомлений про наявність боргу, надано строк для його погашення, позивача повідомлено про перехід права на предмет іпотеки до ОСОБА_6

Надаючи оцінку посиланням представника відповідача на необхідність судової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, стосовно договорів, право на укладення яких повязується законом зі згодою інших осіб, суд зазначає наступне.

Так, договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2011 року та іпотечний договір від 29.12.2011 року укладені зі згоди дружини ОСОБА_2. Оскільки між позивачами відсутній спор щодо порушення права на частку у спільному майні подружжя, а вимоги щодо визнання вказаних договорів недійсними позивачами не заявлялись, підстави для невиконання умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2011 року в частині позасудової процедури оформлення права власності на предмет іпотеки відсутні. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки договором встановлений такий порядок, підстави для задоволення позову в цієї частині відсутні.

Відмовляючи в задоволенні вимог позовної заяви щодо визнання наступних договорів купівлі-продажу недійсними, суд зазначає наступне.

Так, дійсно, судом встановлено, що 16.05.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, 45 в м. Одесі, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_14, за реєстром № 891.

24.12.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_14, за реєстром № 2754.

Відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимоги, суд зазначає, що вимога про визнання вказаних договорів недійсними є похідною від вимоги про скасування державної реєстрації обєкту нерухомості. Оскільки у вказаній вимозі було відмовлено, у позивача відсутнє право вимоги, на визнання вказаних договорів недійсними.

Крім того, суд зазначає, що доказів фіктивності вказаних договорів, позивачами не надано, посилання на зловмисну домовленість є припущенням, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208,209,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Управління державної реєстрації Головного управління юстиції в Одеській області про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договорів купівлі-продажу майна відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

12 квітня 2017 року