Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1972/16-ц
Провадження №: 2/332/29/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів.

У своєму позові позивач вказав, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого було відступлене право вимоги заборгованості по кредитному договору №0704/0208/45-006 від 21 лютого 2008 року.

Того ж дня, між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу відповідно до якого було відступлене право вимоги заборгованості по кредитному договору №0704/0208/45-006 від 21 лютого 2008 року.

Позивач вважає вказаний договір в частині передачі ТОВ «Кредитні ініціативи» права за кредитним договором №0704/0208/45-006 від 21 лютого 2008 року, який укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_1, недійсним виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 розпорядження №352 від 06 лютого 2014 року виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2014р. за №342/25119, до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів):

- фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги;

- набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення;

- отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» не є фінансовою установою, оскільки не внесена до відповідного реєстру фінансових установ та не має відповідної ліцензії на здійснення фінансових послуг.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 4 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що факторинг є фінансовою послугою.

21 лютого 2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладений кредитний договір №0704/0208/45-006, відповідно до якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 55 000 доларів США на строк по 21 лютого 2038 року.

Погашення кредиту та сплата процентів за період користування кредитом здійснюється шляхом здійснення шляхом фіксованих платежів у сумі 561,51 доларів США, тобто в іноземній валюті.

Згідно ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» резиденти та нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Відповідно до ст. 5 вказаного Декрету Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Для того щоб спочатку прийняти на баланс вимоги за кредитним договором в доларах США, а потім щомісячно вимагати від клієнта внесення в касу кредитних платежів, факторингова компанія повинна отримати в Національному банку України генеральну валютну ліцензію.

Проте, ТОВ «Кредитні ініціативи» не мають ліцензії на здійснення валютних операцій, а отже і не має права приймати на свій рахунок від ОСОБА_1 платежі за кредитним договором. Таким чином діяльність компанії з питання внесення щомісячних платежів у вільно конвертованій валюті - долар США є незаконною.

Відтак, договір факторингу від 28 листопада 2012 року суперечить актам цивільного законодавства, оскільки відповідач ані генеральну, ані індивідуальну ліцензію НБУ не отримував, а відтак і не міг набути прав вимоги за валютним кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч 3.ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Визнання правочину недійсним є наслідком його вчинення з порушенням закону.

У своєму позові позивач просить визнати недійсним договір факторингу укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ "Кредитні ініціативи, відповідно до якого було відступлене право вимоги заборгованості по кредитному договору №0704/0208/45-006 від 21 лютого 2008 року.

У судове засідання позивач не зявився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку. Суд розглядає дану справу без участі позивача, оскільки ним неодноразово подавалася заява про відкладення розгляду справи без поважних причин 03.10.2016 р., 14.12.2016 р., 17.03.2016 р., в яких він вказував про те, що бажає особисто прийняти участі у розгляді справи.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав заяву та свої заперечення проти позову, в яких просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позову.

У своїх запереченнях вказав, що ОСОБА_1 не є стороною спірного правочину, укладеного між юридичними особами, що спірними правочинами його права не порушуються, адже сама по собі заміна кредитора у зобов'язанні не змінює обсягу прав та обов'язків позичальника та не збільшує його відповідальності, відповідно, особа кредитора не впливає на належне виконання обовязків боржником, тому позивач позбавлений можливості оскаржувати або ставити питання про недійсність Договору відступлення прав вимоги.

Оскільки договір права вимоги ніяким чином не порушує його права як позичальника, не впливає на обсяг прав та обовязків визначеним кредитним договором.

Крім того, 11.08.2015 року позивач звертався до ТОВ Кредитні ініціативи з проханням розглянути можливість реалізації квартири в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що21 лютого 2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладений кредитний договір №0704/0208/45-006, відповідно до якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 55 000 доларів США на строк по 21 лютого 2038 року.

Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг визнається фінансовою послугою.

Ст. 5 вищезазначеного закону встановлює, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами- субєктами підприємницької діяльності.

Особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ.

Тобто, в законодавстві міститься пряма вказівка на те, що послуги факторингу надаються тільки фінансовими установами.

Згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого за розпорядженням №1121 від 18.09.2008 року Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» - фінансова компанія, що веде свою діяльність відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серія ФК № 214 від 22.09.2008 року встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» юридична особа, яка має статус фінансової установи за законодавством України та внесена до Державного реєстру фінансових установ України.

Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Суд вважає, що позивач прийшов до помилкового висновку про неправомірність набуття прав вимоги TOB «Кредитні ініціативи», чи безпідставність заявлених вимог TOB «Кредитні ініціативи» до позичальників за кредитними договорами укладеними в іноземній валюті.

Ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а у випадку укладення договорів між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ Факторингова компанія ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги .

Крім цього, суд вважає, що посилання позивача на той факт, що ТОВ Кредитні ініціативи не має права приймати платежі за кредитним договором є безпідставними, та не заслуговують на увагу.

Оскільки відповідно до пунктів 2.1., 2.2. спірного договору факторингу, ТОВ «Кредитні ініціативи» має право нараховувати , в якості нового кредитора проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до Боржників.

Крім того, до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли всі права кредитора.

Таким чином, у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не знайшов свої докази та обґрунтування, і тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 261, 267, 1079 ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної чинності після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.О.Мєркулова