Справа № 2-3182/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2017 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Пономаренко М.В.

розглянувши в порядку ст.197 ч.2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1на дії державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ "ВіЕйБі Банк" звернулася до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.05.2017 р. ВП51837571; зобовязати державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відновити виконавче провадження №51837571; зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування скарги зазначено, що 27.11.2012 року Тернівським районним судом м.Кривого Рогу ухвалено рішення у цивільній справі № 2-3182/2011 за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11910 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.09.2010 року 93969,90 грн., по відсоткам 2173,07 дол. США або 17145,53 грн., комісії 607,77 грн., штраф 4632,34 грн., а також судовий збір в сумі 1163,54 грн. та витрати ІТЗ в сумі 120 грн., всього підлягає стягненню 117639,08 грн.

04.07.2016 року на адресу Тернівського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (відповідно до редакції Закону України «Про виконавче провадження» який втратив чинність 05.10.2016 року) направлено виконавчий лист №2-3182/2011 виданого 25.12.2012 року Тернівським районним судом м.Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 117639,08 грн. 18.05.2017 року державним виконавцем Тернівського ВДВС м.Кривий Ріг ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.10.2016 року), а саме у звязку з тим що 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. Вжитими державним виконавцем заходами по виявленню майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, виявлено єдине нерухоме майно на яке можливо звернути стягнення, але дане майно перебуває у заставі, як забезпечення кредиту в іноземній валюті про стягнення за яким (кредитом) видано дане судове рішення. Відповідно до п.2 вищезазначеного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). В звязку із тим, що відповідно до вищезначеного закону забороняється звертати стягнення на предмет застави (іпотеки) та неможливості встановлення факту достатності чи недостатності коштів для задоволення вимог заставодержателя за рахунок реалізації даного предмета іпотеки та наявності заборони законом щодо звернення стягнення на інше майно. Вважає, що рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачеві - неправомірне, оскільки у заяві про предявлення виконавчого листа до виконання прохалось описати та накласти арешт на майно та банківськи рахунки, що належить ОСОБА_4, з оголошенням заборони відчуження даного майна, в межах суми боргу.

Державний виконавець до суду не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому Законом порядку.

Представник ПАТ " ВіЕйБі Банк " надала заяву про розгляд скарги за її відсутності, просить скаргу задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 25.12.2012 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу було видано виконавчий лист №2/441/1010/2012 про стягнення на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 117639,08 грн, а.с.8.

04.07.2016 р. ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся з заявою про примусове виконання рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2012 року до Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області , а.с. 10.

Постановою від 18.05.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі ст. 37 ч.1 п.9 ЗУ «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016 р.), а.с. 6, у зв'язку з тим, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виключають здійснення виконавчого провадження для даного виду стягнення.

Слід зазначити, що згідно п. 7 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Здійснення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/441/1010/2012 року розпочато до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, а отже в даному випадку застосовуються норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

Судом встановлено, що вспереч вищевказаним вимогам закону оскаржувана постанова була винесена державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 05.10.2016, згідно якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У той же час, у постанові державний виконавець зазначив, що Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виключається здійснення виконавчого провадження для даного виду стягнення.

Згідно п. 1 вказаного Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Однак, державним виконавцем не зазначено у оскаржуваній постанові та не додано доказів, що вказане нерухоме майно виступає як забезпечення зобов'язань боржника за споживчим кредитом, наданим йому в іноземній валюті. Навпаки, з виконавчого листа вбачається, що заборгованість боржника стягнута у національній валюті України гривні. Доказів того, що житловий будинок боржника є предметом іпотеки, державним виконавцем також суду не надано. Крім того, не додано доказів, що заставлене майно використовується боржником як місце постійного проживання, та що у нього у власності відсутнє інше нерухоме майно.

З огляду на наведене слід дійти висновку, що наявність у боржника іншого нерухомого майна крім житлового будинку, є перешкодою для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606.

Крім того слід зазначити, що відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягненняна заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією Українита законами України, та з огляду наст. 6 Закону України «Про виконавче провадження»використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

За нормою ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Всупереч даним вимогам законодавства, державним виконавцем не надано до суду будь-яких доказів про те, що проводилися всі відповідні дії з метою виявлення майна боржника , у тому числі щодо з'ясування місця його проживання, реєстрації, приводу або розшуку боржника, наявності іншого майна боржника та інше, у зв'язку з чим постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві винесена передчасно та безпідставно.

За викладених обстави суд вважає, що вимоги скарги у частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування даної постанови підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчогопровадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разіповернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Згідно положень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», а також пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження»можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи зазначене суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачеві слід визнати неправомірною та скасувати оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки висновки державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу є передчасними та безпідставними.

Заявлені вимоги у частині зобов'язання відділу державної виконавчої служби відновити виконавче провадження та провести виконавчі дії задоволенню не підлягають, оскільки у разі визнання судом незаконною постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та її скасування, провадження підлягає відновленню державним виконавцем відповідно до вимог положень ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 389 ЦПК України, про виконання ухвали відповідний орган державної виконавчої служби повідомляє суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Також суд вважає за необхідне розяснити скаржнику, що він у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

На підставі ст.ст. 18, 25, 32, 47 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та керуючись ст.ст.383, 386, 387 ЦПК України,суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 щодо повернення 18 травня 2017 року виконавчого листа № 2/441/1010/2012, виданого 25.12.2012 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу.

Постанову державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.05.2016 року, винесену у виконавчому провадження ВП № 51837571 з примусового виконання виконавчого листа № 2/441/1010/2012, виданого 25.12.2012 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат, визнати незаконною та скасувати.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Тернівський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомити суд про виконання ухвали не пізніше ніж у місячний строк з дня її одержання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: