Справа № 510/1438/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2017 року Ренійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - В.І. Дудник

за участю секретаря - Фурсовой А.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ренійське бюро технічної інвентаризації» про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Представник відповідача - КП «РБТІ» проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила суд розглянути справу у її відсутності.

Позивачка на задоволені позовних вимог наполягала, просила суд розглянути справу у її відсутність.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 02.02.2007 р. по справі № 2-631/2006, копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11.12.2012 р. по справі № 1523/1483/2012, копія рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копія паспорту позивачки.

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеними вимогами, зазначивши що рішенням суду від 02.02.2007 р. по справі № 2-631/2006 за нею було визнано право власності на спадкове майно, яке належало її батькові ОСОБА_2 у вигляді : ? частки домоволодіння АДРЕСА_1, вартістю 9826 грн. Також, рішенням суду від 11.12.2012 р. по справі № 123/1483/2012 за позивачкою було визнано право власності на іншу ? частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_3

В березні 2016 р. позивачка звернулась до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про проведення державної реєстрації права власності на належну їй ? частину житлового будинку, право власності на яку визнано за рішенням суду від 11.12.2012 р. по справі № 123/1483/2012.

09.03.2016 р. позивачці було надано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, де було вказано, що за відомостями ДРРП за заявником (позивачкою) зареєстровано ? частину незакінченого будівництва, однак рішенням суду визнається право власності вже на побудований будинок.

Дійсно, при перевірці підстав, зазначених в рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, було встановлено, що коли проводилась державна реєстрація прав власності на нерухоме майно у КП «Ренійське БТІ» на підставі рішення суду від 02.02.2007 року, помилково було зареєстровано ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку, хоча в рішенні суду чітко було зазначено, що право власності визнається на домоволодіння та жодних посилань на незакінченість будівництва домоволодіння у вказаному рішенні суду не має.

Таким чином, виникла ситуація коли позивачка не може зареєструвати своє право власності у зв'язку із тим, що реєстратором, на підставі рішення суду від 02.02.2007 р., помилково було зареєстровано її право власності на незакінчений будівництвом будинок.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Як було встановлено судом, рішенням суду від 02.02.2007 р. по справі № 2-631/2006 за нею було визнано право власності на спадкове майно, яке належало її батькові ОСОБА_2 у вигляді : ? частки домоволодіння АДРЕСА_1, вартістю 9826 грн. Також, рішенням суду від 11.12.2012 р. по справі № 123/1483/2012 за позивачкою було визнано право власності на іншу ? частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_3 09.03.2016 р. позивачці було надано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, де було вказано, що за відомостями ДРРП за заявником (позивачкою) зареєстровано ? частину незакінченого будівництва, однак рішенням суду визнається право власності вже на побудований будинок. При перевірці підстав, зазначених в рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, було встановлено, що коли проводилась державна реєстрація прав власності на нерухоме майно у КП «Ренійське БТІ» на підставі рішення суду від 02.02.2007 року, помилково було зареєстровано ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку, хоча в рішенні суду чітко було зазначено, що право власності визнається на домоволодіння та жодних посилань на незакінченість будівництва домоволодіння у вказаному рішенні суду не має. Таким чином, позивачка не може зареєструвати своє право власності у зв'язку із тим, що реєстратором, на підставі рішення суду від 02.02.2007 р., помилково було зареєстровано її право власності на незакінчений будівництвом будинок.

Згідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це - офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Статтею 26 вказаного закону визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно підпункту 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 2.6. «Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за № 1429/20167, - для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту, які застосовуються судом, встановлені ст.4 ЦПК України, з положень якої випливає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що з метою захисту порушеного права позивача, в тому числі права на приватизацію житлового будинку, в якому позивачка постійно зареєстрована та проживає, позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок незакінчений будівництвом з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, від 07.06.2007 р., прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Ренійське бюро технічної інвентаризації» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в сумі 551 гривень 20 копійок по оплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають стягненню на її користь з бюджетних коштів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Ренійське бюро технічної інвентаризації» від 07.06.2007 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок незакінчений будівництвом з надвірними спорудами, розташованими за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних коштів.

Строк оскарження рішення в Апеляційний суд Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області: 10 днів - з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.І. Дудник