Справа № 188/414/17
Провадження № 2/188/255/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року Петропавлівський районний суд

Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Карпенко С.М.

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( представник ОСОБА_2 ) до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини та визнання права власності за спадкоємцем в порядку спадкування за законом ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача та зазначає про наступне .

Спадкодавець ОСОБА_3 помер 12 жовтня 2000 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть виданого 25.11.2016 року Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про що в Книзі реєстрації смертей 13.10.2000 року було зроблено актовий запис № 280.

На час відкриття спадщини ( час смерті спадкодавця ) ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» розміром 5,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджено було сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0136376.

Заповіт за життя він не посвідчував.

Єдиним спадкоємцем першої черги на день смерті ОСОБА_3 була його дружина ОСОБА_4, яка на день смерті спадкодавця за місцем проживання була зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташована в м. Першотравенськ Дніпропетровської області.

За довідкою Дмитрівської сільської ради ОСОБА_3 на день смерті за місцем проживання був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 один в належній йому садибі, де він і помер, хоча похований дружиною він був в м. Першотравенськ Дніпропетровської області.

Згідно акту обстеження складеного депутатом Дмитрівської сільської ради дійсно покійний ОСОБА_3 на день смерті зареєстрований у вищенаведеній садибі був сам, але постійно разом з ним на день смерті та останні вісім років саме в цій садибі проживала і його дружина ОСОБА_4, яка є рідною матірю позивача за цим позовом.

Виходячи із вище наведених даних вона є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3, адже фактично вступила в управління та володіння спадщиною, а отже є такою особою, що прийняла цю спадщину, але свідоцтва про право на спадщину за законом вона не оформила.

15 травня 2004 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть актовий запис про що було під № 137 внесено відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Після смерті ОСОБА_4 право на спадщину за законом отримала її єдина донька ОСОБА_1, позивач за цією заявою. Про прийняття нею спадщини свідчить рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23.12.2004 року згідно до якого до неї у спадок за законом перейшла квартира АДРЕСА_1, що розташована в м. Першотравенськ Дніпропетровської області.

Про існування права ОСОБА_3 на земельну частку (пай) позивачу стало відомо тільки в 2016 року після отримання інформації від представників органу місцевого самоврядування, які повідомили її про існування такої невитребуваної земельної ділянки.

Після отриманої інформації позивач звернулась до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, яка на таке звернення надала 28.12.2016 року постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, пропущення нею строку для прийняття спадщини та відсутність родинних відносин між ними.

Дійсно позивачем до нотаріальної контори не було надано правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай), що належало її вітчиму, адже місце знаходження на цей час такого правовстановлюючого документу невідоме, а отже , нотаріусом правомірно було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в межах Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Щодо пропущення строку для прийняття спадщини та відсутність між ними родинних відносин, то в цій частині постанови не можна погодитись із висновком нотаріуса, тому позивач звертається із цим позовом до суду для захисту її порушеного права.

Для визнання за позивачем права на земельну частку (пай), яке складає спадщину після смерті її вітчима потрібно довести наступне:

1. Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу актовий запис № 66 до Книги записів реєстрації шлюбів було внесено міським бюро ЗАГС м. Першотравенськ Дніпропетровської області 28.03.1986 року.

Сторонами такого шлюбу були ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Згідно до свідоцтва про народження позивача, актовий запис № 652 про що 17.09.1968 року було внесено до Книги реєстрації народжень бюро ЗАГС м. Шахтарськ Донецької області, її рідною матірю є ОСОБА_5, яка в послідуючому вийшла заміж за ОСОБА_3 та відповідно змінила своє прізвище на чоловікове. Як вже було вище наведено позивачем , на час смерті ОСОБА_3 разом із ним за однією адресою проживала його дружина ОСОБА_4, яка є рідною матірю є ОСОБА_1, хоча за місцем проживання спадкодавець був зареєстрований за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 один.

Згідно до вищенаведених норм права про прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті її чоловіка може свідчити наявність у неї правовстановлюючих документів про певні його права, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини.

До цього позову надає копію свідоцтва про укладення шлюбу спадкодавця ОСОБА_3 з ОСОБА_4, та у позивача є відповідний оригінал правовстановлюючого документу, який свого часу перебував у її матері, що в свою чергу свідчить про те, що вона вступила в управління та володіння спадщиною, а отже , своєчасно прийняла її.

Також до позову додано акт обстеження згідно до якого визначено, що ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 на день його смерті проживала разом в одній садибі, що свідчить про факт своєчасного прийняття дружиною спадщини після смерті ОСОБА_3

Отже , всі викладені обставини свідчать про те, що матір"ю позивача ОСОБА_4 після смерті її чоловіка ОСОБА_3 було належним чином прийнято спадщину, але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримано, а отже , така спадщина входить до складу її спадку на який має право позивач, та що вже було підтверджено рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, а отже відповідно до ст. 61 ЦПК України , не потребує окремого встановлення судом.

Просить суд :

Встановити факт своєчасного прийняття спадщини за законом ОСОБА_4 після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , померлого 12.10.2000 року, згідно ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, індивідуальний податковий номер : НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» розміром 5,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належала спадкодавцю ОСОБА_3, померлому 12.10.2000 року, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0136376.

В судове засідання сторони не з"явилися. В своїх заявах кожен просить суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач ( представник ) позов підтримує , відповідач позов визнає .

Суд ухвалив справу розглянути без участі сторін .

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню .

Судом встановлено , що 12.10.2000 р. помер ОСОБА_3 помер 12 жовтня 2000 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть виданого 25.11.2016 року Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про що в Книзі реєстрації смертей 13.10.2000 року було зроблено актовий запис № 280.

Судом також встановлено , що 15.05.2004 р. в місті Першотравенськ померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть , серії І-КИ № 555115 , виданого 15.05.2004 р. Першотравенським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровській області про що в Книзі реєстрації актів про смерть було зроблено актовий запис № 137.

Факт перебування вищевказаних осіб у офіційному шлюбі підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу , серії ІІІ-КИ № 403917 , виданого 28.03.1986 р. відділом ЗАГС м. Першотравенська Дніпропетровської області.

Факт родинних відносин позивача та померлої ОСОБА_5П підтверджується відповідним доказом , а саме, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії І-АВ № 244361 , виданого 17.09.1968 р. бюро ЗАГС м. Шахтарськ Донецької області ;

У довідці Управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі зазначається , що в Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП " Україна " Петропавлівського району Дніпропетровської області громадянин ОСОБА_3 внесений під номером 0376 від 06.06.1997 р. Підпис громадянина свідчить про отримання сертифікату на право на земельну частку ( пай ) , серії ДП № 0136376 .

Факт перебування спадкодавця у членах КСП " Україна " та факт родинних відносин позивача та спадкодавця ніхто із сторін не оспорює , тому дані обставини не підлягають доказуванню.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 р. зазнається , що позивач як фактично та і юридично ( зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ) прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла 15.05.2004 р. і даним рішення за позивачем визнано право власності на квартиру в м. Першотравенську.

Довідкою відповідача № 1438 від 04.07.2016 р. підтверджується той факт , що ОСОБА_3 на день смерті проживав і був зареєстрований сам в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Актом , складеного депутатом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 28.03.2017 р. зазначається , що ОСОБА_3 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_6. Починаючи з 1992 р. та день смерті разом з ним у садибі за вказаною адресою постійно проживала його дружина ОСОБА_4 , без реєстрації . Веди спільне господарство . Після смерті ОСОБА_3 дружина його поховала за власні кошти в м. Першотравенську. Після цього через деякий час розпорядилася садибою покійного ...

Згідно п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз'яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7.

Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

Отже , враховуючи вищенаведений лист суду касаційної інстанції спадкування після смерті ОСОБА_6 повинно відбуватись за правилами Цивільного Кодексу УРСР.

Згідно п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР).

Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав.

Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР.

Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз'ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування".

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом.

Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкування за законом має місце, коли та наскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на час смерті спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного Кодексу УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 року для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном та ,якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, яка була чинною на час відкриття спадщини , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої держадміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили,

про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та

інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Єдиним спадкоємцем першої черги на день смерті ОСОБА_3 була його дружина ОСОБА_4, яка на день смерті спадкодавця за місцем проживання була зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташована в м. Першотравенськ Дніпропетровської області.

Як зазначено у вищевказаній довідці відповідача та акті депутата ОСОБА_3 на день смерті за місцем проживання був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 один в належній йому садибі, де він і помер, хоча похований дружиною він був в м. Першотравенськ Дніпропетровської області. Згідно акту обстеження складеного депутатом Дмитрівської сільської ради дійсно покійний ОСОБА_3 на день смерті зареєстрований у вищенаведеній садибі був сам, але постійно разом з ним на день смерті та останні вісім років саме в цій садибі проживала і його дружина ОСОБА_4, яка є рідною матірю позивача за цим позовом.

Виходячи із вище наведених даних позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3, адже фактично вступила в управління та володіння спадщиною, а отже є такою особою, що прийняла цю спадщину, але свідоцтва про право на спадщину за законом вона не оформила.

Про існування права ОСОБА_3 на земельну частку (пай) позивачу стало відомо тільки в 2016 року після отримання інформації від представників органу місцевого самоврядування, які повідомили її про існування такої невитребуваної земельної ділянки.

Після отриманої інформації позивач звернулась до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, яка на таке звернення надала 28.12.2016 року постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, пропущення нею строку для прийняття спадщини та відсутність родинних відносин між ними. Дійсно позивачем до нотаріальної контори не було надано правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай), що належало її вітчиму, адже місце знаходження на цей час такого правовстановлюючого документу невідоме, а отже нотаріусом правомірно було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в межах Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Щодо пропущення строку для прийняття спадщини та відсутність між ними родинних відносин, то в цій частині постанови не можна погодитись із висновком нотаріуса, тому позивач звертається із цим позовом до суду для захисту її порушеного права.

Для визнання за позивачем права на земельну частку (пай), яке складає спадщину після смерті її вітчима потрібно довести наступне:

Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу актовий запис № 66 до Книги записів реєстрації шлюбів було внесено міським бюро ЗАГС м. Першотравенськ Дніпропетровської області 28.03.1986 року. Сторонами такого шлюбу були ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Згідно до свідоцтва про народження позивача, актовий запис № 652 про що 17.09.1968 року було внесено до Книги реєстрації народжень бюро ЗАГС м. Шахтарськ Донецької області, її рідною матірю є ОСОБА_5, яка в послідуючому вийшла заміж за ОСОБА_3 та відповідно змінила своє прізвище на чоловікове. Як вже було вище наведено на час смерті ОСОБА_3 разом із ним за однією адресою проживала його дружина ОСОБА_4, яка є рідною матірю є ОСОБА_1, хоча за місцем проживання спадкодавець був зареєстрований за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 один. Згідно до вищенаведених норм права про прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті її чоловіка може свідчити наявність у неї правовстановллюючих документів про певні його права, копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини. До цього позову надано копію свідоцтва про укладення шлюбу спадкодавця ОСОБА_3 з ОСОБА_4, та у позивача є відповідний оригінал правовстановлюючого документу, який свого часу перебував у її матері, що в свою чергу свідчить про те, що вона вступила в управління та володіння спадщиною, а отже своєчасно прийняла її. Також до позову додано акт обстеження згідно до якого визначено, що ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 на день його смерті проживала разом в одній садибі, що свідчить про факт своєчасного прийняття дружиною спадщини після смерті ОСОБА_3

Отже, всі викладені обставини свідчать про те, що матір"ю позивача ОСОБА_4 після смерті її чоловіка ОСОБА_3 було належним чином прийнято спадщину, але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримано, а отже така спадщина входить до складу її спадку на який має право позивач, та що вже було підтверджено рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, а отже відповідно до ст. 61 ЦПК України , не потребує окремого встановлення судом.

Щодо визначення прямих родинних відносин між ОСОБА_3 та позивачем? , то враховуючи викладене в пункті 1 в цьому відпадає потреба, адже спадкування нею відбувається за законом після смерті матері, яка в свою чергу є такою , що прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3

І останнє , для належного оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 потрібно довести належність такого спадкового права саме йому, адже оригінал такого права у позивача відсутній. Доказом належності права ОСОБА_3 на земельну частку (пай) служить довідка відділу держгеокадастру у Петропавлівському районі згідно до якої таке право на цей час перебуває серед невитребуваних паїв та до цього часу числиться за ОСОБА_3

Відповідно до абзацу 12 Розяснення Міністерства Юстиції України державним та приватним нотаріусам від 15.04.2010 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Аналогічної думки дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справа, який в п. 4 лист про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 : якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч. 2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності не визнається представниками державних органів в звязку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на таке майно, що і призвело до подання цього позову до суду.

Таким чином , все вищезазначене свідчать про право позивача, ОСОБА_1, на визнання за нею права на земельну частку (пай), розташовану на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належало померлому 12.10.2000 року ОСОБА_3.

Також суд дійшов висновку про звільнення відповідача від сплати судових витрат по справі , так як в даній ситуації відповідачем права позивача не порушувалися.

На підставі вищезазначеного, враховуючи ст. ст. 4 , 15 , 57-61 , 88 , 212-215 ЦПК України , ст. ст. 328, 392, 1225, 1216 - 1218, 1223, 1241, 1270 ЦК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт своєчасного прийняття спадщини за законом ОСОБА_4 після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , померлого 12.10.2000 року, згідно ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, індивідуальний податковий номер : НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» розміром 5,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належала спадкодавцю ОСОБА_3, померлому 12.10.2000 року, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0136376.

В порядку ст. 88 ЦПК України Дмитрівську сільську раду Петропавлівського району Дніпропетровської області звільнити від сплати судових витрат .

Копію рішення невідкладно направити сторонам для відома .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_7