провадження № 2/243/637/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

При секретарі Останькович А.О.

За участю позивача ОСОБА_1

Представника позивача адвоката ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3

Представника відповідача адвоката ОСОБА_4

Представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської ради, про визначення місця проживання дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що від шлюбу з ОСОБА_3 у них є донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення Словянського міськрайонного суду від 21.09.2011 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась мешкати з відповідачем. Остання чинити перешкоду позивачу у спілкуванні з донькою, у звязку з чим позивач звернувся до виконавчого комітету Словянської міської ради та йому було визначено час спілкування з дитиною. Не зважаючи на це відповідач і далі чинила ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дитиною. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 28.08.2013 року ОСОБА_1 визначено спосіб участі у вихованні дитини та була надана можливість спілкування з донькою. Позивач вважає, що мати дитини психічно неврівноважена, бє дитину, завдає собі тілесні ушкодження у присутності доньки. Крім того не виконує рішення суду від 28.08.2013 року. У звязку з наведеним, просить суд постановити рішення, яким визначити місцем мешкання його доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 його ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 місце мешкання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив позовні вимоги, навів доводи аналогічні доводам викладеним у позовні заяві та просив позов задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю №4154 від 07.12.2011 року (а.с.14) та договору про надання юридичних послуг від 03.12.2016 року (а.с.15) в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, зазначила, що вона виконає рішення суду про визначення способі участі у вихованні, але дитина боїться батька, не бажає його бачити, оскільки у нього агресивне відношення до дитини. Вона займається вихованням дитини, відвідує школу, піклується про стан її здоровя. Дитина відвідує позашкільні заняття, кружки мозаїки, фігурне катання. У лютому 17 року вона працевлаштувалася, забезпечена квартирою.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю №977 від 26.05.1997 року (а.с.14) та витягу з договору на представництво інтересів в суді від 19.01.2017 року (а.с.44) в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської Ради ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності №29/01-190 від 26.01.2017 року (а.с.60), у позові просив відмовити.

Суд, вислухавши позивача та відповідача, їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серія І-НО №683313, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 21.09.2011 року (а.с.5), шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітня дитина ОСОБА_6, залишилась проживати разом з матірю.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 28.08.2013 року визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_6 (а.с.8-9).

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог, надав наступні докази, а саме: заяву адресовану начальнику служби у справах дітей від 03.07.2013 року про заборону ОСОБА_3 систематично надавати доньки Васілісі продукцію гербалайф (а.с.20), лист КЛПУ Обласна психіатрична лікарня м. Словянська, з якого вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з 13.07.2015 року по теперішній час з діагнозом: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. (а.с.50)

Відповідачем ОСОБА_3 в підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог, надано наступні докази, а саме: листи Служби у справах дітей від 06.12.2016 року (а.с.37) та Словянського ВП від 14.12.2016 року, адресовані ОСОБА_3 стосовно проведення перевірок та бесід профілактичного характеру з ОСОБА_1 про недопущення протиправних дій відносно неї та дитини (а.с.38), договір дарування квартири від 16.08.2004 року (а.с.39) та довідку КП БТІ від 27.08.2004 року про право власності ОСОБА_3 на квартиру (а.с.41), довідка Волноваського районного госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро №04/17 від 09.02.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 дійсно працює на зазначеному підприємстві з 01.02.2017 року по теперішній час (а.с.80), довідка КЗ Центру дитячої та юнацької творчості м. Словянська №8 від 25.01.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 Васіліса дійсно навчається в школі раннього естетичного розвитку Мозаїка з 01.09.2015 року по теперішній час (а.с.78), довідка ДЮСШ ХК Донбас від 23.01.2017 року №6/7 (а.с.79), з якої вбачається, що ОСОБА_3 Васіліса, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно відвідує навчально-тренувальні заняття у школі, у відділенні фігурного катання.

Свідок ОСОБА_7, що є батьком позивача в судовому засіданні зазначив, що йому відомо про те, що рішенням Слов»янського міськрайонного суду було визначено спосіб участі позивача у вихованні малолітньої ОСОБА_6 Рішення це виконувалось батьками. Влітку 2016 року позивач з дитиною поїхали на море відпочивати, але це не сподобалося відповідачці и вона стала налаштовувати дитину проти батька. Він був очевидцем того, як відповідачка себе неадекватно поводила, вдарила позивача по лицю. 12.11.2016 року позивач з ним поїхали провідати дитину, але відповідачка викликали поліцію дитину притримувала рукою, щоб вона не йшла до батька.

Свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні зазначила, що 12.11.2016 року вона рабом з позивачем, його батьком (як свідки) пішли забрати дитину від відповідачки. Двері ОСОБА_3 спочатку не відкрила, через двері казала, що вони йшли додому. Коли вони вийшли з під»їзду приїхали працівники поліції. Вони всі разом піднялися до дверей відповідачки для розмови. Поліцейські запропонували забрати дитину та іти гуляти, але дитина не пішла до батька, оскільки мати перегородила дорогу та не пускала дитину. Дитина сказала батьку: «Уходи», але було таке враження, що з чиєїсь підказки. Зі слів позивача їй відомо, що мати вже декілька місяців не дає батьку бачитися з донькою. Він бажає займатися вихованням дитини, гратися з нею, спілкуватися.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що він з позивачем два рази 16 та 19.11.2016 року приїздили до відповідачки побачити дитину, але нікого не було. При цьому проводили відеофіксацію на телефон свідка. Йому також відомо, що мати не дає можливості спілкуватися з дитиною. До літа 2016 року у них були добрі стосунки, дитина добре відносилася до батька, а потім донька перестала хотіти бачити батька.

Свідок ОСОБА_10, практичний психолог школи № 15, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_6 навчається у першому класі з 2016 року. У вересні вона проходила консультацію у неї, розповідала про свою родину, про відпочинок на морі. Одного разу, дату вона не пам»ятає класний керівник привела до неї дитину до неї та повідомила, що приходив батько, дитина злякалася, стала плакати. В процесі бесіди у дитини тремтіли руки і був тремер рук, коли починали говорити про батька. На її запит, дівчинка лише сказала, що батько ображає мати. Вона проводила діагностику за допомогою графічного тесту, який показав, що дівчинка помістила батька та його родину в схематичний будинок чорного кольору (інший був красного кольору). До класного будинку вона помістила своїх друзів та близьких. Мати вона не помістила не в один будинок, що свідчить про те, що мати займає нейтральне місто в житті дитини. В наступному батько знову приходив до школи у квітні 2017 року і у дитини знову виникла істерика.

Свідок ОСОБА_11, класний керівник ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що до школи приходили мати та батьки матері. Батько приходив 1 раз в жовтні. Коли його побачила дитина, вона заплакала. Вона не стала турбувати дитину, а відвела її до психолога. В другий раз приходив батько у квітні 2017 року і знову дівчинка плакала, казала, що боїться батька, що він забере її. Як тільки він зробив шаг до неї, вона знову заплакала і класний керівник попросила позивача піти. На класних зборах присутня мати, на свято також приходила мати. Коли дитина не з»являється до школи, то повідомлення поступають від матері про причини неявки.

Аналізуючи вищевикладені письмові докази та пояснення свідків, суд приходить до висновку, що між батьком та дитиною існує відчуженість, дитина боїться його, поява батька викликає у неї негативні емоції у вигляді страху та сліз, тобто відсутня особиста прихильність до батька, що негативно впливає на розвиток дитини її психологічний стан та поведінку. Крім того, суд звернув увагу на те, що батько не відвідує школу, не цікавиться навчанням дівчинки.

В той же час, суд дійшов до висновку, що відповідач, як мати, добре ставиться до своєї дитини, цікавиться її успіхами, дбає про її розвиток Суд, також враховує стать дитини, малолітній вік та висновок органу опіки та піклування Словянської міської ради про встановлення місця проживання дитини №29/01-664 від 04.04.2017 року, відповідно до якого орган опіки та піклування Словянської міської ради, вважає, що дитині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, недоцільно визначати місце проживання разом із батьком ОСОБА_1 (а.с.105).

Суд, приймає до уваги зазначений висновок, оскільки як вбачається з наданого Висновку, вимоги п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, комісією були виконані належним чином, а саме проведено працівниками комісії обстеження житлово-побутових умов по місцю проживання як матері, так і батька, проведено бесіду з обома батьками, відвідане їх за місцем проживання, складено акти за формою згідно з додатком 9 до Порядку (а.с.106-107) проведено бесіду з донькою ОСОБА_6 з приводу її прихильності до матері чи батька.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного.

Принцип 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною, служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Отже, при вирішення спорів про визначення місця проживання малолітніх дітей органи опіки і піклування та суди повинні встановлювати виняткові обставини у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю.

Така ж правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 14 грудня 2016 року № 6-2445цс16, прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

У звязку з викладеним, аналізуючи обставини справи та надавши їм належну правову оцінку, враховуючи, не встановлення судом будь яких виняткових обставин, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України та визначених у принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, які б давали підстави дійти висновку для визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, суд вважає, що заявлені вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 160-161 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовити, у зв'язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_12