АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-4334 Головуючий у1-й інстанції - Яровенко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит", про скасування рішення третейського суду,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року заяву ОСОБА_4, заінтересовані особи: ПАТ "Укрсоцбанк", ТОВ "Торговий дім "Фаворит", про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду від 15 грудня 2010 року залишено без розгляду з підстав, визначених ч.3 ст.389-1 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.42-45).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_4 про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку для звернення до суду із такою заявою, визначеного ч.2 ст.389-1 ЦПК України.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що розгляд справи у третейському судді проходив у її відсутність, оскільки вона не отримувала повідомлення третейського суду про слухання справи, копію рішення поштою вона також не отримувала, про існування рішення третейського суду дізналась лише 17 листопада 2016 року від працівників банку, які повідомили їй про арешт банківських рахунків, накладений в ході примусового виконання вищевказаного рішення третейського суду.

За наведених обставин заявник вважає, що у суду першої інстанції були підстави поновити строк для звернення до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду від 15 грудня 2010 року.

Указані доводи апеляційної скарги апеляційний суд відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до змісту рішення Постійно діючого Третейського суду від 15 грудня 2010 року відповідачі повідомлені про час і місце слухання справи належним чином.

Як убачається з матеріалів справи, адреса ОСОБА_4: АДРЕСА_1, що зазначена у третейському провадженні, співпадає з із адресою, указаною нею в заяві про скасування рішення третейського суду.

Повістки про розгляд третейської справи та копія третейського рішення повернулись до третейського суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.28-31).

Відповідно до ч.2 ст.389-1 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Частиною третьою вищевказаної статті передбачено, що заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_4 не надала суду доказів того, що в означений період вона була відсутня за вказаною адресою з поважних причин та не могла отримати повідомлення від третейського суду, що свідчить про ухилення заявника від отримання кореспонденції.

При цьому, з наявної у розпорядженні апеляційного суду письмової інформації від Постійно діючого Третейського суду при АУБ (а.с.57-58) убачається, що ОСОБА_4 було достеменно відомо про розгляд справи третейським судом, оскільки остання подавала клопотання від 12 жовтня 2009 року про зупинення розгляду третейської справи, яке наявне в матеріалах третейської справи № 1123/09.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо залишення заяви ОСОБА_4 без розгляду у зв'язку з пропуском строку на її подання та недоведеністю поважності причини пропуску такого строку є обґрунтованими, доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

ОСОБА_4 у вищезазначеному третейському провадженні мала процесуальний статус відповідача.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Системний аналіз ч.2 ст.389-1 ЦПК України дає підстави вважати, що початок перебігу строку на оскарження рішення третейського суду з дня, коли особа дізналась або повинна були дізнатися про прийняття рішення третейським судом встановлено законодавцем тільки особам, які не брали участі у справі однак третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки. Строк на подання до суду заяви про скасування рішення третейського суду для сторін та третіх осіб третейського провадження визначено законом протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом незалежно від того, коли сторона дізналась про прийняття рішення третейським судом.

За наведених обставин, ураховуючи, що ОСОБА_4 виступає в якості поручителя за зобов'язанням ТОВ "Торговий дім "Фаворит" перед ПАТ "Укрсоцбанк", вона зобов'язана була цікавитись станом виконання боржником свого обов'язку перед кредитором, у тому числі у разі виникнення спорів.

Водночас, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності в оскаржуваній ухвалі висновку районного суду, який ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, суд допускає той факт, що про наявність виконавчого провадження ОСОБА_4 знала, оскільки відкриття виконавчого провадження передує такій процесуальній дії як накладення арешту на кошти боржника.

Однак за правилом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, у апеляційного суду наявні підстави виключити з мотивувальної частини ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року припущення суду першої інстанції про обізнаність заявника з фактом існування виконавчого провадження, що не впливає на правильність висновків районного суду про відсутність підстав для поновлення строку подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали припущення суду, що ОСОБА_4 знала про наявність виконавчого провадження.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома