АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/612/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Лісовогринівецької сільської ради за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В липні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до відповідачів, вказував, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації № 1522/2012-р від 31.08.2012 року йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району площею 0,20 га. Рішенням Хмельницької райради №39-15/2013 від 06.03.2013 року змінено межі сіл Лісові Гринівці та Скаржинці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та включено відповідно до проекту землеустрою в межі села Лісові Гринівці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району 1182,3109 га земель, у складі яких перебувала і спірна земельна ділянка. Після завершення розробки проекту землеустрою позивач неодноразово звертався з заявами до Лісовогринівецької сільської ради, з яких збереглася лише заява від 03.02.2016 року, і просив затвердити розроблений проект землеустрою та передати земельну ділянку у власність. Його заяву було задоволено лише рішенням сільської ради № 30 від 26.02.2016 року, затверджено проект землеустрою та передано в приватну власність вказану земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1). Однак зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку позивач не зміг, так як право власності на цю ділянку вже було зареєстровано за ОСОБА_2 Передачу їй земельної ділянки вважає незаконною, оскільки вона в процесі набуття земельної ділянки скористалася проектом землеустрою позивача, земельна ділянка вже була сформована і їй присвоєно кадастровий номер за заявою та на основі документації ОСОБА_1 ОСОБА_2 не дотримано процедури набуття земельної ділянки у власність, передбаченої ст. 118 ЗК України.

З урахуванням уточнень, остаточно просив визнати незаконним та скасувати рішення Лісовогринівецької сільської ради № 33 від 30.11.2015 року «Про затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність» та рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 27986472 від 29.01.2016 року.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Лісовогринівецької сільської ради № 40 від 26.02.2016 року про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,2 га та про передачу цієї земельної ділянки у приватну власність. Вказувала, що ОСОБА_3 розробив проект землеустрою без дотримання визначеного строку, крім того, не доведено, що дозвіл йому було надано для розробки проекту саме тієї ділянки, яка стала в подальшому її власністю. На час звернення ОСОБА_1 до сільської ради спірна земельна ділянка вже перебувала у власності ОСОБА_2, тобто не була вільною і сільська рада внаслідок цього не вправі була нею розпорядитися.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.02.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 33 від 30.11.2015 року «Про затвердження гр. ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність».

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 27986472 від 29.01.2016 року державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване і ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 та задоволення її позову. На думку апелянта, судом не враховано, що спірну земельну ділянку було зареєстровано 15.10.2013 року, тоді як ОСОБА_1 подав до сільської ради проект відводу лише 03.02.2016 року. Фактично ж реєстрація ділянки підлягала скасуванню по спливі 1 року з часу її реєстрації. Вважає помилковим висновок суду про те, що спірна земельна ділянка момент передачі ОСОБА_2 не була вільною. Не враховано, що на час прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_1 26.02.2016 року спірна земельна ділянка не відносилась до комунальної власності, а належала апелянту, тому рада не мала права розпоряджатись цією землею без вирішення питання про її вилучення у власника.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 31.08.2012 року № 1522/2012-р ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Лісовогринівецької сільської ради площею 0,20 га.

Рішенням Хмельницької районної ради № 39-15/2013 від 06.03.2013 року змінено межі сіл Лісові Гринівці та Скаржинці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області і включено в межі села Лісові Гринівці Лісовогринівецької сільської ради 1182,3109 га земель, встановлено нові межі с. Лісові Гринівці - загальною площею 1726,5032 га.

11.11.2013 року на підставі розробленого 15.10.2013 року ПП «Діоріт Плюс 1» за заявою ОСОБА_5 та в установленому порядку погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лісовогринівецької сільської ради Управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану на території Лісовогринівецької сільської ради, с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, площею 0,2000 га (землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства).

Рішенням Лісовогринівецької сільської ради № 33 від 30.11.2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,20 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, та передано їй у власність вказану земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

Фактично технічна документація із землеустрою щодо вказаної ділянки ОСОБА_2 не виготовлялася.

29.01.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

03.02.2016 року позивач звернувся до Лісовогринівецької сільської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 0,2000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 на території Лісовогринівецької сільської ради та передачу її у власність для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Лісовогринівецької сільської ради № 30 26.02.2016 року затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території Лісовогринівецької сільської ради с. Лісові Гринівці Хмельницького району, та передала в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер: НОМЕР_1) площею 0,2000 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району.

Зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_1 не зміг з огляду на наявність реєстрації права власності на ту ж ділянку за ОСОБА_2

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Частково задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що передача у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки відбулася з порушенням встановленого ч.ч.6-9 ст. 118 ЗК України порядку безоплатної передачі земельних ділянок у власність, крім того, ця земельна ділянка на момент її передачі відповідачці не була вільною, тому оскаржувані рішення Лісовогринівецької сільської ради та рішення про державну реєстрацію права власності не відповідають закону та порушують права ОСОБА_1

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що апелянт відповідно до вимог закону реалізувала своє право на отримання у власність земельної ділянки, і це не порушує право позивача.

Так, за змістом ч.ч.1-3 ст. 116 ЗК України громадяни мають право на безоплатне одержання земельних ділянок у власність із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, а також у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Частинами 6-9 статті 118 ЗК України визначено процедуру одержання земельних ділянок у власність із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, яка складається із багатьох етапів - подача заяви громадянином до органу виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування такого дозволу, погодження проекту землеустрою та його державна експертиза (в разі необхідності), реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об'єднання земельних ділянок або якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012, № 1051 визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 31.08.2012 року № 1522/2012-р ОСОБА_1 виготовив та погодив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Лісовогринівецької сільської ради площею 0,20 га.

11.11.2013 року за заявою ОСОБА_5 на підставі розробленого на його ж замовлення 15.10.2013 року ПП «Діоріт Плюс 1» проекту землеустрою спірну земельну ділянку було зареєстровано в Державному земельному кадастрі і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Протягом року з дня реєстрації земельної ділянки ОСОБА_1 право власності на цю земельну ділянку з об'єктивних причин не зареєстрував, проте державна реєстрація земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором не була скасована.

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 станом на 30.11.2015 року - дату рішення сільської ради про передачу цієї ж ділянки у власність ОСОБА_2 була сформована, інформацію про неї внесено до Державного земельного кадастру.

В свою чергу факт державної реєстрації спірної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) унеможливлює реалізацію права на отримання у власність цієї земельної ділянки будь-якою іншою особою (окрім особи, за чиїм проектом землеустрою зареєстровано земельну ділянку) в порядку, визначеному законом, зокрема частинами 6-9 статті 118 ЗК України.

За змістом наведених норм права лише ОСОБА_1, пройшовши декілька етапів процедури одержання у власність земельної ділянки в порядку пункту «в» ч.3 ст. 116 ЦК України, за наявної реєстрації земельної ділянки має право на завершення процедури набуття її у власність.

ОСОБА_2 дійсно не дотримано встановлений ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність із земель комунальної чи державної власності - вона не зверталася і не отримувала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки; не розробляла та не погоджувала його, натомість оскаржуваним рішенням сільської ради від 30.11.2015 року затверджено неіснуючу технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

При цьому реєстрація земельної ділянки об'єктивно позбавляла можливості ОСОБА_2 вчинити відповідні дії, оскільки ділянка фактично не була вільною попри відсутність зареєстрованого речового права на неї.

В свою чергу чинним законодавством не передбачено право особи одержати земельну ділянку у власність із земель комунальної чи державної власності поза процедурою, визначеною ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК України, на підставі проекту землеустрою, виготовленого іншою особою.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо законності набуття у власність спірної ділянки апелянткою і порушення закону при прийнятті рішення про передачу її у власність ОСОБА_1

Посилання апелянта на те, що реєстрація ділянки підлягала скасуванню по спливі 1 року з часу її реєстрації, не має істотного значення, оскільки фактично реєстрація ділянки не була скасована.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Демінська А.А. Провадження № 22-ц/792/612/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 47