Ухвала іменем україни 05 квітня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Смілянська міська рада, про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від

12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, обґрунтовуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 квітня 2014 року, виданого після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, йому належить 2/3 частини будинку з надвірними спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 05 серпня 2005 року

ОСОБА_4 набув право власності на 1/3 частину будинковолодіння АДРЕСА_1.

Зазначав, що будинок розділено на дві частини з окремими виходами, а земельна ділянка за вказаною адресою була у використанні в попередніх співвласників пропорційно до набутих ними часток в будинку. При цьому земельна ділянка була розділена дерев'яним парканом на рівні середини спірного сараю.

ОСОБА_4, вважаючи, що приміщення за номерами з 1-1 по 1-5 є його власністю, відгородив шиферним парканом собі в користування земельну ділянку площею 819 кв.м, що більше на 184 кв.м від його частки у праві власності.

Зазначав, що 28 квітня 2014 року він звернувся до ОСОБА_4 з метою мирного визначення порядку користування земельною ділянкою та будинковолодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Однак, відповідач відмовився встановлювати порядок користування нерухомим майном, що перебуває у їхній спільній власності, тому вимушений був звернутися до суду та, з урахування уточнень позовних вимог, просив виділити йому в натурі 2/3 частини будинку з надвірними спорудами відповідно до варіанту № 1 висновку судово-технічної експертизи від 20 жовтня 2014 року, а порядок користування земельною ділянкою встановити відповідно до варіанту № 2 висновку цієї ж експертизи.

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій, з урахуванням її уточнень, просив встановити порядок користування будинковолодінням АДРЕСА_1, виділивши йому у власність наступні приміщення: коридор № 1-1 площею 4,6 кв.м, санвузол № 1-2 площею 6,0 кв.м, житлову кімнату № 1-3 площею 7,7 кв.м, житлову кімнату № 1-4 площею 8,0 кв.м, житлову кімнату № 1-5 кв.м площею 11,8 кв.м та кухню № 1-6 площею 7,9 кв.м, загальною площею 46,0 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м; а також господарські будівлі та споруди: сараї під літерами «б1, б2», літній душ «Г», вбиральню «У». Інші приміщення в будинку просив залишити у власності ОСОБА_3, з врахуванням змінених розмірів належних йому житлових та допоміжних приміщень згідно технічного паспорту від 13 червня 2014 року. Крім того, просив встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою вказаного домоволодіння, виділивши йому частину ділянки площею

0,0819 га згідно акту розподілу земельної ділянки від 05 травня 2007 року.

На обґрунтування вказаних позовних вимог зазначав, що порядок користування вказаним будинковолодінням фактично встановлений, однак юридично неоформлений. При цьому за життя попереднього співвласника 2/3 частин зазначеного вище будинковолодіння - ОСОБА_6, а саме

05 травня 2007 року, було підписано акт розподілу земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідно до фактичного поділу житлового будинку після чого і було встановлено огорожу.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Виділено ОСОБА_4 у власність в житловому будинку АДРЕСА_1: в житловому будинку «А2-1» - приміщення 1-1 площею 4,6 кв.м, 1-2 - 6,0 кв.м, 1-3 - 7,7 кв.м, 1-4 - 8,0 кв.м; в житловому будинку «А-1» - приміщення 1-5 площею 11,8 кв.м, 1-6 - 7,9 кв.м, загальною площею 46,0 кв.м, житловою площею - 27,5 кв.м, а також з надвірних

споруд - сараї «б1,б2», літній душ «Г», вбиральню «У», тротуар І, огорожу

№ № 1, 4, 5, зливну яму № 8, ворота з хвірткою № 2, 3, вартістю 131 383 грн, що становить 63/100 всього житлового будинку.

Виділено у власність ОСОБА_3 в у житловому будинку АДРЕСА_1: в житловому будинку «А1-1» - приміщення

2-3 площею 7,7 кв.м, 2-4 - 12,5 кв.м; в житловому будинку «А-1» - приміщення 2-2 - 8,2 кв.м, 2-5 - 8,7 кв.м; в прибудові «а2» - приміщення 2-1 площею 4,3 кв.м, ІІ - 2,2 кв.м; в прибудові «а3» - веранду І площею 3,9 кв.м, загальною площею 43,6 кв.м, житловою площею - 28,9 кв.м, а також з надвірних споруд - огорожу № 7, ворота з хвірткою № 6, загальною вартістю 76181 грн, що становить 37/100 всього житлового будинку.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до схеми її розподілу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що встановлений за заявою від 05 травня 2007 року, посвідченою приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за реєстровим № 3152.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що порядок користування спірним будинковолодінням був встановлений між попередніми співвласниками, при цьому ОСОБА_4, придбаваючи 1/3 частини спірного будинковолодіння, був впевнений, що його частка у ньому є відокремленою, а тому ОСОБА_3 може звернутись до нього, як добросовісного набувача, із вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння. Крім того, відмовляючи у встановленні порядку користування земельною ділянкою, суд вважав, що такий порядок було встановлено між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у 2007 році, з встановленням відповідних межових знаків, що не оспорювалось попередніми власниками.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вважав законними та обґрунтованими вимоги ОСОБА_4 про визначення порядку користування спірним будинковолодінням та земельною ділянкою згідно виділених попередніми співвласниками в натурі двох окремих квартир, а також схеми розподілу земельної ділянки, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1, згідно із заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідченою приватним нотаріусом Смілянського районного округу Новіковим І.М. за реєстровим № 3152.

Колегія суддів не може погодитись із даними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 належав будинок АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування від 20 лютого 1947 року він подарував 1/2 частини будинку своїй дочці ОСОБА_9, яка отримавши дозвіл у 1967 році здійснила прибудову до даної частини будинку, при цьому частки співвласників змінено не було.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належні йому

1/2 частини спірного будинку, без врахування прибудови, яку здійснила

ОСОБА_9

В порядку спадкування за заповітом (свідоцтво про право на спадщину Смілянської державної нотаріальної контори від 17 квітня 1980 року, реєстровий № 1462) ОСОБА_10 отримала право власності на 1/3 частини спірного домоволодіння, ОСОБА_9 в порядку спадкування обов'язкової частки після смерті батька отримала право власності на 1/6 частку цього будинку та в цілому її частка в ньому становила 2/3 частини.

Згідно з договором дарування від 10 березня 1982 року ОСОБА_10 подарувала своєму синові ОСОБА_11 1/3 частини спірного будинку, який 20 квітня 1989 року отримав дозвіл на здійснення добудови до своєї частини будинку та у 2005 році - висновок про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, де зазначено, що забудова даного домоволодіння відповідає вимогам ДБН-360-92 та вважає пред'явлену до здачі частину будинку готовою до експлуатації.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 серпня 2005 року ОСОБА_11 продав ОСОБА_4 належну йому 1/3 частини спірного будинку з відповідною частиною надвірних споруд.

11 квітня 2014 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_6, який був спадкоємцем ОСОБА_9, на 2/3 частини будинковолодіння АДРЕСА_1.

З 11 квітня 2014 року співвласниками спірного домоволодіння стали ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просив виділити в натурі його частку у будинковолодінні та встановити порядок користування земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про виділ в натурі його частки у спірному домоволодінні, суди попередніх інстанцій не визначились зі змістом позовних вимог та правовими підставами позову, у зв'язку із чим дійшли помилкового висновку про неможливість виділу зазначеної частки через встановлення попередніми співвласниками порядку користування будинковолодінням, зокрема шляхом облаштування двох окремих квартир.

Суди попередніх інстанцій не врахували те, що спірне будинковолодіння перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виділення в натурі їхніх часток не проведено, при цьому облаштування попередніми співвласниками двох окремих входів не свідчить про припинення їх спільної власності, як і припинення права власності на ідеальні 2/3 частки у ОСОБА_3, набуті на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 квітня 2014 року, та 1/3 частки у ОСОБА_4, набуті на підставі договору дарування від 05 серпня 2005 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги те, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. При цьому згідно з висновком судово-будівельної експертизи від 20 жовтня 2014 року такий виділ є технічно можливим.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про встановлення порядку користування спірним будинковолодінням, суди попередніх інстанцій виділили останньому у власність вказані у судовому рішенні приміщення, чим фактично припинили право спільної власності на спірне будинковолодіння.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій не визначились із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, у зв'язку із чим прийшли до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про виділ його частки у спірному домоволодінні через встановлений в натурі порядок користування ним, а також задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення порядку користування будинковолодінням шляхом виділу його частки у власність.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13).

Враховуючи, що порядок користування спірною земельною ділянкою, узгоджений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, був встановлений нотаріально посвідченою заявою від 05 травня 2007 року, а тому є обов'язковим для виконання спадкоємцем ОСОБА_6 - позивачем у справі ОСОБА_3 При цьому помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про необхідність його повторного встановлення шляхом ухвалення судового рішення.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з порушенням норм процесуального права, неповно встановили фактичні обставини справи, при цьому враховуючи факт порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій, справа на підставі ст. 388 ЦПК України підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від

12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

09 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович