Номер провадження: 22-ц/785/359/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Заїкіна А.П.,Таварткіладзе О.М.,

при секретарі - Поліхрановій Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

09.09.2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 18.10.2006 року між АІБ «УкрСиббанк»», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 142 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 18.10.2021 року, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити 10,3% річних за користування кредитними коштами.

12.06.2007 року між АІБ «УкрСиббанк»» та ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 123 300 доларів США з кінцевим терміном погашення 12.06.2017 року, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити 15,50% річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 18.10.2006 року та 12.06.2007 року сторони уклали іпотечний договір, яким в іпотеку банку передана земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_1, площею 0,100 га.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання, в результаті чого станом на 05.08.2014 року утворилась заборгованість за зазначеними кредитними договорами в розмірі 4 827 705,26 грн., просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 січня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами від 18 жовтня 2006 року та 12 червня 2007 року у розмірі 4827705,26 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за нотаріально посвідченими договорами іпотеки від 18 жовтня 2006 року та 12 червня 2007 року, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка є власністю ОСОБА_2 на підставі державного акта на земельну ділянку, серії НОМЕР_1 від 23 квітня 2007 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано, в позові ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 18.10.2006 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 142000 доларів США з кінцевим терміном повернення 18 жовтня 2021 року, а відповідач зобов'язався у встановлені строки повернути кредит та сплатити 10,3 % річних за користування кредитними коштами.

12 червня 2007 року між цими ж вказаними сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 123300 доларів США з кінцевим терміном погашення 12 червня 2017 року, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити 15.50 % річних за користування кредитними коштами.

19 вересня 2008 року між сторонами була укладена додаткова угода до вказаного кредитного договору, відповідно до яких відповідачка отримала кредит в сумі 123300 дол. США з розрахунку 13,5% річних на строк з 12.06.2006 року по 12.06.2017 року.

Відповідач належним чином свої зобов'язання не виконував, внаслідок чого станом на 05 червня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 4827705,26 грн. (за кредитним договором №0 - 1753397,29 грн., та за кредитним договором №0 -3074307,97 грн.)

В забезпечення виконання грошових зобов'язань за даними договорами від 18.10.2006 року та 12 червня 2007 року сторони уклали іпотечний договір, яким в іпотеку передана земельна ділянка, площею 0,100 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: НОМЕР_2.

08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого, до позивачів перейшло право вимоги, яке виникло з вищевказаних кредитних договір та іпотечних договорів в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом передачі у власність іпотекодержателю предмета іпотеки передбачена договором і відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку».

Проте повністю погодитися із таким висновком суду неможна, виходячи з наступного.

Відповідно до умов п.4.2 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України. Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно ст.6 Закону України «Про іпотеку» (п.п.4.5,4.6 іпотечного договору).

Згідно із п.5.1 іпотечного договору у разі настання обставин, зазначених у п.4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.3 іпотечного договору передбачено, що у разі законодавчої можливості при застосуванні передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.2ч.3ст.36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1 цього іпотечного договору, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, суд першої інстанції не з'ясував чи передбачено іпотечним договором передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання за рішенням суду.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року і передаючи питання на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції зазначив про необхідність врахування цієї обставини, яка не була належним чином з'ясована судами попередніх інстанцій.

Разом із тим, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Така правова позиція висловлена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року №6-2457цс16, від 22 березня 2017 року №6-2967цс16, висновки яких є обов'язковими.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, неправильно застосував норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, рішення суду не містить відомостей про складові кредитної заборгованості, а також відомостей про оцінку предмету іпотеки, що є порушенням норм матеріального права, та прав відповідачки, яка в такий спосіб позбавляється можливості з'ясувати чи буде її борг погашеним, а зобов'язальні відносини припинені, або визнання права власності буде вважатися лише частковим погашенням боргу, і підставою для подальшого стягнення.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції неможна вважати таким, що відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи про відмову у задоволенні позову з огляду на викладені обставини.

При цьому позивач не позбавлений права реалізувати своє право на стягнення кредитної заборгованості в інший передбачений законом спосіб, передбачений законом та договором і відмова у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в спосіб визнання права власності договорів іпотеки не припиняє.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 січня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1, площею 0,100 га, шляхом визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: