АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4977/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/805/К/17 суддя Скотар Р.Є.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоров'я.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Новікова Анастасія Юріївна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що, при виконанні обов'язків дробильника третього розряду АЦ №3 ГЗК ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», 17 вересня 2007 року з ним стався нещасний випадок, у зв'язку із чим був складений акт про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом.

Висновком МСЕК у березні 2008 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 55 % та визнано інвалідом третьої групи.

Вважає, що у зв'язку з нещасним випадком йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 557 388, 00 грн. і просив стягнути з відповідача без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 16 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 19 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Так, обов'язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи, а матеріалами справи не підтверджено винних дій відповідача. При цьому, матеріали справи також не містять висновку МСЕК або судової психологічної експертизи щодо завдання позивачу моральної шкоди. Також, зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, визначений без урахування всіх обставин справи та Аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків від 01 вересня 2011 року, проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 (а.с. 13) надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та за відсутністю позивача, а також просила відхилити апеляційну скаргу відповідача ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг», залишивши без змін рішення суду першої інстанції (а.с. 49).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг» - Новікову А.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 працював на посаді дробильника технологічної бригади №4 АЦ-3 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

17 вересня 2007 року о 14 годині 30 хвилин, при виконанні трудових обов'язків, з позивачем ОСОБА_3 стався нещасний випадок (падіння під час пересування), у зв'язку із чим позивач отримав наступні травми: перелом 2-6 ребер ліворуч і 2-5- ребер праворуч, розрив обох легенів, після травматичний гемопневмоторакс, підшкірна двобічна емфізема.

Комісія з розслідування нещасного випадку, що стався 17 вересня 2007 року о 14 годині 30 хвилин з дробильником технологічної бригади №4 АЦ-3 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3, прийшла до висновку, що причиною нещасного випадку є невиконання вимог Інструкції з охорони праці дробильником АЦ-3 ОСОБА_3 та невиконання посадових обов'язків старшим майстром основної виробничої дільниці, зайнятим на дільниці подріблення та шихтовки АЦ-3 ОСОБА_6, про що було складено Акт проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 20 вересня 2007 року (а.с. 5-4) та Акт форми Н-1 № 59 від 21 вересня 2007 року про нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом (а.с. 8-9)

На засіданні комісії з охорони праці та пожежної безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» встановлено вину підприємства у настанні нещасного випадку у розмірі 90% та вину потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 10% (а.с. 10).

Висновком МСЕК від 04.03.2008 року ОСОБА_3 первинно було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 55 % та третю групу інвалідності з 17 вересня 2007 року з наступним переоглядом 01 квітня 2009 року (а.с. 56).

При наступному переогляді 13.03.2016 року ОСОБА_7 встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності та залишено незмінною третю групу інвалідності з наступним переоглядом 10 березня 2018 року. При цьому, позивачу була протипоказана важка фізична праця, робота з тривалим вимушеним положенням тулуба (а.с. 4).

Суд, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на засіданні комісії з охорони праці та пожежної безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» встановлено вину підприємства у настанні нещасного випадку у розмірі 90% та вину потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 10% (а.с. 10), що дає можливість колегії суддів стверджувати про те, що ці доводи апеляційної скарги є взагалі надуманими та свідчать про намір відповідача уникнути відповідальності.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення моральної шкоди ОСОБА_3, в результаті ушкодження здоров'я, й без висновку МСЕК.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та значно завищений не відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд повно та всебічно дослідив обставини справи та дав їм належну оцінку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, в повній мірі враховано причини настання нещасного випадку, характер отриманих травм, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан його здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Криового Рогу від 16 січня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: