Дата документу 03.05.2017
Справа № 334/957/17
Провадження № 2/334/1654/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 травня 2017 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі

головуючого судді Ісакова Д.О.

при секретарі Гопка Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття її з реєстрації

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, шляхом зняття його з реєстрації у квартирі 19, 20 будинку 27 по буд. Розваги у м.Запоріжжя.

В позові позивачка зазначила, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрованого в реєстрі за № 498 купила у ОСОБА_4, що діяв від імені ОСОБА_5, на підставі довіреності посвідченої ОСОБА_6, нотаріусом Курського міського нотаріального округу Курської області 20.05.2015 року, зареєстрованої в реєстрі за №1-1772 квартиру №19,20 в будинку №27, що знаходиться у місті Запоріжжя по вул. Розваги.

Відповідно до п.6.1. договору купівлі-продажу від 07.02.1017р. «продавець, в особі представника, зобов'язаний до 14.02.2017 р. знятися з реєстрації за адресою АДРЕСА_1»

Проте свої зобов'язання за договором купівлі-продажу продавець виконав частково, оскільки на даний час в квартирі зареєстрований батько продавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Після придбання квартири позивачка неодноразово зверталася до представника продавця з проханням зняти з реєстраційного обліку відповідача, однак йому не представляється можливим це зробити без оригіналу паспорту зареєстрованих осіб ОСОБА_2 оскільки з ним немає зв'язку.

Відповідно ст.ст.317,319, п.1 ч.І ст.346 Цивільного кодексу України Відповідач ОСОБА_2 повинен був добровільно усунути порушення ним права власності покупця - шляхом зняття з реєстрації.

Реєстрація відповідача у придбаній позивачкою квартирі, позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном придбаним для вільного використання та проживання в ньому. Окрім того комунальні послуги обчислюються із врахуванням Відповідача що також завдає позивачці матеріальних збитків.

Враховуючи що відповідач не являється а ні власником квартири, а ні членом сімї позивачки, а є батьком колишнього власника придбаного житла, витрат на утримання квартири не несе, в зазначеній квартирі не проживає та його особистих речей в квартирі немає, місце його знаходження не відомо, його реєстрація в спірній квартирі порушує право власності позивачки, зв'язку з чим позивачка у відповідності до чинного законодавства вирішила звернутися до суду

для усунення перешкод в користуванні належній їй квартирі, знявши відповідача ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою.

У судове засідання позивачка не зявилася, проте надала суду письмову заяву про можливість слухати справи без її участі на підставі викладених у позовній заяві фактів, а також на підставі наданих нею письмових доказів.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся згідно ч.9ст.74 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявляв, заперечень проти позову не надавав.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Право приватної власності на зазначену квартиру підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за №498.

Відповідач ОСОБА_2 не є власником зазначеної квартири, не несе обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованим у помешканні, що спричиняє новому власнику ОСОБА_1 додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності.

Під час розгляду даної справи довір купівлі продажу зазначеної квартири від 07.02.2017 року не розірваний і не визнаний недійсним, у звязку з чим, у суду відсутні підстави вважати, що позивач не має права на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Разом з тим, судом установлено, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, т.я. відповідач чинять перешкоди їй у здійсненні свого права.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» від 11.12.2003 року зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Положення ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання" від 11.12.2003 року підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, шляхом зняття його з реєстрації у квартирі 19, 20 будинку 27 по буд. Розваги у м.Запоріжжя.

Суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який передбачено законом і відповідає змісту порушеного права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За такими обставинами, оцінивши у сукупності докази та установленні фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і доведені відповідними доказами.

Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття його з реєстрації з квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул.Розваги, будинок №27, квартира №19,20.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 224-226, ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317,318,321, 391, ЦК України, суд,

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття її з реєстрації - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Розваги, будинок №27, квартира №19,20, шляхом зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстрації за адресою: м. Запоріжжя, вул. Розваги, будинок №27, квартира №19,20.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ісаков Д. О.