Справа №423/3734/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

25 квітня 2017 року м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Мазура М.В, за участі секретаря судового засідання Соловйової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місцем проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання її матері ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 17 липня 1986 року в м.Попасна Луганської області, на користь ОСОБА_1, яка народилася 08 травня 1988 року в м.Попасна Луганської області, судові витрати в розмірі 2601,20 грн. (дві тисячі шістсот одна гривня 20 коп.).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України складання повного тексту рішення відкладається на строк не більше 5 днів.

Суддя М.В.Мазур

Справа №423/3734/16-ц

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Мазура М.В, за участі секретаря судового засідання Соловйової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив визначити місцем проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання її матері позивача у справі. ОСОБА_3 мотивовано тим, що дівчинка є спільною дитиною сторін, які перебували в шлюбі з 09.08.2008 року до листопада 2016 року. У вересні 2016 року відповідач відвіз спільну дитину до своєї матері та з того часу перешкоджає нормальному спілкуванню дитини з матірю, налаштовую дитину проти матері. Позивач неодноразово телефонувала відповідачеві, приходила до місця мешкання дитини (тобто до будинку батьків відповідача), але це призводило до сварок із батьками відповідача, які принижували та ображали позивача в присутності дитини, чим спричиняли останній психологічну травму.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що з вересня 2016 року дитина мешкає з батьками відповідача. Між нею та дитиною практично відсутнє спілкування, донька не відвідує дитячий садок, мати відповідача не надає можливості позивачці спілкуватися з дитиною. Зокрема, літом 2016 року вона хотіла поїхати з донькою на море, але мати відповідача не дозволила. 19 грудня 2016 року на День ОСОБА_6 позивач також хотіла сходити з донькою на ялинку, але мати відповідача не дозволила, сказала, що сама відведе, але так і не відвела. Дитина сидить удома, грається в компютерні ігри. Позивачці дозволяють спілкуватися з дитиною лише у дворі відповідача, за двір не дозволяють виходити, мотивуючи це тим, що вона може вкрасти дитину. Мати відповідача влаштовує сварки, які бачить дитина. Тому у позивача зараз відсутнє бажання спілкуватися з дитиною в таких умовах, позивач хоче мати можливість нормально спілкуватися з дитиною на одинці.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що він створив належні умови для життя дитини. Донька хвороблива, тому вони не водять її до дитячого садка. Відповідач зазначив, що вони пропонували позивачці брати дитину на вихідні, а решту часу залишати з бабусею (позивач частково це підтвердила, але зазначила, що вона відмовилася, посилаючись на різні погляди щодо виховання дитини, зокрема, вона вважала, що дитина повинна відвідувати дитячий садок, а такі умови це виключають).

Суд розяснив відповідачеві право викликати в судове засідання відповідного медичного працівника для допита в якості свідка, якщо він вважає, що інформація про стан здоровя дитини має вагоме значення для вирішення справи, проте відповідач не заявив такого клопотання.

У судовому засіданні, яке відбувалося в пятницю 24.02.2017 року, після того, як відповідач сказав, що не перешкоджає спілкуванню матері з дитиною, суд запропонував йому, якщо він має на те добру волю, надати можливість матері провести вихідні з дитиною. Відповідач заявив, що він не заперечує проти цього. В наступному судовому засіданні позивач пояснила, що 24.02.2017 року після судового засідання вона поїхала до чоловіка, але він сказав, що хоче перевірити умови в її будинку, вона йому відмовила, на що він не віддав їй дитину. Їй також телефонувала мати відповідача і пропонувала їй прийти поговорити після 20.00 год., коли вона повернеться з роботи, але позивач відмовилася йти так пізно, оскільки розуміла, що їй дитину все одно не дадуть. Відповідач щодо цього пояснив, що вони поїхали до позички додому і він попросив її показати умови проживання в будинку, але вона відмовилася, попри це він запропонував привести дитину, але вона відмовилася. На вихідні 4-5 березня дитина не захотіла їхати до матері, а на 11-12 березня ОСОБА_3 захотіла і він відвіз дитину до матері. Але мати обдурила ОСОБА_3: пообіцяла їй ляльку, але не купила її. На цих вихідних відповідач зайшов у будинок, вони пити чай, у будинку було тепло, але коли він забирав дитину, вона була голодна. Представник позивача наполягала на тому, що 24.02.2017 року відповідач навмисно сам поїхав до позивача без дитини, щоб свекруха мала можливість «підготувати» дитину, а потім остання запропонувала позивачу прийти, коли дитині вже пора лягати спати. Позивач також зазначила, що ходила до дитини 25.02.2017 року, ОСОБА_3 дійсно втекла від неї, позивач хотіла побути наодинці з дитиною, але відповідач не дав цього зробити.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_7 позов підтримала, надала відповідний висновок органу опіки та піклування. Вона зазначила, що в обох батьків створені нормальні умови для життя та виховання дитини, але в даному випадку слід керуватися принципом 6 Декларації прав дитини. Представник органу опіки та піклування також зазначила, що відповідач звертався до неї в квітні 2016 року зі скаргою на те, що в будинку позивача брудно, маються прострочені продукти харчування. ОСОБА_7 разом з працівниками соціальних служб Приходько та Івановою виїхали до матері дитини. Прострочених продуктів харчування вони не побачили. Умови для дитини були створені. Дідусь визнав, що у них були прострочені продукти, але їх вживав він, а не дитина.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працює старшим інспектором з ювенальної превенції сектору превенції Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області, зазначив, що знає як позивача, так і відповідача у звязку з виконанням службових обовязків. Літом 2016 року до відділу поліції зверталася позивач із заявою про те, що чоловік і його мати не дають їй дитину. Свідок разом із іншим працівником поліції ОСОБА_9 і позивачем виїхали до місця проживання батька дитини. Вони зайшли в будинок, там була дитина, відповідач і батьки відповідача, під час розмови вони намагалися вирішити проблему. Мати покликала доньку і та підійшла. При цьому мати відповідача «накинулася» на позивача, схопила за волосся та ледь не повалила її, почала ображати. Це було несподівано. Під час розмови батько дитини, як правило, мовчав, а говорила його мати, посилаючись на те, що позивач неправильно виховує дитину, дитина хворіє, вона годує її простроченими продуктами харчування. ОСОБА_3 поведінці учасників розмови свідок зрозумів, що в сімї відповідача головною є його мати. Зрештою мати відповідача погодилася, щоб позивач взяла дитину, але висловила умову, що в будинку мають бути належні санітарні умови. Вони всі разом поїхали до будинку позивача, де мати відповідача подивилася умови в будинку, вони її влаштували, і в будинку позивача залишилася донька разом з відповідачем. Свідок залишив свій номер телефону всім учасникам цієї події. Через кілька тижнів йому зателефонувала мати відповідача і сказала, що прийшла пяна позивач і забрала дитину. Свідок зателефонував позивачеві і по голосу він не почув, щоб вона була пяною (розмовляла адекватно, мова була виразною). Позивач повідомила, що після роботи взяла дитину та вони пішли на дитячий майданчик. В районі Нового року йому телефонувала позивач і говорила, що їй не дали можливість поспілкуватися з дитиною. В цілому умови проживання як в будинку позивача, так і відповідача можна охарактеризувати як нормальні для дитини. У свідка також відсутня негативна інформація як стосовно матері, так і стосовно батька дитини (крім того, що позивач одного разу казала, що відповідач раніше її бив, але це неперевірена інформація).

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є батьком позивача. Валерія зараз проживає з її батьком (вже біля року). Позивач водила дитину в дитячий садок, а відповідач був проти цього, посилаючись на хворобливість дитини. Як зазначив свідок, дитини дійсно кілька разів хворіла, але не більше, ніж інші діти. Свідок підтвердив, що на останніх вихідних (11-12 березня) дитина була в них, ОСОБА_3 була дуже рада бути з матірю, казала, що скучила за нею.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що відповідач є її сином. На її думку, матері ніколи займатися дитиною. Так, певний час мати дитини займалася волонтерством. Одного разу, коли дитина хворіла, вона привезла свідку пакунок з продуктами харчування, на що свідок спитала її, чому вона не дома, адже її дитина хворіє, на що позивач відповіла, що з дитиною все добре. Свідок казала їй, щоб вона не водила дитину в дитячий садок до пяти років, бо вона хвороблива, але позивач не погоджувалася. З цього почалися суперечки. Свідок охарактеризувала позивача як людину, якій подобається розважатися, у той же час дитині дома нічого їсти, позивач купує їй речі в «секонд хенді», дитина постійно ходить у брудній одежі. Свідок зазначила, що дитина фактично останні 1,5 роки проживає «у мене», вона також зазначила, що «у мене» дитина читає, рахує, вона все вчить, що і в дитячому садку. ОСОБА_3 не ходила до дитячого садку, вона себе добре почувала. Свідок зазначила, що сама лікувала дитину, коли вона приходила хвора після дитячого садку. Свідок також зазначила, що вона пропонувала позивачу, щоб ОСОБА_3 жила в неї, а вона водила її не до дитячого садку, а до бабусі, тобто до неї. Позивач відмовилася, наполягаючи на тому, що дитина повинна ходити до дитячого садку та спілкуватися з іншими дітьми. Позивач свідка не «інспектував». Був випадок, коли вони з працівниками міліції ходили до позивача, перевіряти умови проживання. Дитині зараз потрібен логопед, але вона не водила його до лікарів, хоча намагалася знайти логопеда.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є батьком відповідача. Він зазначив, що він, його дружина і відповідач роблять усе, щоб дитині було добре. Вони малюють, навчають рахувати, читати. Свідок також зазначив, що вони пропонували позивачу, щоб дитина жила в неї, а замість дитячого садка ходила до них, але позивач наполягає на тому, що дитина повинна ходити в дитячий садок. Валерію завжди лікували самі.

З метою зясування ставлення дитини до батьків у судове засідання була запрошена дитина. Суд відзначив, що дитина вела себе соромязливо, вона притулилася до матері та посміхалася до матері. Суд також звернув увагу на те, що під час спілкування дитини та матері свідок ОСОБА_11 наказала синові відповідачеві у справі стояти біля дитини та позивача й слухати, що остання каже дитині.

Дослідженням письмових доказів встановлене наступне.

Позивачем є ОСОБА_5, яка народилася 08 травня 1988 року в м.Попасна Луганської області, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (раніше Воровського), 151а (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.6) шлюб між позивачем і відповідачем було укладено 09 серпня 2008 року.

ОСОБА_4, батьками якої в свідоцтві про народження записані позивач і відповідач, народилася 10 вересня 2012 року (а.с.8).

Згідно із записами в будинковій книзі (а.с.9-10) позивач і її донька ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до довідки про склад сімї, виданої 27.05.2016 року (а.с.11) у будинку за адресою: м.Попасна, вул. Воровського, 151а, проживає ОСОБА_10 (батько позивача), позивач і її донька ОСОБА_4.

Згідно з довідкою про доходи позивача за червень листопад 2016 року вона отримала 25 531,26 грн. (а.с.12).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача (а.с.37) вона працює в ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно виробничої характеристики (а.с.13) позивач за місцем роботи характеризується позитивно (ввічлива, чуйна, відповідальна, користується повагою колективу).

Відповідно до побутової характеристики (а.с.14) позивач за місцем проживання також характеризувалася позитивно.

Позивач також надала подяки та грамоти, якими вона була нагороджена в 2015-2016 роках за вагомий внесок у розвиток місцевого самоврядування, активну громадську позицію тощо (а.с.38-40).

Згідно з довідкою від 06.12.2016 року (а.с.36) позивач була оглянута 08.09.2016 року та визнана здоровою.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сімї, складеного службою у справах дітей Попаснянської РДА від 05.05.2016 року (а.с.65а), за адресою проживання позивача для дитини створені на проживання та виховання.

Відповідно до виробничої характеристики відповідача (а.с.63) останній позитивно характеризується за місцем роботи (відповідальний, кваліфікований працівник).

Згідно з побутовою характеристикою відповідача (а.с.64) останній позитивно характеризується і за місцем проживання.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання відповідача, підписаним депутатом Попаснянської міської ради Луганської області (а.с.65) останній є працездатною особою, що працює та має можливість утримувати свою доньку ОСОБА_4.

Відповідно до довідки про заробітну плату відповідача (а.с.66) протягом травня жовтня 2016 року йому було нараховано 29549,30 грн. заробітної плати.

Згідно з довідкою без дати, виданою завідувачем КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №1 комбінованого типу Попаснянської районної ради Луганської області», ОСОБА_4 не відвідувала цей заклад з 12.09.2016 року по теперішній час (а.с.15).

Згідно з 8 довідками, наданими відповідачем (а.с.45-46), ОСОБА_4 протягом 2015-2016 року була кілька разів звільнена від відвідування дитячого дошкільного закладу через діагноз ОРВІ.

Відповідно до характеристики на дитину ОСОБА_4 (а.с.79) вона поступила до Попаснянського ДНЗ №1 12.09.2015 року, але часто не відвідувала цей заклад або через хворобу, або через перебування на домашньому режимі. У вересні 2016 року вона відвідала дитячий садочок всього три дні, а протягом жовтня грудня 2016 року жодного разу. Перебуваючи в дитячому садку ОСОБА_4 була доглянутою (охайна, чиста). Після довготривалого не відвідування дитячого садка була малоактивна, не йшла на контакт з однолітками, але при більш систематичному відвідуванні дитячого садка вона почувалася більш впевненою, йшла на контакт з вихователями та дітками. Частіше дитину в дитячий садок приводила за забирала мати ОСОБА_13, декілька разів батько дитини та бабуся по батьковій лінії.

Згідно листа Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області від 07.03.2017 року (а.с.53) 0905.2016 року позивач зверталася з письмовою заявою до цього відділу поліції з проханням прийняти заходи реагування щодо її чоловіка ОСОБА_2, який з 03.05.2016 року не дає заявниці бачитися з їх дитиною. До листа додано копію відповідної заяви позивача (а.с.54).

Відповідно до роздруківки карти (а.с.62), де зазначені адреси позивача та відповідача, відстань між їх домами складає 1,1 км.

Згідно з висновком висновку №3 органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини (а.с. 92), умови для проживання дитини створені в обох батьків, кожний з яких працює і має постійний заробіток, веде нормальний образ життя. Разом із тим, керуючись принципом 6 Декларації прав дитини орган опіки та піклування вважав за визначити місцем проживання дитини місце проживання її матері. Однак це не повинно перешкоджати її спілкуванню з батьком.

Вирішуючи справу, суд керується наступним.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 (єдиний унікальний номер справи 757/11568/15-ц) при розгляді справ про визначення місця проживання дитини слід керуватися положеннями статей 160, 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини. У справі, яка переглядалася ВСУ, суд першої інстанції встановив, що мати дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Застосовуючи вказані правові норми до обставин цієї справи, суд виходить з того, що з пояснень сторін і сукупності досліджених судом доказів вбачається, що умови для проживання дитини створені в обох батьків, кожний з яких працює і має постійний заробіток, веде нормальний образ життя. Разом із тим, на даний момент дитина фактично проживає з відповідачем і його батьками. З пояснень сторін і свідків суд робить висновок, що дійсно велику вагу в питанні виховання дитини в сімї відповідача має думка не його самого, а його матері, яка сама надаючи показання говорила, що дитина проживає не в «нас», а у «мене». Такий самий висновок можна зробити і з показань ОСОБА_8 Крім того, за результатами оцінки усіх доказів суд приходить до висновку, що дійсно на даний момент можливості матері щодо спілкування з дитиною є значно обмеженими в порівнянні з батьком дитини. Намагаючись взяти дитину для того, щоб провести з нею час, вона змушена питати дозволу, але не завжди його отримує не тільки від відповідача, але й від його матері. Позивач нерідко стикається з недоброзичливим ставленням з боку сімї відповідача, який природно викликає почуття приниження. Зокрема, для того, щоб отримати можливість взяти до себе дитину, вона повинна була попередньо погоджуватися на вимогу щодо перевірки умов проживання в її будинку з боку відповідача та його матері. Часто їй надавали можливість спілкуватися з дитиною лише в присутності відповідача. Після того, як дитина поверталася від матері, відповідач в деталях, що виходять за межі звичайної цікавості, випитував дитину про те, чим вони займалися з матірю, а після цього намагався наводити це як аргумент в суді, хоча ні суд, ні працівники поліції та органу опіки та піклування до цього не побачили у поведінці позивача будь-чого, щоб виходило за межі звичайної поведінки будь-якої нормальної людини. Все це виходить за межі нормальних виважених відносин між батьками дитини щодо узгодження їх планів стосовно часу спілкування з дитиною. При цьому позивач опинилася в явно невигідному в порівнянні з відповідачем становищі.

За таких обставин суд, керуючись статей 160, 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, вважає за необхідне позов задовольнити та визначити місцем проживання дитини місце проживання її матері.

Однак таке рішення суду не повинно розцінюватися позивачем як підстава для обмеження прав відповідача на спілкування з дитиною.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місцем проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання її матері ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 17 липня 1986 року в м.Попасна Луганської області, на користь ОСОБА_1, яка народилася 08 травня 1988 року в м.Попасна Луганської області, судові витрати в розмірі 2601,20 грн. (дві тисячі шістсот одна гривня 20 коп.).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України повний текст рішення складено 03.05.2017 року.

Суддя М.В.Мазур