Справа №639/7854/15-ц
Провадження №2/639/46/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Антохіної О.С., Чубенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Автосервіс» Публічного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Дочірнього підприємства «Автосервіс» Публічного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який в подальшому неодноразово був уточнений.

Відповідно до остаточної редакції позовних вимог позивач просив суд стягнути з ДП «Автосервіс» ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» на його користь 3 800, 00 грн. (витрати понесені ним на проведення експертизи (1 300, 00 грн.) та на правову допомогу (2 500,00 грн.); стягнути з ДП «Автосервіс» ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» судовий збір у розмірі 569,52 грн.; стягнути з відповідачів солідарно на його користь 4 500,00 грн., в якості моральної шкоди; стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» на його користь 8 212,92 грн., визначених експертом як величина матеріальних збитків, спричинених його власності - автомобілю, стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» на його користь 16 080, 00 грн., витрачених ним на ремонт автомобілю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 20 травня 2014 року ОСОБА_2, керуючи автобусом ПАЗ, державний номер НОМЕР_1, по вул. Полтавський шлях в районі будинку 153, при зміні напрямку руху (наїзд на термінал) не впевнився, що це буде безпечним, допустив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Pagero, державний номер НОМЕР_2.

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкові від 10 червня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач вказує, що його автомобіль отримав значні технічні ушкодження чим спричинено матеріальну шкоду.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що протягом тривалого часу він не міг користуватися автомобілем за його призначенням,що порушило його нормальні життєві зв'язки, стало певним ударом по його престижу. Окрім того, він не міг їздити до друзів, родичів, а переживання викликані витраченням коштів на ремонт автомобіля, порушенням ходу нормального життя, призвели до погіршення його здоров'я.

Намірів добровільно врегулювати відшкодування матеріальних збитків внаслідок ДТП відповідач не побажав, а тому позивач був змушений звернутися до суду.

10 листопада 2015 року від представника ДП «Автосервіс» ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» надійшли заперечення, відповідно до яких відповідач заперечує проти позову та вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими у зв'язку з тим, що розрахунок загальної суми матеріального збитку позивачем є абсолютно абсурдним.

На його думку позивачем не надано жодних доказів щодо використання ним нових комплектуючих, та й взагалі не надано жодних доказів щодо відновлення автомобілю та оплати ремонту, тому в даному випадку при стягненні на користь позивача збитків зношеність майна враховується.

Також, на думку відповідача, позивачем не було надано жодного належного і допустимого доказу щодо завдання йому моральної шкоди, та витрат на правову допомогу і тому у задоволені позовних вимог позивача він просить відмовити в повному обсязі.

02 червня 2016 року від представника ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія дім страхування» на підставі наказу № 5/К від 10.02.2016 року, надійшли заперечення, відповідно до яких, вони вважають позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, у зв'язку з тим, що позивач у встановлений законом строк у відповідності до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звернувся з заявою про страхове відшкодування.

Представник позивача, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 22.10.2015 року, в судовому засіданні зменшила позовні вимоги в частині стягнення з ДП «Автосервіс» ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» на користь позивача 3 800, 00 грн. (витрати понесені ним на проведення експертизи (1 300, 00 грн.) та на правову допомогу (2 500,00 грн.)та стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» на його користь 8 212,92 грн., визначених експертом як величина матеріальних збитків, спричинених його власності - автомобілю, оскільки вони стосуються іншого ДТП, в іншій частиніпозов підтримала, просила суд його задовольнити.

Представник відповідача ДП «Автосервіс» ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 30.03.2016 року, в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволені.

Представник відповідача, ПАТ «Страхової компанії «Дніпроінмед», в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено,що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 червня 2014 року визнано ОСОБА_2 винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. (а.с. 7)

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 10 червня 2014 року, яка набрала законної сили 23.06.2014, по справі № 639/4558/14-п встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася 20.05.2014 року з вини відповідача, пошкоджено автомобіль «Mitsubishi» державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 7).

Відповідно до рахунку № 27 від 17.06.2015 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в загальній сумі становить 16 080,00 грн., яка складається з переліку виконаних робіт, що становить всього з ПДВ 3 380,00 грн. та з переліку використаних запасних частин, що становить всього з ПДВ 12 700,00 грн. (а.с. 12)

Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

В постанові Верховного суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-108цс13, предметом перегляду якої було застосування судами касаційної інстанції норм ч. 1 ст. 1172, ст. ст. 1167, 1187, 1188 ЦК України при визначенні особи, відповідальної за завдання моральної шкоди водієві та пасажиру одного автотранспортного засобу внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки з вини іншого водія, який керував автомобілем, що належить на праві власності юридичній особі, була викладена наступна правова позиція.

Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

За змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК України, обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої іншим особам (які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад, пасажир транспортного засобу) покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Судом встановлено, що 20.05.2014 р. під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДП «Автосервіс» ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс», керував автобусом ПАЗ, державний номер НОМЕР_1.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Положеннями статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільною правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) розміру збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Таким чином, враховуючи положення ст. 1166 ЦК України позивач повинен довести факт спричинення шкоди, обґрунтувати її розмір, довести безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування.

Так, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 за № 142/5/2092), застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Загальні визначення баз оцінки, порядку їх застосування і відповідних їм видів вартості наведені в Національному стандарті № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 за № 1440.

Відповідно до п. 4.3 Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

Зібрані оцінювачем дані та інша інформація повинні відображатися у такому звіті з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано в обґрунтування своїх вимог рахунок № 27 від 17.06.2015 вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в загальній сумі на 16 080,00 грн., яка складається з переліку виконаних робіт, що становить всього з ПДВ 3 380,00 грн. та з переліку використаних запасних частин, що становить всього з ПДВ 12 700,00 грн. (а.с. 12)

Однак, матеріали справи не містять Звіту про оцінку автомобіля «Mitsubishi» державний номерний знак НОМЕР_2, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження цього транспортного засобу, із визначенням вартості відновлювального ремонту КТЗ саме у сумі 16 080, 00 грн., який відповідав би вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та Національному стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

А той звіт експертного автотоварознавчого дослідження, який міститься в матеріалах справи не має відношення саме до цього ДТП, адже він був складений при оцінки ушкоджень при ДТП 24.12.2014 року, що підтвердила в судовому засіданні і представник позивача. ( а.с. 13-24)

Рахунок № 27 від 17.06.2015, здійснений ФОП ОСОБА_5 на суму 16 080,00 грн. з урахуванням ПДВ, не відповідає вимогам, встановлених законодавством для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ, оскільки не відповідає вимогам п.п. 4.4, 5.1, 8.1 Методики.

Крім того, у наданих позивачем документах відсутні реквізити оцінювача, дані про особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистою огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно- правових актів з оцінки майна під час її проведення, що є важливим для підтвердження достовірності та об'єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Як зазначає представник відповідача ДП «Автосервіс» ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» в своїх запереченнях, на момент ДТП автобус ПАЗ, державний номер НОМЕР_1, яким керувала винна особа, був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АС/2608253, виданий ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед».

Відповідно до п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Також відповідно до п. 35.1. ст. 35 вказаного закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Отже з наведених норм вбачається, що підставою для прийняття рішення щодо виплати або не виплати страхового відшкодування є заява особи, яка має право на отримання страхового відшкодування.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Проте всупереч вказаним вимогам закону, позивач не надав суду жодних доказів звернення до ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», а отже і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» є необґрунтованими.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте ніяких доказів щодо моральних страждань позивача матеріали справи не містять, а отже суд приходить до висновку у необхідності відмовити задоволені цих позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено частиною другою ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов'язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов'язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У зв'язку з вищевикладеним, позивачем не надано достатніх належних доказів для визначення реальних збитків, завданих власнику пошкодженням автомобіля «Mitsubishi» державний номерний знак НОМЕР_2, із визначенням вартості відновлювального ремонту цього КТЗ саме у сумі 16 080,00 грн., а також не було завдано жодних доказів завдання моральної шкоди позивачу у зв'язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, то судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1192 ЦК України, п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92 р., ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ст. ст. 33,35,37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 за № 142/5/2092, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Автосервіс» Публічного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович