провадження 2/201/462/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Сіті ТК», третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 жовтня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Сан Сіті ТК» про стягнення заборгованості і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що 06 липня 2016 року відповідачем було отримано кредит в сумі 5 960 000.00 грн. в ПАТ

КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № DNDZL0K7437 від 06 липня 2016 року. В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором було укладено договір застави № DNDZLOK7437/DZ від 06 липня 2016 року, за яким позивачем, як заставодавцем, було надано в заставу майнові права на отримання грошових коштів за депозитним договором № SAMDN1746 від 31 травня 2010 року. 16 серпня 2016 року банком було здійснено погашення наявної заборгованості за

кредитним договором № DNDZL0K7437 від 06 липня 2016 року в сумі 5 981 591.58 (п'ять мільйонів девятсот вісімдесят одна тисяча пятсот дев'яносто одна) грн. 58 коп. з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, на підставі п. 2 договору відступлення права вимоги № DNDZLOK7437/DC від 06 липня 2016року, у звязку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором. Отже позивачем за відповідача погашено борг перед банком і до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 18 серпня 2016 року позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою сплатити

наявну заборгованість перед позивачем. У відповідь на свою претензію позивач отримав лист в якому відповідач зазначив, що не має змоги сплатити борг у звязку з відсутністю коштів. Тобто утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. Позивач вважає вказане незаконним і просив стягнути з відповідача на його користь позивача заборгованість по вказаному виконаному договору з витрат на судовий збір, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Сан Сіті ТК» в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. В письмовому зверненні на адресу суду погодився з позовними вимогами, визнав викладені в позові обставини і не заперечував проти задоволення позову і розгляду справи за їх відсутністю. Суд вважає можливим розгляд справи без представника вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вказаним, на думку суду, погодився з позовними вимогами і не заперечував проти розгляду справи за їх відсутністю. Суд вважає можливим розгляд справи без представника вказаної третьої оосби згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши позицію сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між третьою особою ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ТОВ «Сан Сіті ТК» кредитним договором № DNDZL0K7437 від 06 липня 2016 року цей відповідач отримав у банку кредит на споживчі цілі у розмірі 5 960 000.00 грн. для своїх потреб зі сплатою обумовлених відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом зі встановленням кінцевого терміну повернення кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором було укладено договір застави № DNDZLOK7437/DZ від 06 липня 2016 року, за яким позивачем, як заставодавцем, було надано в заставу майнові права на отримання грошових коштів за депозитним договором № SAMDN1746 від 31 травня 2010 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 ЦК України). Якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 ЦК України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

Відповідно до умов договору відповідач зобовязаний був повернути кредит позивачу у відповідності до графіку, що наведений у додатку до цього договору (як основного так і додаткового), який є його невідємною частиною. В разі порушення позичальником обов'язку повернути кредитодавцеві кредиту відповідності до умов цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення сплати, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У випадку прострочення повернення сум наданого кредиту (в тому числі часткового повернення), та прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідно до цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф незалежно від строку прострочення. Штраф сплачується в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день сплати/стягнення.

16 серпня 2016 року банком було здійснено погашення наявної заборгованості за кредитним договором № DNDZL0K7437 від 06 липня 2016 року в сумі 5 981 591.58 (п'ять мільйонів девятсот вісімдесят одна тисяча пятсот дев'яносто одна) грн. 58 коп. з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, на підставі п. 2 договору відступлення права вимоги № DNDZLOK7437/DC від 06 липня 2016року, у звязку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором. Про факт погашення заборгованості за рахунок депозитних коштів позивача свідчать виписка з рахунку відповідача, виписка з рахунку позивача та довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 вересня 2016року № 5903557/11414508. Отже позивачем за відповідача погашено борг перед банком і до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 18 серпня 2016 року позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою сплатити

наявну заборгованість перед позивачем. У відповідь на свою претензію позивач отримав лист в якому відповідач зазначив, що не має змоги сплатити борг у звязку з відсутністю коштів. Тобто утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. Позивач вважає вказане незаконним і просив стягнути з відповідача на його користь позивача заборгованість по вказаному виконаному договору.

В порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, утворилася заборгованість. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, підставою заміни кредитора в зобов'язанні є виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

18 серпня 2016 року позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою сплатити наявну заборгованість перед позивачем. У відповідь на свою претензію позивач отримав лист, в якому відповідач зазначив, що не має змоги сплатити борг у звязку з відсутністю коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У звязку з зазначеними порушеннями відповідачем своїх зобовязань по вказаному договору мається заборгованість. На вимогу позивача погасити вказану заборгованість в добровільному порядку, відповідач фактично відповів відмовою.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач ТОВ «Сан Сіті ТК» повинне довести, що його дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi (крім договірних) домовленості i зобовязання стосовно вiдповiдача відносно кредиту, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача (або її представника) про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Щодо валюти виконання зобов'язання та ціни позову, то це обґрунтовується наступним. У відповідності до ч. 1 ст. 533 ЦК України - «Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях». Але з цього правила є винятки і випадок із стягнення сум до них і відноситься. В підтвердження вищевикладеного слід зазначити, що винятки допускає сам Цивільний кодекс України. Так ч. З ст. 533 Цивільного кодексу України визначено, що «використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом». Згідно з п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з фізичними та юридичними особами, затвердженого постановою № 516 Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року - «Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) в нараховує за ним проценти: у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті». В даному випадку грошові кошти надані в гривнях, що підтверджується умовами договору та відповідними квитанціями про сплату. Відповідно позивач вимагає стягнути заборгованість у тій валюті, в якій відповідач повинен був виконати зобов'язання, а саме - у національній валюті.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач та банк всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідач укладав договір та приймав кошти і зобовязувався його виконати у відповідності до норм чинного законодавства, тому відповідач мав можливість виконати умови договору і повернути кредит позивачу, але без поважних причин цього не зробив.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися в передбаченим законом порядку до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі належним чином цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Отже неправомірними діями відповідача, повязаними з невиконанням умов договору, позивачу було завдано майнової шкоди, яка знаходяться в безпосередньому причинному звязку з вказаними діями відповідача.

Не може суд прийняти до уваги можливі заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позов задовольнити і стягнути з відповідача ТОВ «Сан Сіті ТК» на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 5981591 грн. 58 коп. та сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в сумі 6890 грн., а всього 5988481 грн. 58 коп.

Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості та витрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 33, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 95, 509, 510, 512, 514-519, 526, 527, 530, 532, 533, 534, 536, 545, 546, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 3, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Сіті ТК» на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 5981591 грн. 58 коп. та сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в сумі 6890 грн., а всього 5988481 грн. 58 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -