Справа № 673/1463/16-ц
Провадження № 2/673/110/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Ягодіної Т.В.

з участю секретаря судових засідань-Ясінської М.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Деражня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої приниженням честі, гідності, ділової репутації,-

встановив:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яка була заподіяна приниженням честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що протягом тривалого часу працювала вчителем математики у Галузинецькому НВК Деражнянського району. Так, 13.09.2016 року перебуваючи в кабінеті в.о. директора ОСОБА_2, остання в присутності інших вчителів застосувала на адресу позивача нецензурну лайку із застосуванням ненормативної лексики, чим принизила її честь, гідність та ділову репутацію. Внаслідок вказаних дій позивачу була заподіяна моральна шкода в розмірі 25000грн. Крім того, після вказаного конфлікту позивач перенесла сильне душевне хвилювання, в звязку з чим перебувала на лікуванні в Хмельницькому обласному кардіологічному диспансері та понесла витрати на придбання ліків на суму 1408,50 грн., які в якості матеріальної шкоди просила стягнути із відповідача. В звязку із реалізацією права на судовий захист, також, понесла судові витрати, які складаються із судового збору в загальному розмірі 1929,20грн., які просила компенсувати за рахунок відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у заяві. Пояснила, що за розпорядженням відповідачки, яка на той час виконувала обовязки директора НВК, усі вчителі повинні були в кабінеті останньої розписуватися в журналі виходу на роботу. Також, вказане мало місце по завершенню робочого часу. 13 жовтня 2016 року вирішила разом з іншими вчителями зясувати у відповідача про документ, на підставі якого вони мають нести обовязок по закінченню робочого дня ставити свій підпис із зазначенням часу його проставляння. В ході розмови із ОСОБА_2, остання почала в її адресу брутально висловлюватися, що для неї, як працівника з великим стажем та досвідом роботи, стало принизливим та завдало морального болю.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, пояснила, що на протязі тривалого часу між нею та позивачем існують неприязні відносини, оскільки остання була незадоволена її роботою як керівника. Вважає, що конфліктну ситуацію спровокувала ОСОБА_1 спільно з іншими вчителями, які заздалегідь підготували записуючий пристрій з яким зайшли до кабінету, після чого позивач звинуватила її у відсутності на робочому місці. Підтвердила, що дійсно вживала ненормативну лексику, але така не була направлена в адресу будь-кого з присутніх колег.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 28 Конституції України передбачено право кожної людини на повагу до її гідності.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло; під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

З матеріалів справи вбачається та неоспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_1 з 10.08.1961 року працювала вчителем математики Галузинецької ЗОШ І-ІІ ступенів Деражнянського району (в подальшому НВК) (а.с.12).

Станом на вересень-жовтень 2016 року обовязки директора Галузинецької НВК виконувала відповідач ОСОБА_2

06.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася із доповідною до начальника відділу освіти Деражнянської РДА з приводу порушення вчителями школи, в тому числі і ОСОБА_1, вимог Закону України «Про загальну середню освіту» та інших відомчих актів (а.с.50).

Згідно наказу начальника відділу освіти Деражнянської РДА №271-но від 20.09.2016 року про підсумки розгляду питання щодо організації навчально-виховного процесу в Галузинецькому НВК було виявлено ряд недоліків у роботі, в тому числі, вчителя математики ОСОБА_1 (а.с.51-54).

З огляду на викладене, а також як встановлено судом із пояснень сторін, показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідженого аудіо запису розмови, який наданий стороною позивача, між сторонами існували неприязні відносини.

Так, 13.10.2016 року в кабінеті в.о. директора Галузинецької НВК ОСОБА_2, між останньою та вчителями вказаного закладу ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мала місце розмова, яка згодом переросла в конфлікт. В ході цього останні намагалися зясувати у ОСОБА_2 причини субєктивного ставлення до них та покладення додаткових обовязків, пов'язаних із необхідністю проставляти відмітки про час завершення роботи.

Під час зясування вказаних обставин, ОСОБА_1 вказувала ОСОБА_2 про її спізнення на роботу, а також відсутність під час робочого дня, на що остання продовжила вести розмову у підвищеному тоні. Після цього, ОСОБА_1 вимагаючи від ОСОБА_2 мовчання, застосувала в її адресу вислів «закрий мордяку». На вказане ОСОБА_2 відреагувала фразою у підвищеному тоні «зараз ти закриєш …. (нецензурна лексика)».

Встановлені судом обставини свідчать, що брутальні слова, які використала під час конфлікту ОСОБА_2 були направлені в адресу ОСОБА_1, а тому відхиляє з цього приводу доводи відповідача про те, що такі не мали відношення до будь-кого із присутніх.

Згідно розяснень наданих в абз.5 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи не пристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду.

За положеннями статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З роз'яснень, які містяться в пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків та ін.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2, які виразилися у вживанні брутальних висловів на адресу позивача ОСОБА_1 в присутності інших колег, мало місце приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, в результаті чого порушилися стосунки останньої з оточуючими людьми, колегами, та крім того, позивач перенесла сильні душевні хвилювання.

При цьому суд приймає до уваги, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з більш як 55-річним педагогічним стажем, являється спеціалістом вищої категорії та неодноразово нагороджувалася почесними грамотами за досягнення у роботі.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує розяснення надані у Постановах Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає вірним визначити моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню в розмірі 1500 грн.

Судом, також, враховується поведінка самої позивачки під час конфліктної ситуації, в ході якої вона в грубій формі зверталася до відповідача, чим в певній мірі провокувала останню поводитися в такий же спосіб.

Також про неодноразові провокаційні дії позивача, якими остання намагалася дискредитувати відповідача як керівника навчального закладу, показали суду свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_7

Вирішуючи вимоги позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1408,50грн. суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

За положеннями ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В роз'ясненнях, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 з подальшими змінами передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З матеріалів справи вбачається, що з 19 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні №2 Хмельницького обласного кардіологічного диспансеру з діагнозом: стенокардія напруги, ФГ ІІ дисфунція синусового вузла, екстрасистологічна аритмія, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, хронічна судинна недостатність, у зв'язку з чим отримувала лікування, що підтверджується випискою з історії хвороби (а.с. 14).

Відповідно до ч.3 ст. 10 , ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, стороною позивача не представлено суду належних доказів на підтвердження безпосереднього звязку між неправомірними діями відповідача, які виразилися у приниженні честі, гідності та ділової репутації, що мали місце за місяць до лікування позивача в ХОКД та витратами на медичне лікування, в тому числі, хронічних хвороб останньої.

Таким чином суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди.

В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що часткове задоволення судом вимог позову в частині стягнення моральної шкоди складає 6% від заявлених, судовий збір в розмірі 82,68грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Керуючись ст..ст.10,11,60, 212-214 ЦПК України, ст..ст. 28,68 Конституції України, ст..ст. 23,297,1167 ЦК України, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року із змінами, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 з подальшими змінами, суд-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 500 грн. (одну тисячу пятсот гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної приниженням честі, гідності та ділової репутації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 82,68грн.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд Хмельницької області.

Суддя: ОСОБА_11