Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/1494/16-ц
Провадження № 2/674/377/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

при секретарі Мудрицькій Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю

«Лізингова компанія « Еталон»

про захист прав споживача, визнання договору фінансового

лізингу недійсним та стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2016 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» м.Київ про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів в розмірі 70700 грн. посилаючись на те, що 21 жовтня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №004817, відповідно до якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати позивачу у користування автомобіль марки OPEL ZAFIRA Tourer 1.4 AT Cosmo на умовах фінансового лізингу. Під час укладення договору позивача було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому вважає цей правочин недійсним. Відповідач порушив права позивача, як споживача, оскільки під час укладення спірного договору застосував нечесну підприємницьку діяльність, не надавши йому достатньо часу для прийняття свідомого рішення. Права позивача підтягають захисту також з тих підстав, що договір нотаріально не посвідчений; відсутність у відповідача відповідної ліцензії для фінансових послуг, що є грубим порушенням закону і свідчить про нікчемність такого договору. Отже правочин вчинено з порушенням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг», чим порушено законні права та інтереси позивача.

Так, 21.10.2016 року, на виконання умов вищезазначеного договору до отримання автомобіля позивачем було сплачено товариству кошти, що як запевнив представник відповідача, становили частину вартості предмета лізингу, в сумі 70000 грн., сума комісії банку - 700 грн.. Відповідач роз'яснив, що предмет лізингу буде доставлено протягом декількох днів, а до оплати залишилось ще 318 000 грн., згідно умов договору. Однак отримавши примірник підписаного ним договору та додатків до нього, прибувши додому позивач виявив, що його ввели в оману, оскільки представник відповідача показавши, що за договором йому залишилось сплатити ще 318 000 грн., рукою прикрила таблицю в Додатку, де вказано зовсім інші розрахунки, де вартість предмета лізингу становить 636 000 грн., а не 388 000 грн., як запевняв відповідач. Через деякий час позивач звернувся до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» щодо роз'яснення платіжних зобов'язань, проте позивачу навмисно нічого не роз'яснили.

Отже, сплачені кошти виявилися адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, а не частиною вартості автомобіля, як запевняв представник лізингової компанії, у зв'язку з чим умови договору є нечесними і недобросовісними, суперечать Цивільному кодексу України та Закону України про захист прав споживачів, а тому договір є недійсним.

Таким чином, сплативши 70 000 грн. за автомобіль, позивач не одержав автомобіль, а відповідач не повертає отриманих від нього коштів і не поставляє автомобіль.

За таких обставин позивач просить визнати договір фінансового лізингу від 21.10.2016 №004817 недійсним, стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 70700 грн..

Представник позивача по довіреності ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та пояснила, що при підписанні договору позивач не знав, що підписує його з лізинговою компанією. Додатки, які йшли разом з договором побачив вже вдома. Коли укладали договір, то представник компанії представлялися, як компанія, яка продає автомобілі, що залишилися на складах, також сказали, що площадки з наявними автомобілями в них немає, є тільки в великих містах, автомобілі тільки бачив в Інтернеті. Коли сплачували 70000 грн., то представники компанії сказали, що це аванс за автомобіль, а решту потрібно буде сплатити коли отримає автомобіль. Коли сплатили кошти і прийшли з квитанціями, тільки тоді підписали договір, представник компанії сказала, що це стандартний договір, що там немає з чим ознайомлюватися і при підписанні договору з його змістом не ознайомлювалися. Також в судовому засіданні представник позивача не заперечила проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час судових засідань, про що свідчать поштові повідомлення, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності не подавав.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», лізингодавцем, та ОСОБА_2, лізингоотримувачем, укладений договір фінансового лізингу №004817, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно: легковий автомобіль марки OPEL ZAFIRA Tourer 1.4 AT Cosmo, а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 26-32).

Договір фінансового лізингу №004817 від 21 жовтня 2016 року укладений в простій письмовій формі.

Згідно пункту 5.1 договору № 004817 фінансового лізингу від 21 жовтня 2016 року, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах, викладених у п. 5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу (а.с. 28).

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору, яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору, та становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору, та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу.

Згідно з пунктом 8.2.3 договору, другий лізинговий платіж складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору (а.с. 29).

Позивачем 21 жовтня 2016 року сплачено кошти у сумі 70000,00 грн. згідно укладеного договору № 004817 (а.с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 р., № 723/97-ВР відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 р., № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки правовідносини, які виникають з договору фінансового лізингу регулюються також положеннями Цивільного Кодексу України про найм, суд прийшов до висновку, що договір фінансового лізингу укладений з фізичною особою підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частина перша статті 220 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 21 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 нотаріально посвідчено не було, а тому, оскільки договір фінансового лізингу № 004817 від 21.10.2016 р. укладений в простій письмовій формі, тому в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України, він є нікчемним.

Зазначене узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, що відповідно до статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою,крім цього суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 70000 гривень є правомірною, оскільки задоволення такої, є правовим наслідком ,що повинен бути застосований до нікчемного правочину, який в конкретному випадку, як зазначалося судом вище є договором фінансового лізингу № 004817 від 21 жовтня 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», з урахуванням того, що позивачем були здійснені посилання на застосування таких наслідків у тексті позовної заяви, що відповідно надає суду підстави для задоволення такої вимоги не виходячи за межі позовних вимог в межах розгляду даного спору.

Однак суд відмовляє в частині позову про стягнення з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 банківської комісії у сумі 700 грн. в порядку застосування наслідків недійсності правочину, оскільки ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» не є отримувачем вказаних коштів.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які послався позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку ,про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 частково. В задоволенні решти вимог відмовити.

Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1251,20 гривень (551,20 грн. за вимоги немайнового характеру + 700 грн. за вимоги майнового характеру = 1251,20 грн.).

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 220,799, 806 ЦК України, ст.6 Закону України «Про Фінансовий лізинг», ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів», суд-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Застосувати наслідки нікчемного правочину- договору № 004817 фінансового лізингу від 21 жовтня 2016 року,укладеного між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 і стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія « Еталон» (, МФО 300023,юридична адреса : м.Київ-133 вул.Кутузова,18/7, к.613) на користь ОСОБА_2 сплачені на підставі квитанції від 21.10.2016 року кошти в розмірі 70000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код ЄДРОУП 38865527, п/р 0145 в ПАТ «Укрсоцбанк, МФО 300023) в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1251,20 грн..

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:/підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького райсуду В. М. Артемчук