Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/196/16-ц Головуючий у 1-й інст. Руденко В. О.
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.,

за участю секретаря: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі ОСОБА_2) звернувся до суду з вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначив, що відповідно до укладеного 31.03.2008 року кредитного договору № ZRCWGA00004306 банк зобов»язався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 59112,50 доларів США на термін до 03.03.2023 року. В зв»язку з порушеннями зобов»язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 23.03.2016 року складається з 38938,60 доларів США заборгованості за кредитом, 5547,69 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 107,68 доларів США заборгованості по комісії, 1350,05 доларів США пені, 9,58 доларів США штрафу (фіксована частина), 2297,20 доларів США - штрафу (процентна складова) та вцілому становила 48250,80 доларів США. Просив стягнути з відповідача вищевказану суму, що еквівалентно 1259345,87 грн.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2017 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

31.03.2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого, позивач зобов»язаний надати відповідачці ОСОБА_1 кредитні кошти готівкою через касу банку в іноземній валюті в сумі 59112,50 доларів США у вигляді непоновлюваної лінії, 50000 з яких на споживчі цілі, решта для сплати страхових та інших платежів. Визначених умовами договору. Договором визначалася сплата відсотків за користування в розмірі 1% на місяць, винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 2% від суми виданого кредиту - в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів в сумі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів - щомісячно. Строк погашення кредиту визначений до 31.03.2023 року. Пунктом 2.3.1 передбачалася можливість одностороннього збільшення банком процентної ставки за кредитним договором за умови надіслання письмового повідомлення про це протягом 7 календарних днів (а.с. 13-15).

У зв»язку з неналежним виконанням умов договору, утворилася заборгованість по вказаному кредиту, у зв»язку з чим банк звернувся з вимогою щодо стягнення коштів.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що банком не було виконано умови видачі кредиту на умовах, визначених у договрі, Банком порушено вимоги законодавства щодо інформування позичальника про вартість кредиту, включено до умов договору незрозумілі платежі, банком безпідставно підвищена процентна ставка та недоведена сума заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з умов договору, ОСОБА_2 зобов»язувався на руки відповідачу видати кошти в сумі 50000 доларів США, решта кредитних коштів призначалася для проведення передбачених договором оплат.

Посилання ОСОБА_1 на те, що банком не виконані умови щодо видачі вказаних коштів є голослівними та спростовуються іншими матеріалами справи.

Згідно з заявою про видачу готівки (а.с. 16), відповідач звернулася з проханням видати 50000 доларів США.

Відповідно платіжного доручення № 3 від 31.03.2008 року (а.с.35) на касовий рахунок банку № 4521 було перераховано 50000 доларів США для видачі ОСОБА_1

Як вбачається з розрахунку заборгованості, після отримання кредиту, ОСОБА_1 тривалий час виконувала зобов»язання щодо повернення коштів. Вказана обставина не заперечується відповідачкою. З заявами щодо невиконання Банком своїх зобов»язань, вона не зверталася.

Та обставина, що відповідач зверталася з заявою про отримання коштів у національній валюті, не спростовує те, що кредит надавався саме у долларах США, а є лише підтвердженням того, що вона мала потребу отримати кошти.

ОСОБА_2 наділений повноваженнями щодо проведення валютно-обмінних операцій, за проханням клієнта такий обмін може бути проведений і при отриманні валютної готівки. За таких обставин твердження відповідача про отримання нею гривневого еквівалента суми позики не може спростовувавати виконання банком зобов»язання щодо видачі кредиту.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про неналежне виконання банком зобов»язань за кредитним договором, не відповідає обставинам справи.

ОСОБА_2 положення кредитного договору сторонами не оспорювались, вказані обставини не були предметом дослідження, сторони не несли зобов»язання щодо подання доказів, стосовно цих обставин, а тому, зазначаючи про їх невідповідність вимогам закону суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зробив поспішні висновки. З тих же підстав є недоцільними висновки суду про порушення прав споживача.

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610-611 ЦК передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, свої зобов»язання відповідач виконувала не належним чином.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов про стягнення зазначених в позовній заяві сум, підлягає задоволенню.

Задовільняючи позов, колегія суддів виходить з розрахунку, наданого позивачем, оскільки вказані розрахунки відповідають положенням кредитного договору, докази того, що банком не враховані будь-які платежі, здійснені на виконання умов договору, суду не надані.

При цьому колегія суддів не погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що наданий позивачем розрахунок не може бути доказом заборгованості, оскільки таких висновок протиречить вимогам ст. 57 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується і з висновком суду про безпідставне підвищення банком відсоткової ставки, оскільки договором та чинним на час вказаної дії законодавством, така можливість передбачалася.

Як вбачається з наданих банком документів, позивач повідомлялася про зміну відсоткової ставки.

Підвищення відстокової ставки було здійснено у відповідності до вимог п. 2.3.1 кредитного договору.

Та обставина, що відповідач тривалий час після підвищення відсоткової ставки продовжувала належним чином погашати заборгованість по кредиту, підтверджує про її обізнаність із вказаною обставиною.

Розрахунок, наданий відповідачем на спростування позовних вимог не може бути взятий до уваги, поскільки не грунтується на умовах кредитного договору та відсутні документи, що підтверджують проведення вказаних у ньому оплат.

ОСОБА_2 рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства, воно підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовільнити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2017 року скасувати, ухваливши нове, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 38938.60 доларів США заборгованості за кредитом, 5547.69 доларів США заборгованості по відсоткам, 107.68 доларів США заборгованості по комісії, 1350.05 доларів США пені та 2306.78 доларів США штрафу, а всього 48250.80 доларів США, що по курсу НБУ становить 1287027.22 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 39669.40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді