Справа № 366/48/17 Головуючий у І інстанції Гончарук О. П.
Провадження № 22-ц/780/2336/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 33 19.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 15 квітня 2014 року о 19 год. 05 хв. на перехресті вулиць Б.Хмельницького та Володимирської в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та «Mitsubishi Pajero Sport» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент настання страхової події автомобіль «Skoda Fabia», який належить ОСОБА_5, за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 липня 2013 року АС/2829878 було застраховано у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 5 травня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» - ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 13 752,63 грн. у зв'язку з пошкодженням автомобіля, тому згідно договору страхування позивач виплатив їй страхове відшкодування у вказаному розмірі.

Відповідач не виконав обов'язку щодо повідомлення страховика про настання ДТП, а тому відповідно до п. п. ґ) п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув право вимоги про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

У зв'язку з тим, що відповідач у досудовому порядку не вирішив питання щодо повернення зазначеної вище суми, позивач просив суд стягнути виплачені ним як страхувальником кошти у розмірі 13 752,63 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 15 квітня 2014 року о 19 год. 05 хв. на перехресті вулиць Б.Хмельницького та Володимирської в м. Києві сталась ДТП за участю автомобілів «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та «Mitsubishi Pajero Sport» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент настання страхової події автомобіль «Skoda Fabia», який належить ОСОБА_5, за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 липня 2013 року АС/2829878 було застраховано у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 5 травня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» - ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 13 752,63 грн. у зв'язку з пошкодженням автомобіля, що підтверджується калькуляцією дефектів (ремонту) № 145928 від 18 травня 2014 року.

На виконання укладеного договору (полісу) 27 травня 2014 року було складено страховий акт № UA022/L01/01 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснено страхове відшкодування - виплачено ОСОБА_6 суму понесених збитків у розмірі 13 752,63 грн., що стверджується платіжним дорученням № 23482 від 28 травня 2014 року.

Оскільки відповідач не повідомив позивача протягом трьох робочих днів про ДТП, 14 серпня 2014 року представником страхової компанії на адресу ОСОБА_2 було надіслано регресну вимогу № UA022.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав свої зобов'язання щодо своєчасного повідомлення страховика про настання ДТП, оскільки страховий акт було складено на підставі повідомлення відповідача від 16 квітня 2014 року.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду не може грунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Проте усупереч вищевказаним вимогам висновки суду з приводу заявлених вимог не ґрунтуються на доказах.

Суд визнав встановленими ті обставини, які не підтверджені належними доказами, зокрема, залишив поза увагою, що виплата страхового відшкодування була проведена позивачем саме на підставі заяви власника пошкодженого автомобіля від 16 квітня 2014 року, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 39-42), і при цьому відсутні будь-які інші дані про те, що відповідач вчиняв дії, спрямовані на повідомлення позивача про страховий випадок.

Посилання на те, що позивач повідомлялася про настання ДТП в телефонному режимі також є голослівними та спростовуються звітом-роздруківкою вхідних дзвінків до колл-центру страхової компанії за період з 15 квітня по 17 квітня 2014 року, долученого до апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» посилалося на те, що ОСОБА_2 не повідомив його про настання ДТП, а тому у зв'язку із виплатою страхового відшкодування на користь потерпілого у нього виникло право регресної вимоги до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін до статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП, був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; і позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, а тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке у своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вказаних вимог закону та висновків Верховного Суду України не врахував, а тому ухвалене ним рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю правових підстав для подачі регресного позову до водія, забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

Л.П. Сушко