АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/7022/15-ц 22-ц/774/721/К/17
Справа № 211/7022/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/721/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія 24 (ІІІ) Суддя - доповідач Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 06 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 кооперативу «Восток-34» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги, відшкодування збитків.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 кооперативу «Восток-34» - ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 кооператив «Восток-34» (надалі ЖБК «Восток-34» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги та відшкодування збитків, посилаючись на те, що відповідач зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 та є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються ЖБК «Восток-34» на підставі відкритого особового рахунку № 20.

Позивач житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території надавав своєчасно та у повному обсязі, претензій з боку відповідача щодо якісних та кількісних характеристик наданих житлово-комунальних послуг на адресу позивача не надходило. Однак відповідачкою зобовязання щодо оплати наданих послуг виконувалися неналежним чином, станом на 15.10.2015 р. заборгованість відповідачки складає 11 311,05 грн. 11.08.2014 року відповідачка визнала наявність у неї заборгованості за комунальні послуг в сумі 12087,47 грн., про що свідчить власноруч написана нею розписка.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 11311,05 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 400,00 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги від 23 березня 2015 р., укладеного між ЖБК «Восток-34» та адвокатом ОСОБА_4 (а.с. 1-2).

Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначив, що згідно протоколу № 1/10 від 29.09.2013 року загальних зборів ЖБК «Восток-34» вирішено суму штрафних санкцій по судовим справам з КПТМ «Криворіжтепломережа» та ДП «Криворізька теплоцентраль» виставити індивідуально, пропорційно заборгованості кожної квартири. Сума збитків згідно рішень господарського суду Дніпропетровської області складає 45601,00 грн. Відповідно до статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Борги ЖБК перед постачальниками виникли з причини боргів мешканців перед ЖБК «Восток-34», в результаті чого ЖБК не мав коштів для розрахунку з постачальниками послуг. ОСОБА_1 допустила порушення своїх обовязків з щомісячної оплати коштів за отримані житлово-комунальні послуги, вона була одним з найбільших боржників на протязі всіх років проживання в будинку, практично жила на утриманні інших мешканців, які виконували свої обовязки перед ЖБК. В результаті, з причини наявності в тому числі і її боргів, будинок загалом 5 разів потрапляв до суду. Відповідач ОСОБА_1, з метою погашення заборгованості та встановлення соціальної справедливості, має сплатити на користь ЖБК «Восток-34» крім заборгованості за житлово-комунальні послуги і, завдані несвоєчасною сплатою коштів, понесені кооперативом збитки, а саме кошти в сумі 2153,82 грн. (а.с. 94-95).

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 06 січня 2017 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 15 березня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Восток-34» заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 1996 року по 15 жовтня 2015 року в сумі 9 157,23 грн., судові витрати судовий збір в сумі 1218 гривень.

В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, стягнути з позивача на її користь понесені судові витрати, а саме: 535,92 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги, 7,00 грн. банківські послуги, 5 000,00 грн. витрати на правову допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, суд прийшов до помилкового висновку, що розписка ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості свідчить про визнання нею свого боргу, адже ця розписка не містить суми боргу та складена під тиском. Розмір заборгованості визначений судом невірно та без урахування того, що в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій було відмовлено. При цьому, суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув борг за період з 01.01.1996 року по 31.05.2015 року у сумі 11 171,89 грн., а позов було заявлено про стягнення боргу станом на 15.10.2015 року у розмірі 9 157,23 грн. Судом було задоволено клопотання про допит свідків, однак їх так і не було допитано, чим порушено права відповідача на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Крім того, зазначає, що суд невірно визначився із розміром судового збору, який було понесено позивачем, адже ним не було сплачено 1218 грн., які суд стягнув із відповідача.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ЖБК «Восток-34» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ЖБК «Восток-34», оскільки в цій частині рішення суду не оскаржено, а, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не зявились, надавши суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з проходженням лікування адвокатом ОСОБА_5, яке задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно ж п.2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Тобто, неявка осіб, які беруть участь у розгляді справи, не перешкоджає розглядові справи у суді апеляційної інстанції, однак, суд може відкласти розгляд справи на підставі відповідного клопотання за наявності достатніх на те підстав.

Як вбачається із заяв ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5, останні зазначили про проходження адвокатом ОСОБА_5 лікування, як підставу для відкладення розгляду справи, однак не надали жодного доказу на підтвердження факту перебування ОСОБА_5 на лікуванні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що розгляд апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 06 січня 2017 року було призначено на 18 квітня 2017 року на 09 годин 30 хвилин, а заяви відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 були здані до канцелярії Апеляційного суду Дніпропетровської області 18 квітня 2017 року о 09 годині 32 хвилини та о 09 годині 33 хвилини, що свідчить про те, що зазначені особи перебували у цей час у приміщенні суду, однак не виявили бажання приймати участь у судовому засіданні.

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі, а відповідач, звернувшись до суду із апеляційною скаргою не зявилась у судове засідання суду апеляційної інстанції та не надала суду переконливих доказів щодо неможливості прибути у судове засідання, які б могли бути підставою для відкладення розгляду справи, а тому колегія суддів, виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ЖБК «Восток-34» - ОСОБА_3, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, залишивши рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, житлово-комунальні послуги з обслуговування якого надаються ЖБК «Восток-34».

ОСОБА_1 здійснює оплату за надані житлово-комунальні послуги не в повному обсязі, що призвело до утворення станом на 15.10.2015 року заборгованості у розмірі 9 157,23 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за спірний період у розмірі 9 157,23 грн., суд першої інстанції виходив з обовязку відповідача справляти плату за отримані житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має зобов'язання перед позивачем по оплаті за надані житлово-комунальні послуги і зазначений факт сторонами не оспорюється.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема, такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Матеріалами справи підтверджено, що в період з 01 січня 1996 року по 15 жовтня 2015 року відповідачеві за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 23/20, позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, плата за надання яких нараховувалася за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до даних інформації про стан особового рахунку № 20, відкритого на імя ОСОБА_1, в період з 01 січня 1996 року по 15 жовтня 2015 рокувідповідачем здійснювалася оплата за отримані житлово-комунальні послуги не в повному обсязі, що й призвело до утворення заборгованості в сумі 9 157,23 грн. (а.с. 8, 104 - 128).

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 посилалася те, що позивач пропустив позовну давність для звернення до суду з даним позовом, а написання нею розписки про наявність заборгованості не свідчить про визнання нею свого боргу, оскільки ця розписка складена під тиском та не може бути підставою для переривання позовної давності.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оскільки, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів щодо складення розписки від 11.08.2014 року під тиском, колегія суддів приймає цю розписку, як належний та допустимий доказ по справі.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

А стаття 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. ( ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК).

З матеріалів справи убачається, що 11 серпня 2014 року ОСОБА_1 написала розписку на імя ЖБК «Восток-34», згідно якої зобовязалася з серпня 2014 року щомісячно сплачувати заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі №20 (тобто квартири відповідача) у загальному розмірі 12 087,47 грн., що свідчить про визнання нею заборгованості та перериває позовну давність.

Отже, строк позовної давності перервався подією вчиненням боржником дій, які свідчать про визнання боргу, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув борг за період з 01.01.1996 року по 31.05.2015 року у сумі 11 171,89 грн., а позов було заявлено про стягнення боргу станом на 15.10.2015 року у розмірі 9 157,23 грн., колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 06 січня 2017 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 15 березня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Восток-34» заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 1996 року по 15 жовтня 2015 року в сумі 9 157,23 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було допитано свідків, чим було порушено право відповідача на надання доказів, колегією суддів відхиляються, адже у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не ставила питання про допит свідків.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо невірного визначення судом розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Так, у ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції позивачем ЖБК «Восток-34» було сплачено судовий збір у розмірі 1 009,00 грн. (а.с. 3, 4, 24), у звязку з чим колегія суддів скасовує рішення суду в частині розподілу судових витрат та ухвалює нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1 009,00 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 06 січня 2017 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кооперативу «Восток-34» витрати понесені на оплату судового збору у розмірі 1 009 (одна тисяча девять) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: