Справа №560/343/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить:

- стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень).

- стягнути з відповідача на його користь суму витрат від інфляції у розмірі 300 грн. (триста гривень).

- стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 62,47 грн. (шістдесят дві гривні 47 копійок).

- стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ розміром 583,01 грн. (п'ятсот вісімдесят три гривні 01 копійка).

- стягнути з відповідача на його користь судовий збір, сплачений останнім при подачі позову до суду у сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Свої вимоги мотивує тим, що у період з 06 червня 2013 року по 20 грудня 2016 року у кафе "Міраж", який перебуває у його власності, працювала продавцем відповідачка. У жовтні 2016 року вона взяла з виручки 10000 грн., які мала повернути в найкоротший термін. На той момент він довіряв відповідачці, оскільки між ними існували трудові відносини у нього не було підстав сумніватися у її добропорядності, а тому повністю був впевнений у виконанні нею взятих зобов'язань у встановлений строк. Однак, тривалий час відповідачка не виконувала свої зобов'язання щодо повернення коштів і на його вимоги повернути кошти не реагувала, а лише обіцяла, що беззаперечно гроші поверне. На день звільнення її з роботи даний борг вона не повернула, а лише написала розписку в якій зобов'язувалася віддати борг до 28 грудня 2016 року. Незважаючи на всі його вимоги кошти відповідачка не повернула до цього часу.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити на підставах, викладених у позовній заяві.

Відповідачка позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі по тій причині, що надана нею розписка не має юридичної сили, оскільки нотаріально не завірена. При цьому, не заперечила факту отримання від позивача коштів у вказаній у позові сумі.

Вислухавши сторони, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 заборгувала ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 грн. і зобов'язувалася повернути даний борг до 28 грудня 2016 року, що підтверджується розпискою від 20.12.2016 року. Розписка написана і підписана ОСОБА_2 особисто.

Правовідносини, що склалися між сторонами є правовідносинами які виникають з договору позики і регулюються главою 71 ЦК України.

Як визначено ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України у своїй постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 прийшов до висновку, який викладений у правовій позиції, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Однак, в порушення строку, зазначеного в розписці і ч.1 ст.1049 ЦК України, відповідачка не повернула позивачу отримані кошти ні до вказаних строків, ні по теперішній час.

Крім того, невиконання зобов'язання відповідачкою по поверненню коштів як повністю, так і частково також свідчить знаходження розписки у позивача, що підтверджується змістом ст.545 ЦК України

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, належними сторонами та у встановлений у зобов'язанні строк.

Згідно наведеного позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідачки складає: сума позики в розмірі 10000 грн., сума витрат від інфляції у розмірі 300 грн. (10000*103,0% - 10000), 3% річних у розмірі 62,47 грн. (10000*3%/365*76), пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 583,01 грн. (10000*(14*2)%/365*76)

Правильність розрахунку наданого позивачем під сумнів не ставилася. В судовому порядку невідповідність такого розрахунку не встановлено та відповідачкою не спростовано.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" за прострочку платежу сплачуться пеня, яка обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст.11, 202, 206, 207, 509, 526, 530, 549, 611, 612, 625, 638, 640, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 10, 60, 88, 214, 215, 292, 294 ЦПК України суд -,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму витрат від інфляції у розмірі 300 грн. (триста гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 62,47 грн. (шістдесят дві гривні 47 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ розміром 583,01 грн. (п'ятсот вісімдесят три гривні 01 копійка).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений останнім при подачі позову до суду у сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду: ОСОБА_3