УХВАЛА

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, зобов'язання повернути грошові кошти, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір оренди індивідуального сейфу НОМЕР_1.

27 квітня 2012 року на виконання наказу по банку від 3 квітня 2012 року було складено акт про вилучення цінностей з індивідуального сейфа НОМЕР_1, при розкритті якого було виявлено: 53 тис. доларів США та 12 900 Євро. Усі цінності були передані на збереження в касу відділення № 50 філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до видаткового позабалансового ордеру 25 червня 2014 року відбулося списання та видача цінностей, а саме 48 тис. доларів США та 12 900 Євро із сейфа - осередку НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримувачу ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від 26 травня 2014 року.

У той же день ОСОБА_4 звернувся до директора відділення № 50 з заявою про проведення перевірки та повернення коштів у сумі 5 тис. доларів США, на яку надано відповідь про те, що за результатами перевірки викладена у заяві інформація не знайшла свого підтвердження.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправними, зобов'язати відповідача повернути йому вилучені грошові кошти в сумі 5 тис. доларів США, що еквівалентно 59 409 грн 59 коп. та стягнути на відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Ужгородського Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» з неповерненню коштів позивачу.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5 тис. доларів США, що відповідало 59 409 грн 59 коп. на час звернення позивача до суду з цим позовом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, щовідповідачем не в повному обсязі було виконано зобов'язання щодо повернення коштів із банківського сейфу, а відтак банк зобов'язаний повернути позивачу недовиплачені ним кошти за договором оренди індивідуального сейфу.

Такі висновки є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Судом установлено, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір оренди індивідуального сейфу НОМЕР_1.

27 квітня 2012 року на виконання наказу по банку від 3 квітня 2012 року було складено акт про вилучення цінностей з індивідуального сейфа НОМЕР_1, що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів відділення № 50 філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПриватБанк». При розкритті в сейфі було виявлено 53 тис. дол. США та 12 900 євро. Усі цінності були передані на збереження в касу відділення № 50.

Відповідно до видаткового позабалансового ордеру від 25 червня 2014 року відбулося списання та видача цінностей вилучених з сейфа - осередку НОМЕР_1 у розмірі 48 тис. дол. США та 12 900 Євро отримувачу ОСОБА_4, який діяв за довіреністю від 26 травня 2014 року.

25 червня 2014 року ОСОБА_4, звернувся до директора відділення № 50 щодо проведення перевірки та повернення коштів в сумі 5 тис. доларів США.

21 липня 2014 року відповідачем на адресу ОСОБА_4 була надана відповідь про те, що за результатами перевірки було встановлено, що інформація, яка була викладена у заяві від 25 червня 2014 року не знайшла свого підтвердження.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 1.1.5 Положення про роботу з індивідуальними сейфами, клієнт юридична чи фізична особа (-би), що уклала (-ли) договір з банком про використання індивідуального сейфа. Пунктом 3.3 Положення про роботу з індивідуальними сейфами визначені умови та правила користування індивідуальними сейфами. Згідно п. 1.1.1 Положення про роботу з індивідуальними сейфами, депозитне сховище для індивідуальних сейфів сховище, призначене для збереження індивідуальних сейфів, які використовуються клієнтами з метою розміщення в них індивідуального майна. Приміщення, використовуване як депозитарій повинне бути охоронюваним і відособленим від грошового сховища.

Згідно п. 6.3 Положення про роботу з індивідуальними сейфами, якщо після закінчення одного місяця з моменту відправки листа клієнт не сплатив заборгованість і не з'явився для одержання майна, то банк робить розкриття індивідуального сейфа без присутності клієнта. Розкриття здійснюється за розпорядженням керівника регіонального підрозділу банку комісією, що призначається наказом по банку й організовується з числа працівників банку й однієї незацікавленої особи. Комісія складає акт вилучення цінностей з індивідуального сейфа у двох екземплярах з переліком і докладним описом вилучених цінностей і документів, і вказує місце його наступного збереження, що дозволяє забезпечити схоронність майна. Якщо цінності і документи знаходяться в запечатаному пакеті, закриті на замок, то їх відкривають, і також складається перелік і докладний опис майна, про що робиться оцінка на акті. Усе майно клієнта враховується на позабалансовому рахунку разом з одним екземпляром акта. З моменту розкриття індивідуального сейфу, нарахування комісії не відбувається.

Відповідно до п. 6.5 Положення про роботу з індивідуальними сейфами, співробітник юридичного підрозділу банку відповідного відділення звертається в суд з метою вимоги заборгованості клієнта, відшкодування витрат по збереженню майна, відповідно до чинного законодавства. Банк несе відповідальність за схоронність майна, вилученого з індивідуального сейфа. передача вмісту сейфа клієнту здійснюється після відшкодування клієнтом банку витрат по збереженню, згідно тарифів банку. В іншому випадку, вміст сейфа буде знаходитися в банку до моменту повної оплати клієнтом витрат банку. Вилучене майно обліковується на позабалансовому рахунку та зберігається в сховищі банку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що банком було повернуто представнику позивача грошові кошти лише частково, а тому залишок матеріальних цінностей у розмірі 5 тис. доларів США підлягає відшкодуванню позивачу.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик