Справа № 375/1588/16-ц Головуючий у І інстанції Литвин О. В.
Провадження № 22-ц/780/2540/17 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 20 11.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Березовенко Р.В.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 27 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д., про усунення перешкод у користуванні житлом,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладеному 25 листопада 2004 року між нею та ОСОБА_2, посилаючись на те, що даний правочин нею було вчинено під впливом тяжкої обставини, а саме загрозою втрати вищевказаної частини квартири.

Під час розгляду справи позивачем було подано заяву про зміну предмету та підстав позовних вимог, в якій вона просила зобов»язати відповідачів не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до квартири та зобов»язання відповідачів передати їй від квартири ключі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що на підставі договору дарування 1/3 частини квартири від 25 листопада 2004 року вона подарувала належну їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 своїй племінниці ОСОБА_2 Вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 04 жовтня 2005 року ОСОБА_3 за вчинення злочину було засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі, які вона відбувала реально. Після повернення позивача з місць позбавлення волі, відповідачка відмовилась впустити її в квартиру, в якій остання проживала до засудження та в якій залишається зареєстрованою, чим порушила гарантоване ОСОБА_3 Конституцією та законами України право на житло.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 27 лютого 2017 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Зобов»язано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 20 січня 1993 року зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6 зв.), в якій проживала з того ж 1993 року, не маючи в своєму користуванні іншого житла.

25 листопада 2004 року ОСОБА_3 на підставі договору дарування 1/3 частини квартири подарувала належну їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 своїй племінниці ОСОБА_2 (а.с.7-8).

04 жовтня 2005 року ОСОБА_3 вироком Рокитнянського районного суду Київської області (а.с.11-12) за вчинення злочину було засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі, які позивач відбувала реально.

Після повернення з місць позбавлення волі позивач ОСОБА_3 намагалась вселитися до квартири за місцем своєї реєстрації, не маючи іншого місця проживання, на що отримала відмову відповідача ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло, яке є одним з найважливіших соціально-економічних прав громадянина України.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг. Житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров»я і добробуту її самої та її родини».

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім»ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї має право вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Оскільки позивач ОСОБА_3 проживала за місцем реєстрації в спірній квартирі АДРЕСА_1 з 1993 року і права користування даною квартирою не позбавлена, враховуючи те, що іншим житлом ОСОБА_3 не забезпечена, а відповідач ОСОБА_2 заперечує її право на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 27 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: