Дата документу 20.04.2017 Справа № 554/6517/16-ц
Єдиний унікальний номер справи:554/6517/16ц
Провадження № 2/554/248/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20.04. 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Андрієнко Г.В.

при секретарі Карабаш О.В.

за участю адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: територіальний сервісний центр МВС України № 5344, Товариство з обмеженою відповідальністю «Шишацьке інкубаторно- птахівниче підприємство» про визнання спільним сумісним майном, що придбане в період шлюбу, визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя та про скасування реєстрації транспортного засобу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту припинення шлюбних стосунків до офіційного розірвання шлюбу, про визнання майна особистою приватною власністю ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 11.08.2016 р. звернулася до суду з позовом про визнання спільним сумісним майном, що придбане в період шлюбу, визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя та про скасування реєстрації транспортного засобу.

Прохає визнати житлову квартиру № 30 загальною площею 46,2 кв.м. та житловою -32,2 кв.м. по вул.. Алмазна 11/39 в м.Полтаві; легковий автомобіль марки « Volkswagen Tiguan» 2010 року виготовлення номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2 та грошові кошти в сумі 94 539 грн. , які інвестовані у Товариство з обмеженою відповідальністю «Шишацьке інкубаторно птахівниче підприємство», спільним майном подружжя.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на ? частку житлової квартири АДРЕСА_1, загальною площею 46,2 кв.м., та житловою 32,2 кв.м., яка придбана на підставі договору купівлі- продажу від 25.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу автомобіля в кредит № 1291 від 16.09.2010 року укладений між ТОВ «Автодім Полтава» та ОСОБА_5 в частині визнання покупцем ОСОБА_5 та перевести право покупця за вказаним договором на ОСОБА_4.

Визнати частково недійсною довідку-рахунок серія КІМ № 204903 від 12.10.2010 року видану ТОВ «Автодім Полтава» на ОСОБА_5 в частині визнання покупцем ОСОБА_5 та перевести право покупця за вказаною довідкою рахунком на ОСОБА_4 та скасувати свідоцтво САЕ 328749 від 11.01.2011 року про державну реєстрацію легкового автомобіля марки « Volkswagen Tiguan» 2010 року виготовлення, білого кольору, д.н.з ВІ 2727 АІ, номер кузова НОМЕР_1 в частині визнання власником ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області та скасувати державну реєстрацію вказаного легкового автомобіля за ОСОБА_5.

Визнати право власності на ? частку легкового автомобіля марки « Volkswagen Tiguan» 2010 року виготовлення, білого кольору, д.н.з ВІ 2727 АІ, номер кузова НОМЕР_1 за ОСОБА_3.

Стягнути грошові кошти в сумі 47 269 грн. 50 коп. з ОСОБА_4, які були інвестовані ОСОБА_7 17 грудня 2012 року в ТОВ «Шишацьке інкубаторно-птахівниче підприємство» за адресою: вул. Купріяна Тутки,62 с.Шишаки, Шишацький район Полтавська область.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період шлюбу за рахунок спільної праці та спільних коштів вони придбали нерухоме та рухоме майно , що є їх спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 46,2 кв.м., та житловою 32,2 кв.м., яка придбана на підставі договору купівлі- продажу від 25.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та легковий автомобіль марки

« Volkswagen Tiguan» 2010 року виготовлення, білого кольору, д.н.з ВІ 2727 АІ, номер кузова НОМЕР_1. Також під час перебування у шлюбі були накопичені кошти в сумі 94 539 грн., які були інвестовані у зареєстроване 14.123.2012 року Шишацькою районною державною адміністрацією Товариство з обмеженою відповідальністю «Шишацьке інкубаторно-птахівниче підприємство».

Оскільки добровільної згоди щодо поділу спільного майна сторони не досягли, позивач звернулась до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_8 про встановлення факту припинення шлюбних стосунків до офіційного розірвання шлюбу, про визнання майна особистою приватною власністю , в якому прохав встановити факт фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з травня 2013 року.

Визнати квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 особистою приватною власністю ОСОБА_4.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_4 він придбав у час, коли з відповідачкою ОСОБА_3 припинили будь-які сімейні стосунки та за свою кошти. Даний факт підтверджується тим, що відповідачка поставлена на реєстраційний облік у квартирі 02.08.2013 року, коли як покупку квартири здійснено 25.07.2013 року. Зазначав, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовно підставою для віднесення такого майна до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказував , що 16 серпня 2010 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Автодім-Полтава» було укладено договір № 1291 купівлі-продажу автомобіля в кредит, і сторонами у вказаному договорі були тільки ОСОБА_5 та ТОВ «Автодім-Полтава».

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_1 та позивачка ОСОБА_3 первісні позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити, пояснення надали аналогічно викладеним в позові, в задоволенні зустрічного позову прохали відмовити, посилаючись на те , що сторони фактично проживали разом до серпня 2013 р. до моменту переїзду в м. Полтаву позивачки.

Адвокат ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги за своїм зустрічним позовом підтримали, прохали його задовольнити, в задоволенні первісного позову прохали відмовити.

Відповідачка ОСОБА_5 позов не визнала та пояснила , що спірний автомобіль придбаний на гроші її чоловіка , який непогано заробляв , а у сина він був лише в користуванні.

Треті особи в судове засідання не з»явились будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи , про причину неявки до суду не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін , свідків , дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що з 28.09.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 14 серпня 2013 року рішенням Шишацького районного суду Полтавської області шлюб був розірваний.

Згідно з договором купівлі продажу квартири від 25 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_4 придбав квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_4 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів.

Таким чином, судом встановлено, що вищезазначена квартира була придбана в період шлюбу позивача та відповідача та кожному з них належить по 1/2 частині зазначеного майна.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішення спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно набутого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Відповідно до ст. 65 СК України зазначено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина та чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово.

Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, незалежно від припинення шлюбу дружина та чоловік мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року, №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, судом встановлено, що вищезазначена квартира була придбана в період шлюбу позивача та відповідача та кожному з них належить по 1/2 частині зазначеного майна.

Відповідач посилається , що він припинив шлюбні стосунки з травня 2013 р. з ОСОБА_3

ОСОБА_3 даний факт заперечує.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_9 , яка доводиться подругою позивачці та пояснила , що подружжя ОСОБА_3 ще після розлучення проживали разом , доки позивачка не переїхала до м. Полтави. В придбаній квартирі робили ремонт разом.

Також в судовому засіданні допитувалися свідки з боку відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є кумами подружжя ОСОБА_3. ОСОБА_10 пояснив , що ОСОБА_4 позичав у нього кошти для придбання квартири. Пояснили , що у сім*ї до розлучення на протязі року існували конфлікти , тому вони стали спілкуватися менше.

Свідками відомо , що день народження ОСОБА_3 в червні 2013 р. сторони святкували разом.

Суд вважає, що відповідачем не надано достовірних доказів того , що вони із ОСОБА_3 з травня 2013 р. припинили шлюбно-сімейні стосунки.

Суд приходить до висновку, що квартира по вул. Алмазна 11/39 в м.Полтавіпридбана сторонами за час шлюбу, це майно не може вважатися роздільним майном, оскільки набуте за спільні кошти подружжя, а отже є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач вважає, що дана квартира не підлягає поділу, оскільки в ній зроблені самочинні перепланування.

Відповідно до чинного законодавства самочинне нерухоме майно не є об»єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Однак , позивачем не ставиться питання про реальний поділ даного майна , а тільки визначається частка подружжя у спільному майні.

Оскільки виявлені самочинні перепланування , то вимоги в частині вказання конкретної площі квартири задоволенню не підлягають .

Стосовно придбання автомобіля слід зазначити наступне.

16 серпня 2010 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Автодім-Полтава» було укладено договір № 1291 купівлі-продажу автомобіля в кредит. Згідно умов зазначеного договору вона замовила автомобіль VW Tiguan Тгасk&FіеІd 2.0ТDІ, 140 л. с., 6 ст. АКПП, колір кузова - білий, новий, 2010 року випуску. Відповідно до ст. 3 договору, вартість автомобілю з урахуванням ПДВ становила 38 547,00 доларів США, оплата вартості автомобіля повинна була бути здійснена в національній валюті по визначному в договорі курсу.

Сторонами зазначеного вище договору є відповідачка за первісним позовом ОСОБА_5 та ТОВ «Автодім-Полтава». Сторонами договору № 1291 купівлі-продажу автомобіля свої зобовязання було виконано у повному обсязі, в результаті чого, ОСОБА_5 оформила на себе спірний автомобіль « Volkswagen Tiguan» 2010 року виготовлення, д.н.з ВІ 2727 АІ.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, без необхідних повноважень.

ОСОБА_3 не є стороною договору купівлі-продажу спірного автомобіля, не є співвласником відповідного автомобіля, а тому у неї відсутнє право на звернення до суду з позовом про визнання відповідного правочину недійсним.

Крім того твердження позивачки ОСОБА_3 с приводу необізнаності що до права власності на спірний автомобіль , а саме те, що він зареєстрований за ОСОБА_5, викликає сумнів, оскільки ці дані були в період шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Таким чином жодних підстав для задоволення судом заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та довідки-рахунку, про переведення прав покупця на ОСОБА_4, про скасування свідоцтва від 11.02.2011 року про державну реєстрацію автомобіля VW Tiguan Тгасk&FіеІd 2.0ТDІ, 2010 року випуску д. н. ВІ 2727АІ, про визнання права власності на ? частину спірного автомобіля не має.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Позивачка не надала суду доказів , що спірний автомобіль міг бути придбаний за її кошти з чоловіком. Її заробітна плата та заробітна плата чоловіка були незначними , ледве забезпечувала нормальне харчування та щоб накопичити 38000 доларів США необхідно було працювати 25 років та із заробітної плати не витрачати жодної копійки.

Перед придбанням ОСОБА_5 автомобіля VW Tiguan Тгасk&FіеІd 2.0ТDІ подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3 продали автомобіль « Шкоду «. Доказів того , що кошти . які були виручені за продаж даного автомобіля були вкладені в придбання автомобіля VW Tiguan Тгасk&FіеІd 2.0ТDІ суду не надані.

Стосовно позвоних вимог про стягнення 1/2 частини інвестованих коштів в розмірі 47 269,50 грн.

У п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У згаданій вище правовій позиції Верховний суд зазначив, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»).

Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі коли спільні кошти всупереч ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу . Оскільки ОСОБА_3 під час нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі, надавала свою письмову згоду, то не можна зазначити про те, що кошти ОСОБА_4 були використані всупереч ст. 65 СК України для внесення вкладу до статутного капіталу.

Таким чином, право ОСОБА_3 не було порушено, і у неї не виникло право на стягнення частки вартості здійсненого вкладу.

Оскільки частки співвласників в праві спільної сумісної власності подружжя є рівними, суд приходить до висновку, про необхідність поділу спільного майна подружжя та визнання за кожним із сторін по справі права власності на 1/2 частку квартири, як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

В задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити , оскільки в ході розгляду не знайшов свого підтвердження факт припинення шлюбних стосунків з травня 2013 р.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 699,24 грн. Суд виходить з того , що ринкова вартість квартири суду не надана , а відповідно до укладеного договору купівлі- продажу квартири її вартість складає 139847 грн. Таким чином, вартість 1/2 частини квартири складає 69923,50 грн. З даної суми 1% , який підлягає сплаті як судовий збір складає 699,24 грн.

На підставі вищевикладеного , керуючись ст.ст. 10,60,212, 213, 218 ЦПК України, ст.ст. 69,70,71 СК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: територіальний сервісний центр МВС України № 5344, товариство з обмеженою відповідальністю «Шишацьке інкубаторно- птахівниче підприємство» про визнання спільним сумісним майном, що придбане в період шлюбу, визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя та про скасування реєстрації транспортного засобу задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, спільним сумісним майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір в сумі 699,24 коп.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту припинення шлюбних стосунків до офіційного розірвання шлюбу, про визнання майна особистою приватною власністю відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Суддя : Андрієнко Г.В.