Справа № 127/2-200/2004
Провадження № 4-с/127/41/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Ан О.В.,

при секретареві Бородіч О.О.

за участю скаржника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника Печерського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернувся до суду із скаргою на дії заступника начальника Печерського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії. Дана скарга мотивована тим, що у ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві з 2004 року перебуває на виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року, щодо зобовязань ДАК «Укрресурси» проведення з заявником повного розрахунку, яке до цього часу не виконане. Заявником неодноразово оскаржувались дії і бездіяльність державних виконавців Відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві і суди задовольняли скарги, однак бездіяльність відповідача продовжується і сьогодні.

Заявник з урахуванням уточнених вимог скарги просить суд визнати протиправними дії заступника начальника Печерського районного ВДВС м. Києва ОСОБА_2, щодо закінчення виконавчого провадження № 49014939 від 12.01.2017 року з виконання рішення Замостянського райсуду м.Вінниці від 01.04.2014 року та скасувати постанову заступника начальника Печерського районного ВДВС м. Києва ОСОБА_2, щодо закінчення виконавчого провадження № 49014939 від 12.01.2017 року; зобовязати заступника начальника Печерського районного ВДВС м. Києва ОСОБА_2, вжити всі виконавчі дії згідно Закону України «Про виконавче провадження, Закону України «Про виконання рішень ЄСПЛ», та порядку взаємодії ДВС і Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду по завершенню виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.04.2004 року в його невиконаній частині зобовязального та майнового характеру.

В судовому засіданні заявник уточнені вимоги викладені в скарзі підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема зазначив, що рішення ЄСПЛ від 17.07.2014р. у справі №25663/02 виконано в повному обсязі, а відтак виконавче провадження закінчено правомірно. Представник вказав, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016р., визнано неправомірною бездіяльність Департаменту при виконанні рішення ЄСПЛ в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року та зобов'язано вчинити дії, спрямовані на виплату невиплаченої заборгованості в сумі 1.188.937,30 грн. і подати суду звіт. Відповідачем дана заборгованість виплачена, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. А тому доводи позивача безпідставні, а оскаржувана постанова правомірна.

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку про часткове задоволення вимог скарги з таких підстав.

Рішенням Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року позов ОСОБА_1, до ДАК «Укрресурси» про зміну дати наказу про звільнення та стягнення середньомісячного заробітку задоволено частково. Зобовязано ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002 року про звільнення ОСОБА_1, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 року та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_1, витрати повязані з розглядом трудового спору в сумі 900 грн. та на оплату адвоката в сумі 100 грн., а всього в загальній сумі 1000 грн.

17.07.2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» яким постановлено, що у справах наведених у додатку 1 до рішення: Було порушення пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; було порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; а) упродовж трьох місяців держава відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у додатку відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди та компенсацію судових та інших витрат плюс будь які податки, що можуть нараховуватись заявникам на зазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави відповідача за курсом на день здійснення платежу; б) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої може бути додано три відсоткові пункти.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_3, підлягають виконанню:

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року у справі №802/82/16-а, що набрала законної сили, встановлено, що Департаментом ДВС виконано рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_1 та інші проти України" в частині, яка стосується виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р., рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р. та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р. Крім того, судом в даній постанові також зазначено, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р. у справі № 2-4319/06, яким стягнуто з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_1, середньомісячний заробіток за сумісництво посад за період з 01.03.2002 р. по 01.01.2003 р. з врахуванням компенсацій при інфляції за затримку розрахунку на суму 7564,50 грн. та зобов'язано відповідача звільнити ОСОБА_1, з посади головного бухгалтера заводу "Модуль" з 01.12.2006 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з проведенням повного розрахунку по дату звільнення, було скасоване рішенням апеляційного суду Вінницької області від 11.09.2007 р., залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 24.06.2008 р. А відтак, вказане судове рішення не підлягає виконанню (а.с. 25-30).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 12.01.2017 року відкрито виконавче провадження №4901439 з примусового виконання рішення суду № 2-200/2004 (а.с.5).

В подальшому, на виконання вищевказаної постанови суду від 18.04.2016 року, за вимогою Департаменту ДВС, Міністерством юстиції України перераховано ОСОБА_1, кошти в сумі 1188937,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2994 від 03.08.2016 року та подано до суду звіт про виконання постанови від 18.04.2016 року у справі №802/82/16-а, який прийнято ухвалою від 29.08.2016 року.

Суд не бере до уваги посилання представника субєкта оскарження на ті обставини, що заявлені вимоги заявника вже неодноразово оскаржувались та з цього приводу є рішення суду, оскільки в матеріалах скарги відсутні рішення судів та будь-яку інші докази щодо оскарження постанов та дій державного виконавця в межах виконавчого провадження №4901439.

Крім того, суду не надано доказів щодо виконання виконавчого документа в межах виконавчого провадження №4901439. Так відсутні будь-які докази виконння рішення суду що до зобов"язання змінити дату наказу № 25-а-к виданого на виконання рішення Змостянського районного суду м. Внниці та проведення повного розрахуну з урахуавання дати зміни наказу.

Платіжним дорученням Міністерства юстиції України №2994 від 03.08.2016 сплачена заборгованість на загальну суму 1 188 937,30 грн. та платіжним дорученням Міністерства юстиції України №3225 від 22.08.2016 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Суду у розмірі 20,37 грн. (а.с. 43-50), що не свідчить про повне виконання рішення.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2016 прийнято звіт Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 №802/82/16-а (а.с. 37-39).

13.09.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року №25663/02, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХГУ.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру у двомісячний строк.

Як зазначено у ч. 2 ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду.

Головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, суду не було надано доказів того, що ним вчинено дії по виконанню рішення суду.

На підставі вищенаведеного, суд вваж аж, що в матеріалах справи відсутні докази щодо виконання виконавчого документа в межах виконавчого провадження №4901439, про що свідчить відсутність платіжних доручень чи будь-яких інших платіжних документів, які б підтверджували вказаний факт.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в ході виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем не проведені усі виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду з дотриманням порядку виконання, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо інших вимог заявника ОСОБА_1, слід зауважити, що вказані вимоги розглядались судом при вирішенні інших справ, що підтверджується постановами судів, які наявні в матеріалах справи (а.с.8-10, 25-39, 51-59, 62-72, 84-88). Так, зокрема, заявник ОСОБА_1 у справі №127/2-200/2004 щодо якого було встановлено обставини у справах №802/82/16-а і №802/1462/16-а був позивачем у зазначених справах, в той же час, як Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідачем, а тому обставини встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах №802/82/16-а і №802/1462/16-а, не можуть доказуються при розгляді справи №127/2-200/2004.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Положення зазначеної статті запобігає ухваленню різних судових рішень щодо однієї й тієї самої обставини. Доказувати в цивільному процесі не належить преюдиційні обставини, тобто ті, то встановлені в судовому рішенні іншого суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009, під судовим рішенням, зазначеним у ч. 3 ст. 61 ЦПК України, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи норму ч. 3 ст. 61 ЦПК України та судові рішення у адміністративних справах №802/82/16-а і №802/1462/16-а, розмір заборгованості, який підлягав сплаті позивачу на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 у тому числі в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року №2-200/2004 є встановленим та не підлягає доказуванню, а зазначене рішення ЄСПЛ виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчими документами.

Крім того, ЄСПЛ у справі «Науменко проти України» прямо посилається на принцип правової визначеності щодо остаточності судового рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи у контексті того, що жодна сторона не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 61, 387, 389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії заступника начальника Печерського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 протиправними.

Скасувати постанову заступника начальника Печерського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження № 49014939 від 12.01.2017 року про закінчення виконання виконавчого листа дубліката № 2-200/2004 виданого 05.08.2015 року.

В задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному суді Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 5 днів з момент винесення.

Головуючий суддя О.В.Ан