У х в а л а

іменем україни

20 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юхимович Маряна Леонгіївна, ОСОБА_8, про визнання удаваним договору купівлі-продажу квартири, визнання покупцем, визнання недійсним договору дарування та іпотечного договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 - на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, в якому просив: визнати удаваним з моменту укладення, в частині покупця, договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 24 березня 2003 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Соколяком Ігорем Васильовичем, за реєстровим №1101; визнати його - ОСОБА_2 покупцем за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 24 березня 2003 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Соколяком Ігорем Васильовичем, за реєстровим №1101; визнати недійсним договір дарування квартири, посвідчений 01 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юхимович Мар'яною Леонтіївною, за реєстровим №318; визнати недійсним іпотечний договір №LVH9GI, посвідчений 24 січня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською Маєю Вікторівною, за реєстровим №132.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 23 квітня 1998 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, та з 2006 року по даний час проживає в квартирі АДРЕСА_1. Нещодавно він дізнався про те, що квартира в якій він проживає не належить йому на праві власності, єдиним власником такої є лише його дружина - відповідач ОСОБА_3. Підставою набуття права власності на дану квартиру для ОСОБА_3 став договір дарування від 01 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юхимович Мар'яною Леонтіївною, за реєстровим №318.

Згідно з договором дарування дарувальником квартири була відповідач ОСОБА_4, яка набула право власності на дану квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 березня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Соколяком Ігорем Васильовичем. З тим, що відповідач ОСОБА_3 є єдиним власником квартири він не погоджується, оскільки спірна квартира була придбана його тещею - відповідачем ОСОБА_4, не за її гроші, а за гроші, що належали йому та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, зароблені ними в період шлюбу, за час перебування в Республіці Португалія, в період з серпня 1999 по січень 2003 року.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 - порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 23 квітня 1998 року по даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Відповідач ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_3 та відповідно тещею позивача.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2, в період з 1999 року по 2006 рік, разом із своєю дружиною ОСОБА_3 їздили на заробітки в Португальську Республіку.

Згідно з договором купівлі-продажу від 24 березня 2003 року, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 продали, а теща позивача - відповідач ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат площею 27, 7 кв. м, загальною площею 50,1кв.м. Продаж вчинено за 71 240 грн. Вказаний договір підписано сторонами і посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Соколяком І.В. Під час укладення даного договору були дотримані всі загальні вимоги встановлені законодавством, серед яких і форма, зміст правочину, вільне волевиявлення сторін правочину (а.с.70).

В подальшому, 01 жовтня 2007 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юхимович М.Л., зареєстрованого в реєстрі за №318, відповідач ОСОБА_4 подарувала, а відповідач ОСОБА_3 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.72).

Яя вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16151242 від 03 жовтня 2007 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на підставі вказаного договору дарування за відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 73).

24 січня 2008 року між відповідачем ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено іпотечний договір №LVH9GI, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В., згідно з яким ОСОБА_3 як іпотекодавець, з метою належного виконання зобов'язань ОСОБА_13 за іпотечним кредитом, передала банку в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.74-80).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просив визнати удаваним з моменту укладення, в частині покупця, договір купівлі-продажу квартири, та визнати недійсними договори дарування та іпотеки.

Враховуючи, що оспорюваний договір укладено до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, правовідносини в частині визнання його удаваним та переведення прав покупця регулюються ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами від 25 грудня 1992 року та від 25 травня 1998 року, встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. У тому разі, коли така угода суперечить законові, суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на увазі.

Вирішуючи спір, суди правильно виходили із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення оспорюваного договору купівлі - продажу з метою приховання іншої угоди, та оскільки матеріали справи письмової нотаріально посвідченої довіреності, якою б позивач уповноважував ОСОБА_4 укласти на свою користь договір купівлі-продажу не містять, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання удаваним правочину та переведення прав покупця. Оскільки позовні вимоги про визнання недійсними договорів дарування та іпотеки є похідними від вимог про визнання удаваним правочину та переведення прав покупця, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову у цій частині.

Доводи касаційної скарги висновків попередніх судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їхзміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко