Справа № 299/984/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Джуги С.Д.,

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Виноградівського районного суду від 22 березня 2013 року по справі за поданням державного виконавця відділу ДВС Виноградівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржив у апеляційному порядку ухвалу Виноградівського районного суду від 22.03.2013, якою задоволено подання державного виконавця відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження його у праві виїзду за кордон.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання державного виконавця.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 36-38). В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи подання державного виконавця та обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон до виконання ним боргових зобов'язань, , суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 є невиконані зобов'язання, покладені на нього судовим рішенням про стягнення аліментів, станом на 01.02.2013 має заборгованість за аліментами перед ОСОБА_2 у розмірі 9000,00 грн., ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм процесуального права.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.02.2012 державним виконавцем відділу ДВС Виноградівського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 6-101/11, виданого 26.12.2011 Виноградівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі - по 150,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06.02.2006 до досягнення дітьми повноліття (а.с. 4-6).

Доказів надіслання боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження в строк, визначений ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», та доказів отримання цієї постанови ОСОБА_1 державним виконавцем не надано.

Таким чином, виконавчий лист для примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 було отримано стягувачем лише 26.12.2011, а заяву про його примусове виконання було подано 08.02.2012. В той же час, державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментна з лютого 2009 року та вбачається, що ОСОБА_1 станом на 01.02.2013 має заборгованість за аліментами у розмірі 9 000,00 грн. (а.с. 7-9).

Згідно акту державного виконавця від 27.02.2013 внаслідок виїзду за адресою боржника зі слів сусідів та дружини встановлено, що ОСОБА_1 працює в Білорусі (а.с. 10).

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 із змінами та доповненнями (далі: Закон № 606-XIV), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Отже для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон необхідним є доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладених на нього рішенням.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Посилання державного виконавця у поданні на те, що ОСОБА_1 не з'явився на вимогу до відділу ДВС Винонградівського РУЮ є голослівним, оскільки до матеріалів справи не додано доказів як направлення, так і вручення боржнику відповідної вимоги державного виконавця, акту про неявку боржника.

При цьому, у разі неявки боржника без поважних причин на виклик, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має передбачене п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV право виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

За неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку, зокрема, встановлену статтею 188-13 КУпАП.

Сама по собі неявка боржника на єдиний виклик державного виконавця, до того ж без з'ясування останнім причин такої неявки та факту отримання виклику боржником, не може свідчити про ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішенням зобов'язань.

Згідно ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі заходи, передусім, передбачені ст. 32 Закону № 606-XIV.

На обґрунтування доводів подання щодо відсутності у боржника ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернуто стягнення, державним виконавцем не надано як доказів направлення запитів до реєструючих органів, так і відповідей цих органів.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон стосується гарантованого ст. 33 Конституції України права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, і повинно застосовуватися як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання рішення.

Суд першої інстанції не врахував обставин, необхідних для правильного вирішення справи, не з'ясував, чи мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні та чи є у нього реальні можливості виконати цей обов'язок.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Крім того, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе при виконанні судових рішень (у процесі здійснення виконавчого провадження). Постановою державного виконавця відділу ДВС Виноградівського районного управління юстиції від 09.09.2013 (а.с. 29) за заявою стягувача ОСОБА_2 від 09.09.2013 виконавчий лист № 6-101/11, виданий 26.12.2011 Виноградівським районним судом - було повернуто стягувачу (відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV).

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного суду від 22 березня 2013 року -скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Виноградівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді