Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/314/17
Провадження № 2/273/297/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Новицького Є. А. секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року до Баранівського районного суду звернулися ОСОБА_2, ОСОБА_3 (надалі також позивачі) з позовом до ОСОБА_4 (надалі також відповідач) про визнання права власності на спадкове майно.

Позов обґрунтовувався тим, що 30.05.2009 року в м. Баранівка помер ОСОБА_5, який перебував у шлюбі з ОСОБА_6, яка на день смерті ОСОБА_5 постійно жила і була зареєстрована з ним в будинку №55 по вул.. Партизанській, в м. Баранівка.

При житті, 27.07.2008 р. ОСОБА_5 склав заповіт яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів для ОСОБА_7. На день смерті заповіт не був змінений чи скасований.

До складу спадкового майна ОСОБА_5 входили житловий будинок №55 по вулиці Партизанській, в м. Баранівка Житомирської області та земельна частка (пай) площею 3.040 га.

ОСОБА_7 прийняв спадщину після ОСОБА_5 подавши у встановлений строк в Барановську державу нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

Прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 за законом також його дружина ОСОБА_6, яка на день його смерті жила і була зареєстрована разом з ним, що підтверджується довідкою Барановської міської ради.

25.02.2011 року нотаріусом Барановської державної нотаріальної контори для ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай).

У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок №55 по вулиці Партизанській свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок йому не видавалося.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України встановлено, що непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Враховуючи той факт, що ОСОБА_6 була єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_5 за законом, то її обовязкова частка становить 1/2 частину житлового будинку №55 по вул.. Партизанській в м. Баранівка. Однак, остання з невідомих причин не отримала в нотаріальній конторі у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадкове майно.

08.07.2010 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_3.

ОСОБА_3 спадщину прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Баранівського нотаріального округу.

Прийнявши спадщину після ОСОБА_5, ОСОБА_7 не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по вулиці Партизанській, 55 в м. Баранівка так як помер 18.07.2016 року в м. Баранівка.

Спадкоємцями належного ОСОБА_8 майна, та майна на яке він мав право за законом є його дочка - ОСОБА_2 та дружина - ОСОБА_4, однак спадщину шляхом подання нотаріусу відповідної заяви прийняла лише дочка - ОСОБА_2

При цьому, отримати Свідоцтва про право на спадщину ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 отримати не змогли у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Зважаючи на викладене, метою визнання права власності на спадкове майно позивачі вирішили звернутися до суду.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, їх представник через канцелярію суду подав заяву про те, що він підтримує заявлені позовні вимоги, позов просив задовольнити, а справу слухати без його участі та участі позивачів.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надійшла заява про визнання відповідачем заявлених позивачами вимог, справу просила слухати без її участі, не заперечувала проти ухвалення рішення.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів.

Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 помер 30.05.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.06.2009 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області. (а.с 12).

Відповідно до заповіту складеного 24.07.2008 року ОСОБА_5 заповів усе своє майно ОСОБА_7, який спадщину прийняв, що підтверджується заявою від 17.09.2009 року №540 (спадкова справа №278/2009) (а.с.63, 64).

Прийнявши спадщину, ОСОБА_7 не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по вулиці Партизанській, 55 в м. Баранівка так як помер 18.07.2016 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 21.07.2016 року виданого Барановським реєстраційним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с. 26).

Спадкоємцями належного ОСОБА_7 майна та майна на яке він мав право за законом є його дочка - ОСОБА_2 та дружина - ОСОБА_4, які на день смерті проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою: вул. Комарова, 56, м. Баранівка, що відповідає записам довідки від 17.11.2016 р. №6314 виданої відділом житлово-комунального господарства та благоустрою Барановської міської ради Баранівського району Житомирської області (а.с. 27, 45, 46).

ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7, що підтверджується заявою від 17.11.2016 року №667 (спадкова справа №348/2016), таким чином, спадщину прийняла лише дочка ОСОБА_2 (а.с. 11, 28, 44).

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 не змогла, отримавши відмову державного нотаріуса Баранівської державної нотаріальної контори з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок №55, що знаходиться в м. Баранівка по вул.. Партизанській Житомирської області (а.с. 28).

Окрім того, судом встановлено, що згідно актового запису про одруження №42 від 31.07.1960 р. ОСОБА_5 був одружений із ОСОБА_6, яка на день смерті ОСОБА_5 проживала разом з ним за адресою: вул. Партизанська, 55, м. Баранівка Баранівського району Житомирської області (а.с. 22, 48).

Таким чином, остання на правах дружини, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України успадкувала половину (1/2) частини житлового будинку №55 що знаходиться в м. Баранівка по вул.. Партизанській Житомирської області.

Згідно заповіту складеного 08.07.2010 року ОСОБА_6 все своє майно заповіла ОСОБА_3, яка згідно заяви №81 від 14.07.2011 року (спадкова справа №38/2011) спадщину після померлої ОСОБА_6 прийняла (а.с. 13, 15).

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 також не змогла у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, а саме на житловий будинок № 55, вул. Партизанська, м. Баранівка Баранівського району Житомирської області, про що отримала відповідну відмову приватного нотаріуса Баранівського районного нотаріального округу (а.с. 24).

Згідно повідомлення комунального підприємства «Новоград-Волинського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 06.07.2016 року право власності на будинок, що знаходиться за адресою вул.. Партизанська, 55, м. Баранівка Баранівського району Житомирської області не було зареєстроване ні за старушком К.Г., ні за ОСОБА_6 (а.с. 16, 17).

Отже, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, що відповідає приписам ст. 392 ЦК України.

Житловий будинок було збудовано в 1960 році, а решту господарських будівель і споруд біля нього в період з 1956 по 1982 р.р., що відповідає запису Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 18).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Таким чином, будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов'язкову державну реєстрацію нерухомого майна.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), що відповідає ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Таким чином, судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які у встановлені законом строки прийняли спадщину після своїх спадкодавців та є такими, що мають право на житловий будинок №55, що розташований по вул.. Партизанській в м. Баранівка Житомирської області у розмірі по 1/2 частки кожний.

Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, позивачі, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказу Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат» позбавлені можливості оформити спадщину нотаріально, в звязку з чим порушені права підлягають захисту в обраний позивачами спосіб, що відповідає допущеному порушенню. Беручи до уваги фактичне визнання позову відповідачем, що не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на 1/2 частину житлового будинку №55 з господарськими будівлями, що розташовані по вул. Партизанській, 55 в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області на які згідно закону на день смерті мала право ОСОБА_6, яка померла 15.01.2011 року в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спадкове майно за законом, а саме на 1/2 частину житлового будинку № 55 з господарськими будівлями, що розташовані по вул. Партизанській, 55 в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області на які згідно закону на день смерті мав ОСОБА_7, що помер 16.07.2016 року в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Баранівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9