1Справа № 335/4371/17 2-з/335/46/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря Ведмедьової В.В., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за договором позики.

21.04.2017 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, які належать відповідачу ОСОБА_2

Вивчивши заяву, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Проте, заявником не зазначено, на яке саме майно належне відповідачу, він просить накласти арешт, та, на які грошові кошти, що належать відповідачу із зазначенням їх розміру, та фінансової установи, на зберіганні у якій вони перебувають, а також не зазначено та не надано суду доказів, з урахуванням яких суд дійшов би висновку про належність на праві власності відповідачу майна та грошових коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

Заявник просить накласти арешт на майно та грошові кошти відповідача в межах суми позовних вимог, яка як вбачається з матеріалів позову становить 353 998,69 гривень, проте заявником не надано доказів того, що вартість належного відповідачу майна та розмір грошових коштів відповідача є співмірними з позовними вимогами.

Враховуючи, що заявником не надано доказів того, що право власності на майно, на яке він просить накласти арешт, на час розгляду судом заяви про забезпечення позову належить саме відповідачу у справі, і що вжиття таких заходів забезпечення позову, не порушить законні права та інтереси третіх осіб, а також не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Калюжна