Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 433/2228/16-ц
Провадження № 22ц/782/208/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В.,Орлова І.В.,

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 19 грудня 2016 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, який має юридичне значення,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив ухвалити судове рішення, яким підтвердити факт його інвалідності від загального захворювання 2 групи на момент смерті його матері ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 29 жовтня 2015 року померла його мати ОСОБА_3, яка залишила заповіт на майно, яке складається з садового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_4. Оскільки заявник вважає, що має право на обов'язкову частку у спадщині, йому для цього необхідно підтвердити вищезазначений факт.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 19 грудня 2016 року у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, заявник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як необґрунтоване та постановити рішення, яким задовольнити його вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з вимогами ст. 303 ч. 1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що заявник перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська та отримував пенсію по інвалідності від загального захворювання 2 групи з 20.10.2005 року по 31.07.2014 року, в період з 01.08.2014 рок по 28.02.2015 року перебував на обліку на отримував пенсію як внутрішньо переміщена особа в об'єднаному Обухівському управлінні Пенсійного фонду України в Київській області, виплату пенсії припинено з 01.03.2015 року у зв'язку з закінченням строку, на який було встановлено інвалідність (а.с. 7).

Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою Головного територіального управління юстиції у Луганській області 23 вересня 2016 року за №738/02-14 ОСОБА_2 повідомлено про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині, тому що на момент смерті ОСОБА_3 він не мав медичної довідки про інвалідність, виданої медичним закладом України.

Відмовляючи у задоволенні позову за необґрунтованістю, суд послався на недоведеність заявником смерті ОСОБА_3 і відсутність відомостей про інвалідність заявника на момент смерті матері.

Проте, такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно положень п.п. 2,3 Постанови Пленуму Верховного суду №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанови Пленуму ВСУ), при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п. 1 ст. 136 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п. 1 ст. 227 ЦПК.

Аналізуючи вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відкрив провадження по справі та розглянув справу по суті, оскільки поставлені заявником питання не підвідомчі суду та існує несудовий порядок їх встановлення.

Згідно із п.п.19-24 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03 грудня 2009 року, рішення про встановлення групи інвалідності та її зв'язок приймається Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ, Кримської республіканської, обласною, центральною міською комісією.

За таких обставин слід дійти висновку про неможливість встановлення у судовому порядку факту інвалідності, оскільки вирішення даного питання належить до компетенції відповідних МСЕК.

При цьому виходячи з наведеного не має жодного правового значення та не може бути взяти до уваги і надана заявником довідка про встановлення йому другої групи інвалідності 26.02.2015 року психіатричною МСЕК №2 м. Луганськ (а.с. 5).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ у кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому

розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п.1 ст.136 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п.1 ст.227 ЦПК (1502-06).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати та закрити провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що не позбавляє ОСОБА_2 права звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав у передбачений законом спосіб.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 19 грудня 2016 року

скасувати.

Провадження по справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, який має юридичне значення, закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: