Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2, треті особи Повєткіна Надія Миколаївна, Орган опіки та піклування Жовтневої районної у Дніпропетровську ради про визнання недійсним договору іпотеки квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 2001 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, від яких має двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. У 2007 році ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка з того по теперішній час є єдиним житлом дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» 14 квітня 2008 року був укладений кредитний договір, в забезпечення виконання зобов'язань за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку банку зазначену квартиру. Оскільки на час укладення договору іпотеки іпотекодавець ОСОБА_2 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1, проте остання не давала згоди на укладання договору іпотеки, а також у зв'язку з тим, що зазначена квартира є єдиним місцем мешкання малолітньої та неповнолітньої осіб, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. за реєстровим номером № 1426, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення як у безпідставному, необґрунтованому та недоведеному.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіна Н.М. в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі.

Представник органу опіки та піклування Жовтневої районної у Дніпропетровську ради в судове засіданні не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши осіб, які приймали участь в судовому засіданні, а також покази свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 17, 18/.

15 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Приватбанк») був укладений договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та зареєстрований в реєстрі за номером 1424, за умовами якого в забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №DNI0GA00000188 від 14 квітня 2008 року останній передав в іпотеку банка належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 січня 2007 року квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 6-8, 9-10/.

Відповідно до довідки № 492 від 19 жовтня 2016 року, виданої головою ОК ЖБК-213 ОСОБА_7 ОСОБА_2, на період 10 січня 2008 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, з ним (ОСОБА_2) мешкали та були зареєстровані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її мати ОСОБА_1. На даний момент зареєстрована й мешкає ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 20/.

Між тим, згідно з довідкою № 88, виданої тим же головою ОК ЖБК-213 Сломинською Л.А. 30 квітня 2008 року ОСОБА_2, жодних осіб за адресою: АДРЕСА_1 - не зареєстровано /а. с. 82/.

Крім того, з заяви ОСОБА_2 приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіній Н.М. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 повідомив нотаріуса про те, що станом на 15 квітня 2008 року він не перебуває у шлюбі, однією сім'єю з особою без укладання шлюбу не проживає, шлюбні договори та інші договори стосовно правового режиму майна ним не укладались, та квартира за адресою: АДРЕСА_1, є його особистою власністю, не є спільною сумісною власністю подружжя, а також прав щодо вказаної квартири у осіб як в межах, та і за межами України немає, в тому числі немає малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Одночасно повідомив, що за вказаною адресою немає зареєстрованих осіб /а. с. 87/.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України (на яку позивач посилається в обґрунтування своїх вимог) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Положеннями ч. 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів (ст.71 Цивільного кодексу України).

Таким чином, право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-384цс15, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування. Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини. Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Отже, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1, приймаючи до уваги правовий висновок Верховного суду України, викладений по аналогічній справі, суд вважає за необхідне відмовити задоволенні даного позову, оскільки в ході судового розгляду справи було встановлено, що на момент укладання спірного іпотечного договору ОСОБА_2 повідомив нотаріусу про відсутність у нього дружини або фактичних шлюбних відносин, а також про відсутність в нього дітей, також зазначив, що жодних осіб за адресою квартири - предмета іпотеки, не зареєстровано, на підтвердження чого надав відповідну довідку.

При цьому суд оцінює довідку ОК ЖБК-213 № 492 від 19 жовтня 2016 року, відповідно до якої станом на січень 2008 року в квартирі зареєстрована позивач зі своєю малолітньою дитиною, як неналежний доказ, оскільки в матеріалах справи наявна довідка, видана ОК ЖБК-213 у квітні 2008 року за підписом тієї ж особи, що і довідка №492, згідно з даними якої за адресою майна, що становить предмет іпотеки, не зареєстровані жодні особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2, треті особи Повєткіна Надія Миколаївна, Орган опіки та піклування Жовтневої районної у Дніпропетровську ради про визнання недійсним договору іпотеки квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подану. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова