Справа № 361/2373/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1409/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 52 11.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоБерезовенко Р.В.,
суддівВолохова Л.А., Олійника В.І.,
при секретаріСпеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_5 з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що 01.04.2015 року була прийнята на роботу в ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на посаду начальника управління розвитку агентської мережі.

27.05.2015 року була звільнена із займаної посади за власним бажанням на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України, однак при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок, в тому числі не виплатив зарплату за квітень, травень 2015 року і вихідну допомогу у розмірі трьох місячних окладів.

Рішенням комісії по трудових спорах ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» від 26.05.2015 року з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на її користь стягнуто заробітну плату за квітень 2015 року в розмірі 9193,14 грн., видано посвідчення КТС.

Рішенням комісії по трудових спорах ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» від 15.06.2015 р. з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на її користь стягнуто заробітну плату за травень 2015 року і вихідну допомогу, всього 38158,65грн.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду від 18.01.2016 року, яке набрало законної сили, з відповідача на її користь стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 28.05.2015 року по 18.01.2016 року в сумі 105 081,30грн.

Відповідач до теперішнього часу зазначені рішення не виконав, заборгованість по заробітній платі не виплатив і не провів з нею остаточного розрахунку, тому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені на підставі ст.117 КЗпП України і моральну шкоду.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач вмотивувала тим, що відповідач тривалою затримкою розрахунку завдав їй моральних страждань, які полягають у постійних переживаннях з приводу свого існування, відсутності коштів, неповноцінного харчування, у неможливості нормального спілкування з рідними, близькими та друзями, які мешкають за межами міста Бровари через відсутність коштів на проїзд, у неможливості вести звичний спосіб життя, оскільки не має інших доходів і зарплата була її єдиним джерелом існування.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.01.2016 року по 13.10.2016 року у сумі 120 648,90 грн. (з розрахунку 186 робочих днів, середньоденна зарплата 648,65грн.) та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 у період з 01 квітня 2015 року по 27 травня 2015 року працювала на посаді начальника управління розвитку агентської мережі у ПАТ «УСК «Гарант-Авто».

З наказу ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 27.05.2015 року № 244-кго вбачається, що з 27.05.2015 року ОСОБА_5 була звільнена із займаної посади за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України. В наказі про звільнення також зазначено, що при звільненні, ОСОБА_5 підлягає до виплати сума компенсації за 5 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 01.04.2015 року по 27.05.2015 року, вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України.

З довідки ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 13.05.2015 року №512 , виданої за підписом тимчасового адміністратора,- заробітна плата на день видачі довідки не виплачена в зв'язку з арештом усіх рахунків та скрутним фінансовим становищем компанії.

Рішенням комісії по трудових спорах ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» від 26.05.2015 року з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на користь ОСОБА_5 стягнуто заробітну плату за квітень 2015 року в розмірі 9193,14 грн., зобов'язано ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» виплату провести до 08.06.2015 року.

З довідки ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» № 603 від 12.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 працювала у товаристві, 27.05.2015 року була звільнена згідно наказу № 244-кго, при звільненні їй нараховано заробітну плату за травень 2015 року у сумі 12105,84 грн., і вихідну допомогу згідно ст.44 КЗпП України у сумі 36000,09 грн. Станом на 12.06.2015р. за ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» існує заборгованість перед ОСОБА_5 в сумі 37995,96 грн.

Рішенням комісії по трудових спорах ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» від 15.06.2015 року з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на користь позивачки стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 1.05.2015 року по 27.05.2015 року в сумі 38158грн., в тому числі компенсація втрати частини заробітної плати 162,69грн. (Зі слів позивачки, в даній сумі врахована вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України). На примусове виконання даного рішення КТС видане Посвідчення №101 від 29.06.2015 року на суму 38158,65грн.

З листа ВДВС Солом'янського РУЮ у м.Києві від 25.04.2016 року № ДВ/1-16 вбачається, що 16.06.2015 року відкрито виконавче провадження № 47842899 з виконання посвідчення № 58, виданого 09.06.2015 року комісією по трудових спорах ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» від 26.05.2015 року про стягнення з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на користь ОСОБА_5 заробітної плати в розмірі 9193,14 грн. Постановою державного виконавця дане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження № 48038613. Також ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 48027321 з виконання посвідчення № 101, виданого 29.06.2015 року комісією по трудових спорах ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» про примусове стягнення з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на користь ОСОБА_5 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 38158,65 грн. Постановою державного виконавця дане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження № 48038613. Крім того, у вищевказаному листі заступник начальника ВДВС Солом'янського РУЮ у м.Києві зазначив, що на примусовому виконанні у відділі перебувають зведені виконавчі провадження про стягнення з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на користь стягувачів боргу в загальній сумі 50639189,57 грн., з якої 12030670,84 грн. - сума боргу по заробітній платі. Станом на 25.04.2016 року виконавчі провадження про стягнення з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на користь ОСОБА_5 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати не завершені, грошові кошти не стягнуті.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.01.2016 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь ОСОБА_5 стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 28.05.2015 року по 18.01.2016 року в сумі 105 081,30 грн., на відшкодування моральної шкоди за ст.237-1 КЗПП стягнуто 1000 грн.; у позові про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, які просила позивач нарахувати на суми заборгованості по зарплаті, зазначені в рішеннях КТС, з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, у позові відмовлено.

Згідно Розпорядження №601 від 31.03.2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» відсторонено від управління Правління ПАТ, призначено тимчасового адміністратора, встановлено План роботи тимчасової адміністрації.

Згідно Розпорядження №1169 від 28.05.2015 року Нацкомфінпослуг ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» анульовано ліцензії на провадження страхової діяльності.

Згідно Розпорядження №3474 від 29.12.2015 року Нацкомфінпослуг ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» достроково припинено діяльність тимчасової адміністрації, усунуто тимчасового адміністратора від виконання обов'язків.

Згідно Розпорядження №2005 від 18.08.2016 року Нацкомфінпослуг ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» виключено з Державного реєстру фінансових послуг, анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи.

24.12.2015 року Президією МТСБУ ухвалено ініціювати процедуру банкрутства послуг ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО».

З відповіді МТСБУ видно, що ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» 23.12.2014 року втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів та припинило членство в МТСБУ.

МТСБУ у травні 2016 року звернулось з завою про визнання ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» банкрутом; ухвалою Господарського суду м.Києва від 30.05.2016 року заяву повернуто без розгляду, постановою Апеляційного господарського суду ухвалу скасовано, передано на новий розгляд; Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.08.2016 року у справі №910/9445/16 заяву МТСБУ прийнято до розгляду в підготовче засідання на 19.09.2016 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.09.2016 року у справі №910/9445/16 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» , визнано грошові вимоги МТСБУ до боржника в розмірі 1437211,84 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядника майна, зобов'язано скласти реєстр кредиторів до 19.11.2016 року.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки існують рішення КТС та заочне рішення суду від 18 січня 2016 року трудові спори, що виникли між сторонами є вирішеними, а трудові правовідносини між ними є припиненими, а правовідносини, що пов»язані з не виконанням грошових зобов»язань між сторонами не знаходяться в площині трудового права і не регулюються трудовим законодавством.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України від 14.05.1992 року № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, яка діяла на час існування спірних правовідносин, передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні безспірно встановлено факт невиплати відповідачем належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, законною та обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України за період поза межами заочного рішення суду від 18 січня 2016 року.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2016 року по 19 вересня 2016 року (порушення справи про банкрутство) обраховано позивачем на підставі виданої їй довідки про доходи та у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100, і доказів на спростування цього розміру відповідачем суду надано не було.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині відмови у стягненні з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню на підставі п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цієї вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у визначеному позивачем розмірі - 108 324,55 грн.

Що ж стосується рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., то воно, також, підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи встановлені обставини справи, щодо тривалого порушення права позивача на своєчасне отрамання заробітної плати та невиконання відповідачем свого обов»язку щодо проведення остаточного розрахунку з позивачем (виплати заробітної плати), колегія суддів вважає, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково обгрунтованими, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 108 324 (сто вісім тисяч триста двадцять чотири) грн. 55 коп. та моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Л.А.Волохов

В.І.Олійник