12.04.2017 Справа № 756/8361/16-ц
Справа пр. №2/756/652/17
ун. №756/8361/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.

при секретарях - Бабчук А.І., Мушкетик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства "Банк Форум", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна, про визнання недійсними споживчого кредитного та іпотечних договорів, -

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (далі - ПАТ "Банк Форум"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., про визнання недійсними споживчого кредитного та іпотечних договорів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 02.09.2008 року між нею та АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", було укладено кредитний договір від 02.09.2008 року №0465/08/01-ENkvW, відповідно до умов якого позивачем надано ОСОБА_1 кредит для придбання житла у сумі 87550,00 доларів США строком на тридцять років з 02.09.2008 року по 02.09.2038 року. Згідно п.1.3. кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі LIBOR+5% річних.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 02.09.2008 року №0465/08/01-ENkvW, між ОСОБА_1 та АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", було укладено іпотечний договір від 02.09.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №4033, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., яким накладено заборону на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу (іпотекодавцю).

Крім того, для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 02.09.2008 року №0465/08/01-ENkvW, між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_3 02.09.2008 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань, які виникають з кредитного договору від 02.09.2008 року №0465/08/01-ENkvW.

05.03.2009 року АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до кредитного договору №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року, відповідно до умов якого п.8 кредитного договору викладений в новій редакції.

Також 31.03.2010 року між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до кредитного договору №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року, відповідно до умов якого внесені зміни щодо умов погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Позивач вважає, що кредитний договір має бути визнаний судом недійсним з моменту його укладення, оскільки в момент його укладення не було дотримано вимог законодавства щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, умов щодо використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, а також вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Позивач стверджувала, що у відповідача на момент укладення кредитного договору була відсутня індивідуальна ліцензія на надання кредиту в іноземній валюті.

ОСОБА_1 також зазначила, що кредитний договір №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року не відповідає вимогам чинного законодавства та є недійсним, оскільки при його укладенні позивача було введено в оману щодо істотних умов договору, сукупної вартості кредиту та відсоткової ставки, не було попереджено про валютні ризики.

ОСОБА_1 вважала, що умови оспорюваного договору відповідно до ст.ст.11,18,19 Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими, та зазначила, що вимоги даних законодавчих норм при укладенні кредитного договору відповідачем виконані не були.

З цих підстав ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року, укладений між нею та АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум"; визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір від 02.09.2008 року, укладений між позивачем та АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум"; виключити з Державного реєстру іпотек запис за №4933 від 02.09.2008 року про державну реєстрацію іпотечного договору, укладеного між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_1 від 02.09.2008 року; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за №4034 від 02.09.2008 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором, укладеним між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_1 від 02.09.2008 року.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи це тим, що банк на виконання ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням кредитного договору у письмовій формі повідомив ОСОБА_1 про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, кредит позичальнику був правомірно наданий в іноземній валюті відповідно до вимог ч.3 ст.533 ЦК України, сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за кредитним договором, порядку сплати кредиту, при підписанні даного договору позичальник ознайомився та погодився з його умовами. Крім того, представник відповідача пояснив суду, що сторонами в кредитному договорі було закріплено чіткий порядок розрахунку змінної процентної ставки з чітко визначеною періодичністю, визначено тип процентної ставки та порядок сплати нарахованих процентів. Також, як зазначив представник ПАТ "Банк Форум" рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.09.2015 року у справі №756/2199/15-ц, яке набрало законної сили, було встановлено правомірність надання кредитних коштів саме в доларах США, а також правомірність вимог банку стосовно стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кредитним договором №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року.

Із зазначених підстав представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", було укладено кредитний договір №0465/08/01-ENkvW, відповідно до умов якого позивачем надано ОСОБА_1 кредит для придбання житла у сумі 87550,00 доларів США строком на тридцять років з 02.09.2008 року по 02.09.2038 року. Згідно п.1.3. кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі LIBOR+5% річних. Ставка LIBOR є змінною та встановлюється кожні півроку. Ставка LIBOR переглядається 12 лютого та 12 серпня та встановлюється кожного разу на наступні півроку. Зміна процентної ставки, пов'язана з переглядом ставки LIBOR, не потребує додаткового узгодження та укладення будь-яких додаткових угод до кредитного договору. Погашення кредиту здійснюється частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в сумі не менше 243,19 доларів США (а.с.11-15).

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 02.09.2008 року №0465/08/01-ENkvW, між ОСОБА_1 та АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", було укладено іпотечний договір від 02.09.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №4033, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., яким накладено заборону на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу (іпотекодавцю) (а.с.18-19).

Крім того, для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 02.09.2008 року №0465/08/01-ENkvW, між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_3 02.09.2008 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань, які виникають з кредитного договору від 02.09.2008 року №0465/08/01-ENkvW.

05.03.2009 року АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до кредитного договору №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року, відповідно до умов якого п.8 кредитного договору викладений в новій редакції (а.с.16).

Також 31.03.2010 року між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до кредитного договору №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року, відповідно до умов якого внесені зміни щодо умов погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (а.с.17).

Ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території Україні, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно зі ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Ст.47 і ст.49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Таким чином, законодавство України чітко визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик в іноземній валюті (кредитні операції), які включають в себе як власне надання кредитів, так і отримання процентів та інших платежів за кредитом в іноземній валюті, а також залучення депозитів в іноземній валюті з виплатою процентів в іноземній валюті.

У відповідності до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Згідно з п.5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 року №275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами (постанова ВСУ від 21.03.2001 року у справі №6-7цс11).

П.1.4. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483, визначено, що використаннням іноземної валюти як засобу платежу (валютною операцією) є використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються.

Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Крім того, згідно з п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 року №200, фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку України на здійснення валютних операцій.

Слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

На правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, поширюється сфера дії ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року №62-3. Також відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

ПАТ "Банк Форум" отримав банківську ліцензію №62 на право здійснення банківських операцій та Дозвіл №62-3 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Також згідно з роз'ясненнями, наданими п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що кредит позичальнику ОСОБА_1 був правомірно наданий в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК України.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний кредитний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови.

Таким чином, підписавши 02.09.2008 року кредитний договір №0465/08/01-ENkvW, позичальник погодилася з усіма його умовами.

Отож, позивач повинна була усвідомлювати можливість збільшення розміру платежів із сплати кредиту та процентів за його користування у гривневому еквіваленті у випадку можливого зростання курсу долара США по відношенню до гривні.

Так, посилання позивача у позовній заяві на те, що її не було в письмовому вигляді попереджено про валютні ризики, враховуючи те, що з моменту укладення оспорюваного договору відбулося знецінення національної валюти України - гривні, є безпідставним.

Зокрема, відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено в ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюється Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12.11.2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про коригування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена і таким чином не є непереборною, непередбачуваною силою.

В момент укладання кредитного договору №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року сторони повинні були та могли передбачити коливання курсу валют, виходячи із загальної ситуації в Україні. Так, банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті (доларах США) в 2008 році з остаточною датою повернення кредиту у 2038 році, тобто строком на 30 років. Очевидним є той факт, що протягом 30 років можливе коливання курсів валют, а нехтування цим фактом (чи незважання на цей факт) є серйозною необачністю (легковажністю) з боку сторін договору, зокрема з боку позивача (адже, такі обставини повинні завжди враховуватися при укладанні довготривалих договорів/угод, особливо, коли мова йде про фінансові складові).

Тобто ОСОБА_1 повинна була свідомо допускати та передбачати, що у випадку зміни фінансово-економічної ситуації в Україні рівень її доходів може змінитися (зменшитись).

ОСОБА_1 не доведено, що сторони під час укладення кредитного договору №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Зокрема, слід зазначити, що волатильність курсу гривні по відношенню до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути не відомим позивачеві, оскільки за останні роки курс неодноразово змінювався як у сторону зменшення, так і у сторону збільшення.

Окрім цього, при укладенні спірного кредитного договору №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року, позивач була ознайомлена з умовами цього договору, зокрема з орієнтовною сукупною вартістю кредиту, розміром відсоткової ставки, строком кредитування, умовами кредитування, не заперечувала проти них, тобто всі істотні умови, з якими мала ознайомитись позивач, були викладені в тексті кредитного договору, з яким перед їх укладанням та підписанням позивач знайомиться, а тільки потім підписує.

Так, п.7.2. кредитного договору сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання кредитного договору недійсним, позивач посилається на те, що приховуючи від неї сукупну вартість кредиту, розмір плати за користування кредитом, інформацію про зміст та правила застосування ставки LIBOR, графік погашення кредиту та сплати процентів, відповідач ввів ОСОБА_1 в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ч.1 ст.230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

П.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач та її представник не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що банк при укладенні кредитного договору від 02.09.2008 року №0465/08/01-ENkvW навмисно ввів позичальника в оману щодо обставин, які мають істотне значення (зокрема, щодо умов договору, орієнтовної сукупної вартості кредиту та відсоткової ставки), а отже, у суду відсутні підстави вважати, що, вчиняючи оспорюваний правочин, волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. (дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року №6-1341цс15, яка у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування).

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Механізм ознайомлення кредитодавцями позичальників з інформацією, зазначеною у ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", було визначено з прийняттям 10.05.2007 року Правлінням Національного банку України Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" №168, які були зареєстровані у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808.

Підписавши кредитний договір від 02.09.2008 року №0465/08/01-ENkvW, позичальник засвідчила, що банк перед укладенням кредитного договору надав їй в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування (п.7.2. кредитного договору). Крім того, підписуючи кредитний договір на кожній його сторінці, ОСОБА_1 фактично було підтверджено, що їй зрозумілі як умови кредитування, так і умови кредитного договору, який містить всі істотні умови для таких договорів. До того ж після укладення кредитного договору між банком та позичальником укладались додаткові угоди, що свідчить про свідоме визнання умов кредитного договору зі сторони ОСОБА_1

Також ОСОБА_1 у своїй позовній заяві вказує, що умови кредитного договору є несправедливими по відношенню до позичальника, що свідчить про застосування банком нечесної підприємницької практики.

П.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

За положеннями ч.1, ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

ОСОБА_1 та її представник вказували, що зміст та правила застосування ставки LIBOR не визначені в спірному договорі, позивач не мала змоги ознайомитись з умовами п.1.3. договору перед його укладенням, оскільки відповідач всупереч вимогам ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" та п.2.1 Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, не надав позивачу у письмовій формі та під розписку про одержання інформації про умови кредитування, зокрема, визначення змісту та правил застосування ставки LIBOR, орієнтовну сукупну вартість кредиту, графік погашення кредиту та сплати процентів. Вищезазначене, на думку позивача, свідчить про застосування цією фінансовою установою нечесної підприємницької практики по відношенню до позичальника.

Відповідно до ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з п.1.3. кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі LIBOR+5% процентів річних. Ставка LIBOR є змінною та встановлюється кожні півроку. Ставка LIBOR переглядається 12 лютого та 12 серпня та встановлюється кожного разу на наступні півроку. Зміна процентної ставки, пов'язана з переглядом ставки LIBOR, не потребує додаткового узгодження та укладення будь-яких додаткових угод до кредитного договору.

LIBOR (Лондонська міжбанківська ставка пропозиції) - це індикативна процентна ставка, яка розраховується Британською банківською асоціацією як середньозважене значення індивідуальних процентних ставок пропозиції ресурсів, значення ставки LIBOR визначається за даними системи Thomson Reuters.

Тобто сторонами в кредитному договорі було закріплено чіткий порядок розрахунку змінної процентної ставки з чітко визначеною періодичністю та визначено тип процентної ставки і порядок сплати нарахованих процентів.

Не заслуговує на увагу твердження позивача про порушення відповідачем ст.1056-1 ЦК України при встановленні порядку визначення розміру процентної ставки за кредитом з огляду на наступне.

Ст.1056-1 ЦК України, якою регулюються умови застосування змінюваної процентної ставки, з'явилась в ЦК України 10.01.2009 року згідно Закону України від 12.12.2008 року №661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", а кредитний договір №0465/08/01-ENkvW був укладений 02.09.2008 року та відповідно було визначено порядок встановлення розміру процентної ставки.

Тобто умови кредитного договору №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року при його укладенні в частині визначення порядку встановлення розміру процентної ставки не суперечили нормам діючого на той час законодавства України.

Крім того, слід звернути увагу на те, що позичальником надавалась згода стосовно умов кредитування, зокрема і щодо змінюваної процентної ставки. Більш того, ОСОБА_1 з моменту укладення кредитного договору та по липень 2014 року здійснювалось погашення процентів, що були нараховані за користування кредитними коштами у відповідності з умовами та порядком, встановленими кредитним договором, що свідчить про свідоме визнання умов кредитного договору з боку позивача, зокрема і в частині порядку встановлення розміру процентної ставки.

Відтак, позивачем та її представником не надано жодного доказу на підтвердження того, що діяльність відповідача вводить споживача в оману або є агресивною, в матеріалах позовної заяви відсутні посилання на обставини, якими можна було б характеризувати підприємницьку діяльність відповідача як нечесну чи агресивну.

Окрім цього, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.09.2015 року у справі №756/2199/15-ц позов ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 користь позивача заборгованість за кредитним договором, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 70461,21 доларів США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 2357,81 доларів США, заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за його користування у сумі 647,11 доларів США, штрафу за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором у сумі 5000,00 грн. (а.с.50-54). Згадане рішення суду набрало законної сили 28.12.2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

За приписами ч.3ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.09.2015 року у справі №756/2199/15-ц було встановлено правомірність надання кредитних коштів саме в доларах США, а також правомірність вимог банку стосовно стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кредитним договором №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року.

Стосовно заяви представника відповідача про застосування до позовної заяви строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виключення з цього правила встановлені ст.268 ЦК України щодо вимог, на які позовна давність не поширюється.

Однак, в судовому засіданні жодним чином не підтверджено, що ОСОБА_1 пропущено строк для звернення до суду з позовом.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд вважає, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; зміст правочину на момент його вчинення не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у кредитному договорі, який підписаний позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Отже, в даному випадку відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсним кредитного договору №0465/08/01-ENkvW від 02.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", а відтак, відсутні і підстави для визнання недійсним іпотечного договору від 02.09.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Також суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 стосовно виключення з Державного реєстру іпотек запису за №4933 від 02.09.2008 року про державну реєстрацію іпотечного договору, укладеного між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_1 від 02.09.2008 року, та щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису за №4034 від 02.09.2008 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором, укладеним між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум", та ОСОБА_1 від 02.09.2008 року, оскільки дані вимоги є похідними та залежать від дійсності кредитного та іпотечного договорів, укладених між позивачем та відповідачем.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову в повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 57, 60, 192, 203, 215, 229, 230, 256, 257, 261, 526, 530, 533, 536, 627, 1046, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 11, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", та, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства "Банк Форум", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна, про визнання недійсними споживчого кредитного та іпотечних договорів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя А.В. Шевчук