Справа № 703/3344/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

секретар судових засідань ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя

встановив:

16 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який 14 лютого 2017 року уточнила, зменшивши позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що під час перебування в шлюбі з відповідачем проживала разом з ним в будинку його батьків, та за відповідний період ними спільно було придбано наступне майно: пральна машина автомат вартістю 2749 грн., пральна машина напівавтомат вартістю 600 грн., шафа вартістю 1000 грн., комод вартістю 800 грн., душова кабіна вартістю 3400 грн., котел газовий, колонка газова і їх монтаж вартістю 10000 грн., витяжка вартістю 8000 грн., мікрохвильова піч вартістю 400 грн., електромясорубка вартістю 2000 грн., а після розірвання шлюбу вони не можуть дійти згоди з відповідачем про розподіл вказаного майна, а тому просить суд поділити майно придбане у шлюбі, виділивши їй із спільного майна подружжя пральну машину автомат LG та стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки решти майна, що становить 8 125 грн. 50 коп.

Позивач та її представник в судовому засідання позовні вимоги у зміненому вигляді підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити із підстав наведених в позові.

Відповідач та його представник, під час судового розгляду, як первісні позовні вимоги, так і вимоги у зміненому вигляді не визнали. Відповідач пояснив, що дійсно вони з позивачкою перебували в шлюбі, та під час шлюбу жили в будинку його батьків. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 виїхала з будинку, та забрала все майно, яке вважала своїм. Жодних доказів, того, що майно, про поділ якого вона просить було придбане ними спільно під час шлюбу, та саме за ту вартість, на явку вказано в позові вона не надала, а тому позивач просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, врахувавши показання допитаних судом свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення даного спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі з 26 листопада 2005 року по 8 листопада 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Сторони визнають цю обставину, тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач у змінених позовних вимогах стверджує, що за час шлюбу нею з відповідачем придбано наступне майно: пральна машина автомат вартістю 2749 грн., пральна машина напівавтомат вартістю 600 грн., шафа вартістю 1000 грн., комод вартістю 800 грн., душова кабіна вартістю 3400 грн., котел газовий, колонка газова і їх монтаж вартістю 10000 грн., витяжка вартістю 8000 грн., мікрохвильова піч вартістю 400 грн., електромясорубка вартістю 2000 грн. Зазначене майно позивач просить визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя та розділити згідно запропонованого нею варіанту.

Вирішуючи даний спір суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

В своїх запереченнях, відповідач та його представник заперечили як факт придбання відповідного майна спільно під час шлюбу, так і факт наявності таких речей на час припинення спільного ведення господарства.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини придбання товару у визначений період та за визначену суму коштів, мають бути підтверджені письмовими доказами, такими як чеки, квитанції, платіжні доручення, гарантійні талони, із зазначенням найменування товару, його вартості, та дати придбання і прізвища особи, яка здійснила придбання відповідного товару.

Враховуючи, що відповідач заперечив обставину придбання відповідного товару, позивач зобовязана довести свої твердження в суді належними та допустимими доказами.

Разом з тим, позивачем не надано жодного належного доказу, на підтвердження своїх позовних вимог, при цьому посилання на показання свідків, надані в судовому засіданні суд оцінює критично, оскільки такі показання не є належним доказом.

Так з показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та ОСОБА_11, вбачається, що сторони під час шлюбу проживали в будинку матері відповідача. При цьому свідки ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 показала, що їм не відомо чи придбавалось якесь майно сторонами за час шлюбу; свідок ОСОБА_6, зазначила, що майно сторонами за час шлюбу придбавалось, проте позивач під час переїзду забрала те майно, що належало їй; свідок ОСОБА_11 суду показала, що їй як подрузі ОСОБА_4 відомо, що за час шлюбу вона придбавала пральну машину LD, душову кабіну, телевізор, стіл, дитячі меблі, а також інші речі, проте не змогла повідомити суду ні часу та місця придбання відповідних предметів побуту, ні вартості їх на момент придбання, та зауважила, що про наявність таких речей їй відомо оскільки вона була вдома у позивачки, та остання повідомляла їй що це саме вона купила відповідні речі, жодного разу безпосереднім свідком придбання відповідних речей вона не була.

Таким чином, суд оцінює показання свідків, у комплексі з іншими доказами дослідженими судом, як такі, що не підтверджують обставин, на які ОСОБА_4 посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Також не приймаються судом як належний доказ, і роздруківка з банківської карти позивача (а.с. 11-20), оскільки у відповідній роздруківці відсутній жоден пункт із зазначенням витати коштів на придбання конкретного товару, із переліку майна, зазначеного у позовних вимогах. Саме по собі витрачання коштів позивачем під час перебування у шлюбі не вказує на підтвердження факту придбання нею відповідного майна.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 не довела того факту, що за час перебування у шлюбі нею чи то відповідачем було придбано майно, згідно наведеного у змінених позовних вимогах переліку, також не доведено факту наявності такого майна на момент припинення спільного життя подружжя, так як не доведено і вартість такого майна, а тому суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені та підтвердженні квитанціями і доданим розрахунком судові витрати на сплату правової допомоги. Так наведений розрахунок, здійснено із дотриманням вимог ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому судові витрати відповідача на оплату правової допомоги в сумі 1500 грн. підлягають задоволенню

Керуючись ст. 10, 59, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати на оплату правової допомоги в сумі 1500 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 10 травня 2017 року.

Головуючий Т.В. Васильківська