Справа № 346/862/17
Провадження № 22-ц/779/700/2017
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О.П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Фединяка В.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд з зазначеним позовом, обґрунтувавши тим, що вироком Коломийського міськрайонного суду від 04.11.2016 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Під час розгляду зазначеного кримінального провадження судом встановлено, що 15.04.2016 р. приблизно о 13:00 год., відповідач, перебуваючи у підїзді їхнього будинку №24, що в м. Коломиї, по вул. Старицького, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час словесного конфлікту почав наносити позивачу удари в область голови та по інших ділянках тіла, від яких остання впала на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно затягнув потерпілу в приміщення коридору №5 вищезазначеного будинку, де продовжував наносити їй, лежачій на землі, удари по різних ділянках тіла, нанісши щонайменше 23 удари, внаслідок чого умисно спричинив їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі (в лобній ділянці справа та зліва (з садном на його фоні справа); на межі лівих виличної та щічної ділянок, в ділянках горизонтальних гілок нижньої щелепи справа та зліва); на задній поверхні грудної клітки (в ділянках лівої та правої лопаток, нижче проектної правої лопатки); на передній поверхні грудної клітки (в лівій та правій підключичних ділянках, на правій молочній залозі); у правій сідничній ділянці; на верхніх кінцівках (в ділянках лівого та правого плечових суглобів, правого ліктьового суглоба (з саднами на його фоні) та правого передпліччя, правої китиці та лівого передпліччя); на нижніх кінцівках (в ділянках лівого та правого стегон, правого колінного суглоба).

З приводу вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_4 з 30.05.2016 по 10.06.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології Коломийської ЦРЛ. Крім того, позивачу вказаними злочинними діями відповідача заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в переживаннях позивача щодо своєї соціальної репутації, відчутті приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця. Позивач страждає безсонням, а під час сну їй сняться жахи, повязані із тією прикрою подією. Через неправомірні дії відповідача в позивача виникла необхідність додатково докладати зусиль для підтримання в належному стані свого здоровя. Зокрема, позивач постійно купує та приймає ліки від підвищеного тиску, порушення роботи серця, безсоння, заспокійливе. Про це підтверджують чеки з аптек. Тому, ОСОБА_4, відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, просила стягнути з відповідача моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.03.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 7 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення 15.04.2016 року ОСОБА_2 щодо ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування судом обставин справи, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, доводи якої зводились до того, що суд необґрунтовано визначив розмір моральної шкоди 7 000 грн. При цьому, суд не врахував вимоги розяснень, що викладені в п.12 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», постанов Пленуму Верховного Суду України, прийнятих відповідно до ст.125 Конституції України і ст.55 Закону України від «Про судоустрій України» 07 лютого 2002 року, з питань застосування норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі.

Суд не врахував дані вимоги та розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд у рішенні зазначав, що позивачка згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого Коломийської центральної районної лікарні №6666, перебувала у відділенні неврології Коломийської ЦРЛ з 30.05.2016 року по 10.06.2016 року. Відповідно до довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини №2 від 14.03.2017 року №35 ОСОБА_5 за станом здоровя потребує постійного амбулаторного лікування.

Однак, суд не врахував, що подія злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України була 15.04.2016 року, а в лікарні позивачка лежала з 30 травня 2016 року, тобто через півтора місяці, з діагнозом остеохондроз, спондилоартроз хребетного стовпа, церебральний атеросклероз.

Дії ОСОБА_2 в кримінальній справі були кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, а не за ч.2 ст.125 КК України, тобто за нанесення легких тілесних ушкоджень, а не як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя або незначну втрату працездатності. Дані обставини встановлені вироком суду і не підлягають доказуванню.

Отже, вважає, що причинно-наслідкового звязку між лікуванням позивачки як в стаціонарі, так і амбулаторного, та злочином, передбаченим ч.1 ст.125 КК України немає.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, висновки і мотиви, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що вироком Коломийського міськрайонного суду від 04.11.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Під час розгляду зазначеного кримінального провадження судом встановлено, що 15.04.2016р. приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_2, перебуваючи у підїзді будинку сторін №24, що в м. Коломия, по вул. Старицького, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час словесного конфлікту почав наносити ОСОБА_4 удари в область голови та по інших ділянках тіла, від яких остання впала на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно затягнув потерпілу в приміщення коридору №5 вищезазначеного будинку, де продовжував наносити їй, лежачій на землі, удари по різних ділянках тіла, нанісши щонайменше 23 удари, внаслідок чого умисно спричинив їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі (в лобній ділянці справа та зліва (з садном на його фоні справа); на межі лівих виличної та щічної ділянок, в ділянках горизонтальних гілок нижньої щелепи справа та зліва); на задній поверхні грудної клітки (в ділянках лівої та правої лопаток, нижче проектної правої лопатки); на передній поверхні грудної клітки (в лівій та правій підключичних ділянках, на правій молочній залозі); у правій сідничній ділянці; на верхніх кінцівках (в ділянках лівого та правого плечових суглобів, правого ліктьового суглоба (з саднами на його фоні) та правого передпліччя, правої китиці та лівого передпліччя); на нижніх кінцівках (в ділянках лівого та правого стегон, правого колінного суглоба).

З приводу вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_4 з 30.05.2016 по 10.06.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології Коломийської ЦРЛ. Крім того, згідно довідки амбулаторної загальної практики сімейної медицини №2 від 14.03.2017 року №35 ОСОБА_4 за станом здоровя потребує постійного амбулаторного лікування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства та узгоджується з матеріалами справи з огляду на таке.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 з змінами та доповненнями, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

У відповідності до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала ОСОБА_4, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, серед іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів щодо цивільного позову, а саме доказів перебування потерпілої на лікуванні, її реабілітації, характер та обсяг страждань, яких зазнала потерпіла, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди в сумі 7000 грн.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, як таким, що постановлено з дотриманням всіх норм матеріального права, та вважає, що доводи апелянта не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_6

ОСОБА_7