У Х В А Л А

28 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, Реєстраційна служба Головного управління юстиції м. Києва, ОСОБА_6, про припинення права на частку в спільному майні шляхом виплати грошової компенсації,

в с т а н о в и л а:

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 3 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив, припинив право власності ОСОБА_5 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, ухвалив виплатити ОСОБА_5 компенсацію 1/3 частки зазначеної квартири в розмірі 1 млн 184 тис. 300 грн, внесену ОСОБА_4 на депозитний рахунок суду, визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири, вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд м. Києва 16 серпня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року залишив без змін.

У квітні 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 365 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 травня 2011 року, 16 липня 2014 року, а також постанову Верховного Суду України від 2 липня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову. При цьому, суд, встановивши, що частка відповідача у спільному майні є значною, дійшов висновку про неможливість примусового припинення права власності відповідача на 1/3 частину квартири, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову згідно зі статтею 365 ЦК України.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 травня 2011 року та 16 липня 2014 року, суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для припинення права власності відповідачів на їхню частку в спільному майні згідно зі статтею 365 ЦК України. При цьому суд встановив, що частка відповідачів у спільному майні є незначною й не може бути виділена в натурі, позивачами внесено на депозитні рахунки судів вартість часток майна, припинення права власності у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року (справа № 6-68цс14) викладено правовий висновок, в якому зазначено, що відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено на підставі частини четвертої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, Реєстраційна служба Головного управління юстиції м. Києва, ОСОБА_6, про припинення права на частку в спільному майні шляхом виплати грошової компенсації за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк