АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/5787/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/814/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія № 69 (1) Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

Іменем України

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2017 року по справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Перекопська Ірина Степанівна про встановлення факту належності на праві власності житлового будинку та земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в якій просила встановити факт належності їй на праві приватної власності на підставі договору від 21.12.1999 р. цегляного житлового будинку А-1 загальною площею 90,4 кв.м. житловою площею 53,5 кв.м. та земельної ділянки площею 0,15 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 1999 р. посвідченого приватним нотаріусом Перекопською І.С., вона придбала у свою приватну власність житловий будинок спільно з земельною ділянкою по вулиці АДРЕСА_1

На час придбання домоволодіння вона володіла інформацією, що воно знаходиться на території Криворізького району в селищі Незалежному та їй не було відомо, що згідно постанови Верховної Ради України від 05.05.1996 р., рішень Дніпропетровської обласної ради від 18.11.1997 р. та виконкому Криворізької міської ради від 18.03.1998 р. селище Незалежне відноситься до міста Кривого Рогу. Тобто приватним нотаріусом Перекопською І.С. було допущено помилку при зазначенні адреси місця знаходження майна: замість АДРЕСА_1 зазначено АДРЕСА_1

03 березня 2000 року вона здійснила реєстрацію вказаного договору купівлі-продажу в Криворізькому БТІ.

Однак відразу після купівлі вона не зайнялася виготовленням Державного акту на придбану нею земельну ділянку за вказаною адресою. Наразі вона вирішила передати належне їй нерухоме майно в приватну власність сину, в зв'язку з чим при зверненні до Управління Держгеокадастру в Криворізькому районі отримала кадастровий номер на земельну ділянку по вулиці АДРЕСА_1

Проте при зверненні до державного реєстратора прав на нерухоме майно 22.11.2016 р. отримала відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки для державної реєстрації права власності нею подано договір від 21.12.1999 р., відповідно до якого вона придбала житловий будинок з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, проте на звороті договору міститься відмітка КП ДОР «Криворізьке БТІ» про перейменування селища Незалежне. Тобто на момент укладення перейменування вже відбулося, проте в договорі зазначена попередня адреса, що унеможливлює встановлення місцезнаходження земельної ділянки та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав.

При зверненні до приватного нотаріуса стосовно роз'яснень чи внесення виправлень остання повідомила, що внести виправлення до договору вона не може у зв'язку з тим, що посвідчувані нею правочини за 1999 р. вона передала до нотаріального архіву.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на обставини, викладені нею в заяві, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її заяви в повному обсязі.

Крім того в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно договору купівлі-продажу вона придбала разом із будинком земельну ділянку, проте право приватної власності на неї не змогла зареєструвати через помилку в договорі купівлі-продажу. Наразі вона має намір розпорядитися належною їй земельною ділянкою, проте не має іншої можливості, окрім встановлення факту належності на праві власності житлового будинку та земельної ділянки в судовому порядку, довести своє право на земельну ділянку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суду вважає, що оскаржуване рішення відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору від 21 грудня 1999 року ОСОБА_1 купила жилий будинок з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 Право власності зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ», про що наявні відмітки на звороті договору (а.с. 6).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.08.2008 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно витягу з державного земельного кадастру на земельну ділянку від 05.10.2016 року земельна ділянка за вказаною адресою зареєстрована за ОСОБА_1 та присвоєно кадастровий номер :03:639:0073 (а.с.13-15).

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просила встановити факт належності на праві приватної власності домоволодіння та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, оскільки рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконкому Криворізької міської ради від 22 листопада 2016 року їй відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку за вказаною адресою, оскільки на момент укладення договору від 21.12.1999 року відбулося перейменування населеного пункту знаходження нерухомого майна, проте в договорі зазначено попередня адреса, що унеможливлює встановлення місцезнаходження земельної ділянки та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав (а.с. 16 - копія рішення).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на нерухоме майно вже зареєстровано за заявником, тому додаткового встановлення факту належності не потребує, а заявнику, в разі незгоди з рішенням державного реєстратора, слід оскаржити дії державного реєстратора щодо відмови у реєстрації права власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Главою 6 ЦПК України особам надано право на звернення до суду в порядку окремого провадження із заявами про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з частини першої статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В частині першій статті 256 ЦПК України наведено перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи: а саме: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до пункту першого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно приписів абзацу 3 п.4 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель.

17 жовтня 2012 року постановою Кабінету Міністрів України № 1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру, п. 9 якого, зокрема передбачено, що до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держгеокадастру у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення належать, зокрема, питання присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам; та здійснення реєстрації: повідомлень про виявлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру; заяв про виправлення технічних помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру ; заяв про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що виправлення помилок, проводиться органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, а не шляхом визнання право приватної власності на земельну ділянку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її заяви про встановлення факту належності на праві власності житлового будинку та земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно договору купівлі-продажу вона придбала разом із будинком земельну ділянку, проте право приватної власності на неї не змогла зареєструвати через помилку в договорі купівлі-продажу. Наразі вона має намір розпорядитися належною їй земельною ділянкою, проте не має іншої можливості, окрім встановлення факту належності на праві власності житлового будинку та земельної ділянки в судовому порядку, довести своє право на земельну ділянку не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки право власності на вказане нерухоме майно вже зареєстровано за заявником, що підтверджується наданими письмовими доказами, тому додаткового встановлення факту належності не потребує.

Проте із матеріалів справи слідує, що державний реєстратор своїм рішенням відмовив у проведенні дії, тому заявнику, в разі незгоди з вказаним рішенням, слід оскаржити дії державного реєстратора щодо відмови у реєстрації права власності в установленому відповідним законодавством порядку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані та відповідають дійсним обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: