РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря Буга Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з цим позовом в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку по АДРЕСА_1

Свій позов аргументувала тим, що на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу за реєстром № 1345 від 28.03.2008 року вона придбала у ОСОБА_2 житловий будинок з господарським будівлями за адресою: АДРЕСА_1

Після оформлення даного договору відповідач ОСОБА_2 виселився з будинку, де відповідно до довідки не проживає з жовтня 2000 року, та обіцяв добровільно знятись з реєстрації, проте по даний час він зареєстрований у вищевказаному будинку, а фактично проживає без реєстрації за іншою адресою, добровільно знятись з реєстрації належного позивачу будинку відповідач відмовляється.

На даний час позивач має намір подарувати будинок своїй дочці, в якому зареєстрований проте не проживає відповідач, але дочка не бажає щоб в даному будинку був зареєстрований відповідач - її колишній чоловік, який більше року не проживає в належному позивачу будинку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надавши заяву, в якій позов підтримує, просила справу розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій позов визнав повністю, справу просив розглянути у його відсутність.

Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то у відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, справа розглянута у їх відсутність.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що згідно договору купівлі - продажу, посвідченого 28.03.2008 року приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Драчевською Л.О., за реєстром №1345, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 квартиру по АДРЕСА_1 (а.с.6-8). Згідно свідоцтва про розлучення, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був розірваний 05.10.2000 (а.с.9). Як вбачається з погосподарської книги місцем прописки ОСОБА_2 вказано АДРЕСА_1, проте згідно довідок квартального комітету «Заріччя» він там фактично не проживає з жовтня 2000 року (а.с.10-15).

Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України.

Зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Згідно із ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно рекомендацій п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07..02.2014 року, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2, будучи попереднім власником та колишнім членом сім'ї, понад один рік за місцем реєстрації проживання по АДРЕСА_1 відсутній, а тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом.

З урахуванням задоволення позову, згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 16, 321, 391, 386, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 8, 10, 11, 15, 57, 61, 158, 174, 208, 209, 213-215, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, 1958 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, 1958 року народження, на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий А.М. Заярний