АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року,

встановила:

25 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором №ML-008/429/2006 від 07 червня 2006 року в розмірі 80 078,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості ( 27,014507 на 23.02.2016 р. ) становить 2 163 282, 28 грн., та відшкодувати судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 07.06.2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком « Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», відповідно правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір №ML-008/429/2006, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 99 600 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 11% річних.

07.04.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору від 07.06.2006 р.

Крім цього, 07.04.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-008/429/2006, за умовами якого поручитель зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

У зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано умов кредитного договору, позичальнику та поручителю 30.03.2016 р. були направлені досудові вимоги про погашення заборгованості, яка станом на 23.02.2016 р. становила 80 078,54 долари США та складалась з залишку заборгованості за кредитом в сумі 67 914,83 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості становило 1 834 685,65 грн.; суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 21.01.2015 року по 22.02.2016 року - 12 163,71 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості становило 328 596,63 грн.

Оскільки відповідачі не виконують належним чином умови взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, в солідарному порядку, на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 80 078,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 2 163 282, 28 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи обґрунтовують тим, що повноваження представників позивача не були підтверджені належними документами, а тому судовий розгляд відбувся за участі не уповноваженого представника позивача.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником Акціонерного комерційного банку «Райффайзен банк Україна» та Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк».

Досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором були направлені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - особою, яка не є позикодавцем та не має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. Позивач вимоги про дострокове погашення заборгованості не висував.

Позивачем не було надано документів, що підтверджують офіційний курс НБУ на день проведення розрахунку заборгованості.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить розрахунку з використанням гривні, зазначення періоду, за який він проводиться та валютного курсу НБУ відповідно до періоду.

Надана суду ксерокопія договору поруки не була посвідчена в установленому порядку, а його оригінал суду надано не було. Судом не з'ясовано обставини укладення договору поруки.

В матеріалах справи відсутні докази отримання грошових коштів від ПАТ «ОТП Банк» та АКБ «Райффайзен банк Аваль».

Головуючому у справі судді було заявлено відвід, у задоволенні якого було необґрунтовано відмовлено.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ПАТ «ОТП Банк» - ОСОБА_12. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 червня 2006 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна" () та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML-008/429/2006, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 99 600 доларів США зі сплатою 11% річних на строк до 07 червня 2021 року, а позичальник зобов'язується його повернути та сплатити проценти шляхом сплати ануїтетних платежів, які нараховуються на залишок заборгованості по кредиту.

Судом встановлено, що вказані кредитні кошти були отримані позичальником шляхом перерахування на його поточний рахунок №2620 6 801593460, відкритий у Русанівському відділенні АКБ "Райффайзенбанк Україна" (а.с.13).

07 квітня 2014 р. між ПАТ "ОТП Банк" ( ) та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до вказаного кредитного договору (а.с.15).

За умовами вказаного договору сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема, на період з 07 квітня 2014 р. до 06 вересня 2014 року для розрахунку процентів використовувати фіксовану процентну ставку 10,25% річних, а з 07 вересня 2014 р. - 11,11% річних; графік платежі викладено в новій редакції ( додаток №1 до цього додаткового договору).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором 07 квітня 2014 р. між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 укладено договір поруки №SR-008/429/2006, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за повне та своєчасне виконання умов кредитного договору.

Згідно з пунктом 4.1. договору поруки, цей договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Судом встановлено, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 23 лютого 2016 року утворилась заборгованість, що складається з: 67 914,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 12 163,71 доларів США - заборгованість за процентами, а всього 80 078,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості ( курс НБУ 27, 014507 на 23 лютого 2016 року ) становить 2 163 282, 28 грн.

Судом також встановлено, що 30.03.2016 р. на адресу боржника та поручителя ТОВ "ОТП Факторинг Україна" були направлені досудові вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.21, 26).

25 травня 2016 р. позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалюючи рішення про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя в солідарному порядку, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з поручителя та боржника з таких підстав.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручитель ОСОБА_2 ) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 07 червня 2021 року включно, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з додатку №1 до додаткового договору №1 до кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 07 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Вказаний правовий висновок висловлено в постановах Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16 та від 29 березня 2017 р. у справі №6-3087цс16.

При розгляді даної справи судом першої інстанції не враховано, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

З огляду на те, що банк вимоги до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу не пред'явив, порука ОСОБА_2 по платежам, що нараховані станом на 25.11.2015 року припинилась.

Враховуючи те, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 23 лютого 2016 року в сумі 80 078,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості становить 2 163 282, 28 грн., включає в себе платежі, по яким порука ОСОБА_2 припинилась, правові підстави для стягнення вказаної суми в солідарному порядку з обох відповідачів відсутні.

З огляду на викладене, солідарний обов'язок поручителя нести відповідальність за невиконання кредитних зобов'язань разом з позичальником може буди покладений на останню за період з 25.11.2015 р. по 23.02.2016 р., з урахуванням вимоги про дострокове виконання зобов'язань, шляхом стягнення з неї та боржника заборгованості по кредиту лише в сумі 52 689,87 доларів США ( 67 914,83 - 15 224,96 доларів США (за період з 07.10.2014 р. по 07.11.2015 р.) (а.с.18-19) та процентам в сумі 1 886,33 доларів США, всього 54 576,20 доларів США, що з урахуванням курсу долара США до гривні станом на 23.02.2016 р. - 27,014507 грн. становить 1 474 349,14 грн.

З огляду на те, що судом помилково визначено розміру відповідальності поручителя, оскаржуване судове рішення підлягає відповідній зміні.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості судового рішення в частині наявності у ПАТ "ОТП Банк" права вимоги за кредитним договором, укладеним з Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" підлягають відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Статуту ПАТ «ОТП Банк», затвердженого рішенням акціонера №71 від 15.12.2015 року та погодженого НБУ 14 січня 2016 р., ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». Банк був створений у формі акціонерного товариства закритого типу на підставі Договору про створення та діяльність акціонерного комерційного банку "Райффайзенбанк Україна" від 13 листопада 1997 року та рішення Установчих зборів Банку від 28 листопада 1997 року. Згідно з рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 09 жовтня 2006 року (протокол №40) Банк змінив свою назву з Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» на Закрите акціонерне товариство "ОТП Банк".

З метою приведення Статуту у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. та згідно з рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 23.04.2009 року (протокол №53) Банк змінив свою назву з Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».

З огляду на викладене, припинення юридичної особи не було, а відбулась лише зміна її назви.

Підлягають відхиленню також доводи апеляційної скарги щодо відсутності повноважень на видачу та підпис ОСОБА_6 та ОСОБА_3 довіреності ОСОБА_12. на представлення інтересів ПАТ "ОТП Банк".

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана представником ПАТ «ОТП Банк» - ОСОБА_12. на підставі довіреності від 27 листопада 2015 року та від 28 листопада 2016 року.

Згідно ч.3 п.14.1 статті 14 «Право підпису» Статуту АТ «ОТП Банк» Банк може бути представлений особою (юридичною або фізичною) на підставі довіреності, виданої згідно окремого рішення Правління.

Зі змісту пункту 1 рішення Правління ПАТ «ОТП Банк» №249 від 31.08.2015 року вбачається, що у відповідності до ч.3 п.14.1 статті 14 «Право підпису» Статуту АТ «ОТП Банк» уповноважити ОСОБА_6 та ОСОБА_3 надавати повноваження юрисконсультам юридичного управління АТ «ОТП Банк», співробітникам ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та іншим особам, які надають юридичні послуги АТ «ОТП Банк» та їх працівникам представляти інтереси АТ «ОТП Банк» згідно із довіреностями за встановленими формами, які додаються до цього рішення Правління.

Відповідно п.2 вказаного рішення Правління №249 від 31.08.2015 р. уповноважено ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підписувати довіреності, зазначені у пункті 1 цього рішення Правління.

Отже, у відповідності ст.246 ЦК України довіреності на ім'я ОСОБА_12. від імені ПАТ «ОТП Банк» були видані та підписані особами, уповноваженими на це установчими документами.

Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги й в тій частині, що досудові вимоги щодо погашення кредитної заборгованості були направлені ТОВ «ОТП Факторинг Україна», тобто неналежною особою.

На спростування вказаної обставини позивачем надано копію договору доручення №28/01/2015 від 28.01.2015 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (повірений) та ПАТ «ОТП Банк» (довіритель), за умовами якого довіритель доручає, а повірений зобов'язується від імені, в інтересах та за рахунок довірителя вчинити дії по організації та проведенню досудових заходів і претензійно-позовної роботи щодо виконання боржниками зобов'язань за кредитними договорами (а.с.202-206 т.1).

На спростування доводів апеляційної скарги щодо неналежності наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості позивачем надано деталізований щомісячний розрахунок заборгованості, який не був спростований відповідачами належними та допустимими доказами.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження видачі та отримання позичальником кредитних коштів у визначеному в позовній заяві розмірі, а саме: виписка з поточного рахунку № 2620 6 801593460, що відображає та підтверджує факт видачі коштів, а також кредитна заявка позичальника, в якій останній просить видати кредит в сумі 99 600 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на його поточний рахунок № 2620 6 801593460.

Право ПАТ "ОТП Банк" на здійснення операцій з валютними цінностями підтверджено банківською ліцензією №191 від 03.12.2001 року, дозволом №191-1 від 03.12.2001 року та додатком до дозволу №191-1 від 03.12.2001 року, що видані АКБ «Райффайзенбанк Україна».

З огляду на те, що офіційний курс НБУ на певну дату є загально доступною інформацією, відсутність в матеріалах справи відповідної довідки не є обставиною, що впливає на правильність проведеного розрахунку заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, договір поруки №SR-008/429/2006 від 07 квітня 2014 року був укладений ПАТ "ОТП Банк" в особі начальника відділу координації та супроводження бізнесу Центральної регіональної дирекції АТ «ОТП Банк» ОСОБА_7 та провідного експерта відділу врегулювання кредитів ОСОБА_8, які діють спільно на підставі Статуту, а також довіреностей, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Ю.Є. від 10.10.2013 року, зареєстрованими в реєстрі за номерами 1136 та 1131, копії яких містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши підстави для відводу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих сумнівів стосовно безсторонності суду під головуванням судді Леонтюк Л.К.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, а тому не можуть бути визнані підставою для скасування судового рішення та відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 змінити.

У зв'язку з цим резолютивну частину рішення викласти в такій редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1, солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-008/429/2006 від 07 червня 2006 року в сумі 54 576,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 23.02.2016 р. становить 1 474 349,14 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-008/429/2006 від 07 червня 2006 року в сумі 80 078,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 23.02.2016 р. становить 2 163 282,28 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

Справа №753/9970/16

Апеляційне провадження №22-ц/796/4204/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ЛеонтюкЛ.К.

Головуючий у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.