Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1594/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

17.08.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Кіселика С.А., Дьомич Л.М.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.06.2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення спільної сумісної власності, визначення часток кожному із співвласників, припинення права на частку у спільній частковій власності та визнання права власності на частку нерухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення спільної сумісної власності, визначення часток кожному із співвласників, припинення права на частку у спільній частковій власності та визнання права власності на частку нерухомого майна.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що під час перебуванні у шлюбі з ОСОБА_4 було побудовано будинок який знаходиться за адресою, АДРЕСА_1

21.03.1996 року було отримано свідоцтво про право власності в якому власниками даного жилого будинку вказані: позивач, відповідач та донька ОСОБА_3.

06.09.2006 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. З зазначеного часу разом не проживають, не ведуть спільний побут. ОСОБА_4 не бере участі у сплаті комунальних та інших платежів, не приймає участь в ремонті та догляду за будинком.

ОСОБА_2 зазначила, що оскільки ОСОБА_4 з ними не проживає вже тривалий час, йому було запропоновано відчужити свою частку у спільному майні, однак він відмовляється, що ускладнює їм з донькою повноцінно користуватись та розпоряджатись майном.

ОСОБА_2 зазначила, що після розірвання шлюбу нею постійно проводились поточні ремонти за власні кошти.

З 2010 року ОСОБА_2 фактично не проживає у вказаному будинку із-за постійних конфліктів з відповідачем. За цей час відповідач довів будинок до занедбаного стану, а саме вирізав повністю опалення (труби, батареї), ним не сплачувались комунальні послуги.

Крім того, відповідач покинув спірний будинок у занедбаному стані та не проживає у ньому.

Просила суд з урахуванням уточнень до позовної заяви припинити спільну сумісну власність та визначити кожному із співвласників по 1/3 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Припинити право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у спільній частковій власності ОСОБА_4 визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказану 1/3 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.06.2017 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позову щодо припинення права власності ОСОБА_4 на 1/3 частку в житловому будинку який перебуває у спільній частковій власності сторін по справі та визнанні права власності на 1/3 частину майна яке належить ОСОБА_4 за ОСОБА_2 Зазначається, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив дійсні обставини по справі і як наслідок ухвалив рішення яке не відповідає нормам діючого законодавства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що 06 вересня 2006 року складено відповідний актовий запис №60 (а.с.17).

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого 25 березня 2016 року (а.с.15).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, НОМЕР_2, виданого 27 вересня 2014 року, ОСОБА_3 у зв'язку з укладенням шлюбу, змінила прізвище на «ОСОБА_3» (а.с.16).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 1996 року, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є власниками будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа будинку становить 101,3 кв.м. (а.с.8, 88).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 14 березня 2016 року, його загальна площа становить 104,2 кв.м., житлова 60,6 кв.м., допоміжна (підсобна) 43,6 кв.м. Загальна та житлова площа збільшена згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна від 24.05.2001 року №127 зі змінами та доповненнями. Вказаний житловий будинок має таку технічну характеристику: літ. «А» - житловий будинок, літ. «а» - веранда, літ. «кр» - ганок. (а.с.9-14).

Відповідно до висновку експерта-оцінювача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 від 14.01.2017 року, вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 58,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 14.01.2017 року складає 149800 грн. (а.с.37).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 1 статті 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За приписами ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно правової позиції, наданої Верховним Судом України у постанові від 15.05.2013 року, під час розгляду цивільної справи № 6-37цс13, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд першої інстанції зазначив, що 18.05.2017 року позивач внесла на депозитний рахунок ТУДСА України в Кіровоградській області 50000 грн. в якості вартості 1/3 частки спірного житлового будинку, згідно оцінки будинку від 14.01.2017 року, а саме, що підтверджується платіжним дорученням №59204048 (а.с.117). В якості призначення платежу в платіжному дорученні зазначено: за набуття частки ОСОБА_4 по справі №383/1137/16-ц Бобринецький районний суд Кіровоградської області.

Суд першої інстанції зазначив, що висновок експерта-оцінювача, суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 від 14.01.2017 року про вартість спірного житлового будинку суд до уваги не приймає, оскільки вказаний висновок не містить будь-якого обґрунтування вартості спірного майна та проведений за загальною площею житлового будинку 101,3 кв.м., що не відповідає дійсності, оскільки з технічного паспорту від 14.03.2016 року (а.с.10-11) вбачається, що загальна житлова площа спірного будинку була збільшена та складає 104,2 кв.м. За вказаних обставин позивачем не доведено належними доказами вартість спірного майна, що позбавляє суд можливості встановити дійсну вартість частки відповідача, право власності на яку просить припинити позивач.

Крім того, припинення права власності відповідача ОСОБА_4 на належну йому на праві власності частку будинку з виплатою йому грошової компенсації завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки стороною позивача не доведено належними доказами належності відповідачу на праві власності іншого житла, що позбавить відповідача конституційного права на житло, передбаченого ст. 47 Конституції України, адже факт реєстрації відповідача за іншою адресою не є доказом належності відповідачу іншого житла.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд припинив право спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та визнав за зазначеними особами право власності на 1/3 частину спірного будинку за кожним.

В частині припинення права власності ОСОБА_4 на 1/3 частку спірного будинку та визнання за позивачем права власності на зазначену частку, суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено але за умови що,таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція визначена в Постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року у справі №6-68цс14.

З матеріалів справи вбачається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними ( по 1/3 частини).

Доводи позивача про те, що відповідач не приймає участь в утриманні будинку, який знаходиться у спільній сумісній власності не знайшли свого підтвердження так як в матеріалах справи такі докази відсутні, як і відсутні докази про неможливість спільного володіння і користування спірним майном.

Посилання позивача на обставини, що ОСОБА_4 не має наміру проживати в спірному будинку і збереження права власності на належну йому на праві власності 1/3 частину будинку йому не потрібно, не можуть бути визнані судом обґрунтованими при розгляді даного спору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що у відповідача є інше помешкання, тому позбавлення його права власності на частину спірного будинку завдасть йому істотної шкоди.

Встановлені обставини свідчать про те , що позбавлення відповідача права власності на частку у спірному будинку у даному випадку суттєво порушить його законні права і в результаті цього шкода, заподіяна відповідачу в даному випадку, буде істотною.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.06.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: