Справа № 639/1789/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.,

при секретарі -Слюсаревій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 26.08.1995 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач не приділяв достатньої уваги родині, втрачені відчуття один до одного, тривалий час вони не підтримують шлюбні відносити, спільне господарство не ведуть, внаслідок існуючого непорозуміння між ними склалися неприязні стосунки, примирення неможливе. Позивач стверджу, що під час шлюбу ними набуто нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі: літ. «А-1», площею 137,2 кв.м., літ. «В-1», площею 200,1 кв.м., літ. «Г-1», площею 166,5 кв.м., літ. «Д-1», площею 208,8 кв.м., літ. «Е-1», площею 27,0 кв.м., літ. «3-1», площею 116,3 кв.м., літ. «К-1», площею 123,9 кв.м., літ. «Л-1», площею 121,8 кв.м., що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 яке було зареєстровано за відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2005 року. Враховуючи відсутність взаєморозуміння з приводу добровільного поділу вищезазначеного спільного нерухомого майна, придбаного в період шлюбу, що згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просить виділити їй ? частину нежитлових будівель.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просили задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання подав заяву про розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду й вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебувають у зареєстровано шлюбі з 26.08.1995 р., мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, наполягають на розірванні шлюбу, оскільки їх сім'я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім'ї неможливі, шлюб існує формально, його збереження суперечило б інтересам сторін.

Відповідно до ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних правовідносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах-на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу.

Як зазначає позивач, відносини між подружжям фактично вже вичерпані, відновлювати сімейні стосунки з відповідачем вона не має намірів, категорично заперечує проти подальшого збереження сім'ї .

За таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

За нормами ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки що спільно нажитого у шлюбі майна.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що в період зареєстрованого шлюбу подружжям набуті

нежитлові будівлі: літ. «А-1», площею 137,2 кв.м., літ. «В-1», площею 200,1 кв.м., літ. «Г-1», площею 166,5 кв.м., літ. «Д-1», площею 208,8 кв.м., літ. «Е-1», площею 27,0 кв.м., літ. «3-1», площею 116,3 кв.м., літ. «К-1», площею 123,9 кв.м., літ. «Л-1», площею 121,8 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1, які зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В.

За правилами ч.3 ст. 368, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спірне майно придбано сторонами в період зареєстрованого шлюбу, а тому є спільним майном подружжя .Оскільки частки є рівними, кожна з сторін має право на 1/2 частину цього майна

Відповідно до частин 1 , 2 та 5 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі . Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації.

В правових позиціях, які містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна,що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного із подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного із них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визначити за сторонами ідеальні частки в нежитлових будівлях по ? частині за кожним без реального розподілу і виділення, із залишенням нерухомого майна у їх спільній частковій власності.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 183, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68 , 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 28.08.1995 року в Адміністрації сел. Яковлево Бєлгородської області під актовим записом №8-розірвати.

Провести розподіл спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлових будівель: літ. «А-1», площею 137,2 кв.м., літ. «В-1», площею 200,1 кв.м., літ. «Г-1», площею 166,5 кв.м., літ. «Д-1», площею 208,8 кв.м., літ. «Е-1», площею 27,0 кв.м., літ. «3-1», площею 116,3 кв.м., літ. «К-1», площею 123,9 кв.м., літ. «Л-1», площею 121,8 кв.м., що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 без його реального розподілу та залишити вказане нерухоме майно у їх спільній частковій власності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні -в той же строк з дня отримання його копії.

СУДДЯ -