Справа № 750/3177/17
Провадження № 4-с/750/32/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання Мачачі І. П., представника заявника ОСОБА_1, представника стягувача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4,

заінтересована особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

в с т а н о в и в:

28.03.2017 року ОСОБА_3 (далі заявник) звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 (далі субєкт оскарження) від 21.03.2017 року про стягнення з неї виконавчого збору, яку просила визнати неправомірною і скасувати.

В обґрунтуванні скарги зазначила, що в субєкта оскарження не було правових підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, в звязку з тим, що рішення суду виконується нею як боржником у виконавчому провадженні належним чином.

У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав і наполягав на її задоволенні. Вказує на те, що за приписом частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується у розмірі 10% суми, що фактично стягнута державним виконавцем. Ураховуючи, що субєкт оскарження не здійснював примусове стягнення грошових коштів, відсутні законні підстави для стягнення із заявника виконавчого збору.

Представник заінтересованої особи, який у виконавчому провадженні має статус стягувача, вважає скаргу безпідставною.

Субєкт оскарження не зявився, про час і місце розгляду скарги сповіщався належним чином..

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.07.2016 року стягнуто із заявника на користь заінтересованої особи заборгованість за договором кредиту в сумі 72836 грн 88 коп.

На підставі цього рішення 21.09.2016 року судом видано виконавчий лист № 2/750/227/16, який предявлено заінтересованою особою для примусового виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Здійснюючи примусове виконання рішення суду, 04.10.2016 року субєкт оскарження виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 52541055 (а. с. 5).

21.03.2017 року субєкт оскарження виніс постанову про стягнення із заявника виконавчого збору в сумі 7283 грн 68 коп. (а. с. 4-6). Того ж дня субєкт оскарження виніс постанову про розстрочення виконання рішення суду на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2016 року (а. с. 8, 9). Починаючи з 23.11.2016 року заявник почала сплачувати на виконання рішення суду суми, встановлені ухвалою суду від 04.11.2016 року, 4107 грн 19 коп. щомісячно.

Таким чином, в період з 23 жовтня по 22 листопада 2016 року включно рішення суду заявником не виконувалося.

Порядок примусового виконання рішень визначається Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон).

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу положень статті 26 Закону, виконавче провадження з примусового виконання рішення розпочинається з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача.

Частиною пятою цієї статті визначено, що в постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону.

Згідно із частинами першою, другою статті 27 Закону виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Черговість розподілу стягнутих сум визначена частиною першою статті 45 Закону, за якою задоволення вимог стягувача та стягнення виконавчого збору здійснюється в третю чергу пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми.

Системний аналіз наведених вище положень Закону дає суду підстави для висновку про те, що питання стягнення виконавчого збору вирішується державним виконавцем в момент відкриття виконавчого провадження і не залежить від здійснення ним інших дій, спрямованих на примусове виконання рішення, в тому числі й від фактичного стягнення з боржника грошових коштів. Водночас, утримання грошових коштів на погашення виконавчого збору здійснюється під час розподілу фактично стягнутих державним виконавцем сум, з урахуванням черговості, встановленої статтею 45 Закону.

За таких обставин, оскаржувана заявником постанова про стягнення виконавчого збору є такою, що не суперечить Закону.

Додатково слід зазначити, що статтею 387 ЦПК України, якої визначено повноваження суду при розгляді скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ними судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, суд не наділено компетенцією скасовувати постанови державних виконавців.

Виходячи з вищевикладеного, подана скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 208 210, 293, 383 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 5 днів з дня її проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев