Провадження №2/748/209/17
Єдиний унікальний № 748/107/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2017 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Сидор А.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, діючи на підставі довіреності та у інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна», 05 січня 2017 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором № від 28.06.2013 року у розмірі 22403,34 грн.

З позову виходить, що 28.06.2013 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно якого перша отримала кредитні кошти у розмірі 21800 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік, зі строком повернення до 28.06.2016. За умовами договору відповідач зобовязана була повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі згідно графіку платежів. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №б/н, згідно умов якого банк передав, а фактор прийняв право вимоги до позичальника, що випливають із умов кредитного договору. Відповідач у порушення умов договору та приписів цивільного законодавства України не виконала умови договору і станом на 22.11.2016 року має заборгованість по договору у розмірі 22403,35 грн, з яких: заборгованість по кредиту 18657,82 грн.; заборгованість по відсоткам 1,97 грн; комісія 3743,55 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви, надавши в судове засідання копію меморіального ордеру на підставі якого ФОП ОСОБА_4 було перерахована кошти в сумі 21600 грн по рахунку наданому ОСОБА_2 за отримані меблі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, так як ніяких меблів у ОСОБА_4 вона не купувала, а кредит для власних потреб в сумі 10000 грн отримала готівкою від представника банку біля підїзду свого дому. Крім цього надала письмові заперечення які зводяться до того, що відповідно до графіку платежів, вона зобовязана була погашати кредит рівними частинами, починаючи з 29.07.2013 року, а тому щодо платежів за період з 29.07.2013 по 28.02.2014 року просить застосувати строки позовної давності. Крім того вказала, що стягнення комісійних за обслуговування кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються споживачу, згідно правових висновків Верховного суду, є незаконними. Додатково пояснила, що у дійсності договір споживчого кредиту та страхування підписувала, але не читала їх, погасила кредитну заборгованість лише 22.07.13 р. в сумі 1031 грн, 22.09.13 р. в сумі 1031 грн, 24.10.13 р. в сумі 1057 грн, 24.02.14 р. в сумі 1200 грн, 24.03.14 р. в сумі 2000 грн та 28.03.14 р. в сумі 700 грн, а потім перестала платити із-за відсутності матеріальної можливості. Із графіком погашення заборгованості вона була ознайомлена і підписала його. Договір кредиту не оспорювала і до правоохоронних органів з заявою про факт шахрайства не зверталась.

Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що саме 28 червня 2013 року, а не як помилково вказано у позові 28 липня 2013 року, між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №, згідно якого перша отримав кредитні кошти в сумі 21600 грн, на строк 36 місяці, з 28.06.2013 р. по 28.06.2016 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 % на рік, в обмін на зобовязання повернути кредит з відсотками та іншими платежами визначеними цим договором та Додатком №1 «Графік Платежів», що є його невідємною частиною. Сума отриманого кредиту, проценти за користування кредитом та комісія за обслуговування кредиту сплачуються щомісяця у дату платежу та в розмірах зазначених у графіку платежів, і складає 1031 грн. Пунктом 3.11 Договору передбаченого, що підписання позичальником цього договору засвідчує, що позичальнику була надана вичерпна інформація про послуги, що йому надаються та повністю розясненні всі питання, що має позичальник по цьому договору. Згідно п.1.2.2 Кредитного договору, з метою контролю за цільовим використанням кредиту на придбання Послуг, Банк перераховує відповідні визначені п.1.1 даного договору частини суми кредиту на користь Продавців в рахунок оплати Товару та Послуг. Відповідно до п.1.4.1 - 1.4.7 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний повністю повернути Банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання, встановлені Кредитним договором не пізніше 28 червня 2016 року. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної п.1.1 даного Договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений у Графіку платежів. За обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої зазначений у Графіку платежів. Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, в розмірі вказаному в Графіку платежів, та підлягають сплаті позичальником в дату платежів у складі суми платежу за розрахунковий період. Графік платежів є Додатком №1 та невід'ємною частиною даного договору, та розраховується з урахуванням розміру та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії. /а.с.5-15/

На виконання договору та наданого ОСОБА_2 рахунку №2706 від 27.06.2013 року в рахунок оплати товару, 02 липня 2013 року позивачем надано відповідачу кредитні кошти на загальну суму 21600 грн, які безготівково перераховано ФОП ОСОБА_4 на розрахунок згідно реєстру від 01.07.2013 за договором №ПК-Т-11409-12 від 15.10.2012, на підставі меморіального ордеру №. /а.с.16, 98/

22.12.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №22/12/14/1-2, згідно умов якого банк передав, а фактор прийняв право вимоги до ОСОБА_2, що випливають із умов кредитного договору. /а.с.24-30/

Отже, в силу приписів ст.514 ЦК України, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 у зобовязанні по кредитному договору № від 28.06.2013 року.

Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

З розрахунку заборгованості по кредитному договору ОСОБА_2 вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 22.11.2016 р., складає усього 22403,34 грн, з яких: заборгованість по кредиту 18657,82 грн; заборгованість по процентам 1,97 грн; комісія 3743,55 грн. /а.с.99-110/

Рух коштів по рахунку №6112 ОСОБА_2 за період з 28.06.2013 по 13.04.2017 року свідчить, що на погашення заборгованості зараховано кошти в загальній сумі 7019 грн, а останньою датою погашення заборгованості по договору є 31 березня 2014 року.

На час розгляду справи сторони не повідомили суд про погашення заборгованості по кредитному договору № від 28.06.2013 року.

До тверджень ОСОБА_2 про те, що вона не купувала та не отримував у ФОП ОСОБА_4 меблів, суд ставиться критично, оскільки з розгорнутого розрахунку заборгованості по кредитному договору та руху коштів по рахунку вбачається, що позичальником в період часу з 22.07.2013 по 31.03.2014 року на виконання умов договору було частково сплачено місячні платежі. /а.с.99-110, 111/

При цьому слід зазначити, що усі документи по кредитній справі, у тому числі копія паспорта, ідентифікаційного номеру, опитувальний лист підписані та завірені відповідачем.

Крім іншого, позиція відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності з 29.07.2013 по 28.02.2014 року, не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

У постанові від 6.11.2013 року у справі №6-116цс13, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст.3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, зазначив, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Як вже вказувалось судом вище, останньою датою погашення заборгованості по договору є 31.03.2014 року і на погашення заборгованості за період з 22.07.2013 по 31.03.2014 зараховано кошти в загальній сумі 7019 грн, які направлені на погашення зобовязання в черговості передбаченій п.1.4.15 Договору про надання споживчого кредиту.

Виходячи з цього, суд вважає, що оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна», згідно поштового відправлення, звернулось до суду з позовом 29 грудня 2016 року, трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по процентах за користування кредитом та комісії позивачем не пропущений.

Що стосується заперечувальної позиції ОСОБА_2 про неправомірне нараховування ПАТ «ОТП Банк» комісії, то суд вказує, що стаття 1054 ЦК доповнена згідно із Законом від 22 вересня 2011 р. №3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» (далі - Закон №3795-VI) частиною 3, відповідно до якої особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Таким законом є Закон №1023-XII і відповідно до п.23 ст.1 цього Закону споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п.19 ст.1 Закону №1023-XII).

Права споживача у разі придбання ним продукції в кредит передбачені положеннями ст.11 Закону №1023-XII, у ч.4 якої передбачено перелік умов, які мають бути в договорі споживчого кредиту. ОСОБА_2 цей перелік не вичерпний, оскільки інші умови визначаються законодавством. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Однак, як вже описувалось вище судом, договором від 28.06.13 р. було передбачено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої зазначений у Графіку платежів. Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, в розмірі вказаному в Графіку платежів, та підлягають сплаті позичальником в дату платежів у складі суми платежу за розрахунковий період. Графік платежів є Додатком №1 та невідємною частиною даного договору, та розраховується з урахуванням розміру та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії.

З даними положеннями договору відповідач погодилась, підписала його, протягом шести місяців сплачували платежі за графіком, умови договору не оспорювала і договір кредиту не оскаржувала. Що стосується розміру комісії, то він був визначений сторонами незмінним 425,10 грн щомісячно.

Прикладами несправедливих умов угод у фінансовій сфері можна назвати: безповоротне зобов'язання споживача виконувати умови договору, з якими він не мав можливості ознайомитися до укладення договору; надання можливості продавцю чи постачальнику без вагомої причини змінювати в односторонньому порядку будь-які характеристики продукту чи послуги, які мають надаватися.

Згідно з положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону №1023-XII до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, якщо плата за обслуговування кредиту та плата за дострокове його погашення визначені формулою зі змінними величинами, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Оскільки спірний кредитний договір не передбачає плату за обслуговування кредиту та за дострокове погашення кредиту формулою зі змінними величинами, то така умова не суперечить ст.11 Закону №1023-XII, так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму, де розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту на весь період дії договору дорівнює 425,10 грн.

Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки дійсно відповідачем істотно порушено умови кредитного договору.

Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1378 грн, який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.11, 16, 258, 260, 261, 267, 551, 625, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України та на підставі ст.ст.10-11, 27, 31, 61, 74, 77, 88, 174, 209, 212-216, 294 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість, станом на 22.11.2016 року, за кредитним договором № від 28.06.2013 року в сумі 22403,35 грн, яка складається: 18657,82 грн заборгованість за кредитом; 1,97 грн заборгованість за процентами; 3743,55 грн - комісія.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 1378 грн, у відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Криворученко Д.П.