Справа № 465/4895/16 Головуючий у 1 інстанції: Лрозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/2359/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Цапа П.М.

з участю:представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника Львівського міського центру зайнятості -

Водолазського Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського центру зайнятості на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року Львівський міський центр зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 42265,61 грн. безпідставно виплаченої допомоги по безробіттю та судових витрат у розмірі 1378,00 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив Львівський міський центр зайнятості,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 звернувся до в пошуках роботи 07.05.2014 року, статус безробітного відповідачу було надано 07.05.2014 року на підставі власноручно підписаної цією особою заяви відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення». У цій заяві ОСОБА_2 підтвердив, що не є суб'єктом підприємницької діяльності. Відповідно до Акту № 46 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 10.12.2015 року, Львівським міським центром зайнятості встановлено, що безробітний ОСОБА_2 перебував на обліку у Львівському МЦЗ з 07.05.2014 по 09.02.2015 року, однак, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 26.07.2004 року по 11.09.2014 року про що, не вказав при зверненні до Львівського міського центру зайнятості 07.05.2014 року та безпідставно отримав матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю у розмірі 42 265,61 грн. за період з 14.05.2014 року по 07.02.2015 року. Також зазначає, що 22.05.2007 року Господарським судом Львівської області ухвалено рішення про скасування (припинення) підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та зобов'язано ОСОБА_2 здійснити заходи по ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності і в трьохмісячний термін подати державному реєстратору документи відповідно до ст. 36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців». Разом з тим відповідачем не було вжито заходів щодо припинення своєї підприємницької діяльності відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2007 року, а посилання ОСОБА_2 на неналежне та несвоєчасне виконання державним реєстратором своїх обов'язків щодо внесення записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є необгрунтованим, оскільки згідно ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівського міського центру зайнятості - Водолазського Д.Д. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2- ОСОБА_3 щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б стверджували факт отримання ОСОБА_2 за період з 07.05.2014 по 09.02.2015 року заробітку або інших передбачених законодавством доходів, а також доказів умисного подання відповідачем неправдивих відомостей, які вплинули на призначення йому допомоги по безробіттю.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою від 07 квітня 2014 року про надання статусу безробітного.

Згідно наказів Львівського міського центру зайнятості від 13.05.2014, 14.05.2014 ОСОБА_2 надано статус безробітного з 07.05.2014 року та з 14.05.2014 року розпочато виплату допомоги по безробіттю.

09.02.2015 року ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з поданням ним заяви про відмову від послуг Державної служби зайнятості.

Як вбачається з Акту №46 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 10.12.2015 року, Львівським міським центром зайнятості встановлено, що безробітний ОСОБА_2 перебував на обліку у Львівському МЦЗ з 07.05.2014 по 09.02.2015 рік, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців зареєстрований як фізична особа-підприємець з 26.07.2004 року, припинено діяльність 11.09.2014 року, а відтак при зверненні до Львівського МЦЗ ОСОБА_2 подав неправдиві відомості.

Наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № від 23.12.2015 року підтверджується, що 26.07.2004 року проведено державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_2.

Постановою Господарського суду Львівської області від 22.05.2007 року скасовано (припинено) державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 та зобов'язано ОСОБА_2 здійснити заходи по ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності,

На підставі зазначеного рішення суду, 06.06.2007 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесений запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, що не пов'язано з банкрутством, однак державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 проведено 11.09.2014 року.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

За п. 6 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

За змістом п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в суді апеляційної інстанції, 22.05.2007 року Господарським судом Львівської області ухвалено рішення про скасування (припинення) підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та зобов'язано ОСОБА_2 здійснити заходи по ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності, проте лише 11.09.2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача як фізичної особи-підприємця.

Отже, ОСОБА_2, на момент звернення 07.04.2014 року до центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, був зареєстрований, як підприємець, тобто подав неправдиві відомості.

На думку колегії суддів, звертаючись до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та стверджуючи у заяві про те, що він не є підприємцем, ОСОБА_2 повинен був перевірити достовірність інформації, перевірити наявність у Єдиному державному реєстрі запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, а доводи відповідача, що він не знав про те, що є суб»єктом підприємницької діяльності і те, що державним реєстратором не внесено до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, не підтверджують правомірність набуття ним статусу безробітного та отримання допомого по безробіттю.

Покликання ОСОБА_2 на те, що він не знав про те, що він є суб'єктом підприємницької діяльності, оскільки постановою Господарського суду Львівської області від 22.05.2007 року було скасовано державну реєстрацію - суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки цією ж постановою його зобов'язано здійснити заходи по ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а саме протягом трьох місяців подати органу державної реєстрації документи передбачені ст. 36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», однак постанова Господарського суду Львівської області ним не була виконана, бездіяльність державного реєстратора ним не оскаржувалася.

Відповідно до ч.2 ст. 28 Закону України «Про зайнятість населення» право на допомогу по безробіттю мають незайняті (непрацюючі) громадян, які визнані у встановленому порядку безробітними.

За змістом пункту «б» частини третьої статі 1 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Будучи суб»єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 , згідно з п.б ч. 3 ст. 1 цього ж Закону відносився до зайнятого населення, як громадянин, який самостійно забезпечує себе роботою

Оскільки державна реєстрація ОСОБА_2, як суб»єкта підприємницької діяльності - фізичної особи не була скасована, про що може свідчити лише внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, він належить до категорії зайнятих осіб, а відтак необгрунтованою є відмова суду в задоволенні позову Львівського міського центру зайнятості з тих підстав, що ОСОБА_2 не займався підприємницькою діяльністю, оскільки така була припинена постановою Господарського суду Львівської області, та те, що він не отримував доходів від підприємницької чи іншої діяльності.

Крім того, внесення 06.06.2007 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, що не пов'язано з банкрутством, не є належним та допустимим доказом припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, оскільки лише внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця свідчить про припинення підприємницької діяльності.

А відтак, твердження відповідача про те, що він не здійснював підприємницької діяльності, а тому міг набути статусу безробітного та отримувати допомогу по безробіттю не ґрунтуються на законі.

З врахуванням вищенаведеного, подання ОСОБА_2 недостовірних даних про те, що він на момент звернення до Львівського міського центу зайнятості з заявою про надання статусу безробітного вказав, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, підтверджує незаконність призначення та отримання ним допомоги по безробіттю та є підставою для стягнення з відповідача незаконно отриманої допомоги з безробіття.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги Львівського міського центру зайнятості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського центру зайнятості кошти в сумі 42 265 грн. 61 коп., виплачених як допомога по безробіттю.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Левик Я.А.

Шандра М.М.