Справа № 140/1809/16-ц Провадження № 22-ц/772/1332/2017Головуючий в суді першої інстанції Науменко С. М.
Категорія 46Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Немирівської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Немирівської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилається на те, що вона відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.12.2003 р. серії НОМЕР_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно розпорядження Немирівської міської ради Вінницької області від 19.02.2015р. №15-р АДРЕСА_1 присвоєну нову назву «АДРЕСА_1».

У даній квартирі разом з позивачем також зареєстровані її онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та колишня невістка ОСОБА_3.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстровані за вищезазначеною адресою з 25.05.2005 року. На момент реєстрації місця проживання відповідачки ОСОБА_3, остання не перебувала у офіційному шлюбі із сином позивачки ОСОБА_8, так як шлюб між ними було зареєстровано лише 23.10.2010 року. Позивачка дозволила відповідачці користуватися житлом, їхні домовленості були оформлені договором найму житлового приміщення в будинку, що належить громадянину на праві приватної власності від 25.05.2005 року.

Під час проживання у належній позивачці квартирі з 2005 по 2009 роки відповідач ОСОБА_3 не брала участі у сплаті комунальних послуг, поводилася грубо, вчиняла скандали і негативно настроювала проти бабці неповнолітню дитину ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 від спільного проживання із сином позивачки.

У 2006 році син позивачки у зв'язку із роботою переїхав на інше проживання до міста Київ.

У серпні 2009 році на інше постійне проживання до м. Києва також переїхала ОСОБА_3, яка працевлаштувалась у школу №132 м. Києва, де працює і досі. Невдовзі батьки (ОСОБА_8 та ОСОБА_3) забрали до м. Києва дочку ОСОБА_4, яка з 01.09.2010 року навчається у школі № 132 м. Києва.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 народився син ОСОБА_10 (місце народження - м. Київ).

Відповідачі не проживають у належній позивачу квартирі вже протягом тривалого часу, при цьому жодних перешкод відповідачам у користуванні житловим приміщенням ніколи не чинилось.

Після розірвання шлюбу із сином позивачки ОСОБА_8 (рішення Немирівського районного суду від 19.10.2015 по цивільній справі №140/2348/15-ц) ОСОБА_3 принципово не бажає знятись з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, а на неодноразові прохання позивача вчинити такі дії, відповідач реагує негативно та агресивно, нецензурно висловлюється, та продовжує вороже налаштовувати дітей проти позивачки, погрожує відібрати у позивачки житло.

Реєстрація відповідачів позбавляє позивача можливості вільно, на власний розсуд та в повному обсязі здійснювати законне право власності на нерухомість, призводить до необґрунтованих додаткових витрат, оскільки сума комунальних платежів визначається з урахуванням усіх осіб, зареєстрованих у квартирі. Окрім того, позивач не має можливості оформити в належному обсязі субсидію на комунальні послуги.

Оскільки між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 25.05.2005 року було укладено договір найму житлового приміщення, остання має статус «наймача». Згідно п. 3 даного договору наймач вселяється в жиле приміщення самостійно. Строк дії договору невизначений.

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку із припиненням дії договору найму житлового приміщення від 25.05.2005 р. внаслідок вибуття на постійне місце проживання до м. Київ.

Також у даній квартирі зареєстрована онука позивача - ОСОБА_7, 2004 року народження, яка також не мешкає за адресою реєстрації, оскільки влітку 2010 року переїхала проживати від неї до своїх батьків в м. Київ.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщення - квартирою №5 що знаходиться за адресою: м. Немирів, вулиця Ліцейна (50 років ВЛКСМ), будинок 11.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551,2 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позов в цій частині задовольнити. Посилається на необґрунтованість рішення, яке на її думку постановлене із порушенням норм матеріального права.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника позивача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача у справі ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_11 апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просила рішення залишити без змін.

Представник третьої особи у справі - служби у справах дітей Немирівської районної державної адміністрації - Оцупок Н.М. до суду апеляційної інстанції не з'явилася, однак, надала суду свої письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких просила рішення залишити без змін та розглянути справу без її участі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів переконана, що ухвалене судове рішення зазначеним вимогам Закону повністю відповідає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Разом з нею у вказаній квартирі зареєстровані також відповідачі, а саме її невістка та онука.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні будь-які докази про те, що відповідач ОСОБА_3 з поважних причин не проживала за адресою: АДРЕСА_1, а тому суд дійшов висновку про те що позивачем доведено правомірність позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування даним житловим приміщенням.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в інтересах якої діє її матір відповідач у справі ОСОБА_3, такою, що втратила право на користування даним житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що орган опіки і піклування в особі відділ у справах дітей Немирівської районної державної адміністрації своїм рішенням №3 від 01.03.2017 року не надав згоди на позбавлення права користування малолітньої ОСОБА_4 квартирою за адресою: АДРЕСА_1, а також не було здобуто доказів наявного альтернативного придатного для її життя житла.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31 грудня 2003 року, посвідченим державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Люлько Л.М., зареєстрованим в реєстрі за № 82.

Разом з ОСОБА_2, яка зареєстрована та проживає у вказаній квартирі, також зареєстровані її колишня невістка ОСОБА_3 та неповнолітня онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом установлено та підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами у справі те, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за вказаною адресою, оскільки у серпні 2009 році переїхала на інше постійне проживання до м. Києва. Позивач вважає, що реєстрація відповідачів позбавляє її можливості вільно, на власний розсуд та в повному обсязі здійснювати законне право власності на нерухомість, призводить до необґрунтованих додаткових витрат на комунальні платежі, оскільки вона визначається з урахуванням усіх осіб, зареєстрованих у квартирі, а тому вона не має можливості оформити в належному обсязі субсидію.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до 42 Конституції України, положень ст.316, ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., Закону від 17 липня 1997р. N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також ст.392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом з тим, слід також зазначити і те, що пунктом 6.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. №34/166/131/88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680, роз'яснено, що органи опіки та піклування вирішують питання збереження за неповнолітніми житла, а також щодо забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які закінчили навчально-виховні заклади і не мають житла.

Статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян безпритульних дітей" передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчинені|правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. При цьому, органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками і особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Законом України «Про охорону дитинства» забезпечується право дитини на достатній життєвий рівень. Зокрема, статтею 18 Закону передбачається право дитини на житло.

Діти - члени сіх наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенню нарівні з власником або наймачем. Аналогічні права дитини на житло, достатній життєвий рівень закріплені в Конвенції про права дитини.

За таких підстав колегія суддів переконана, що суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що оскільки орган опіки і піклування в особі відділ у справах дітей Немирівської районної державної адміністрації своїм рішенням №3 від 01.03.2017 року не надав згоди на позбавлення права користування малолітньої ОСОБА_4 квартирою за адресою: АДРЕСА_1, а також не було здобуто доказів наявного альтернативного придатного для її життя житла, тому дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання її такою, що втратила право на користування даним житловим приміщенням. Такі висновки суду повністю відображають суть спору, відповідають вимогам чинного законодавства, принципам розумності та справедливості.

За таких обставин колегія суддів переконана, що доводи апеляційної скарги, що наведені на їх обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим та законним рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду у даній справі прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну правову оцінку обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ Медяний В.М.

Судді: /підпис/ Матківська М.В.

/підпис/ Сопрун В.В.

Згідно з оригіналом: