печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Павленко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір оренди житлового приміщення - трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. За письмової згоди позивача відповідач зобов'язався щомісячно від отриманої орендної плати перераховувати на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 суму в розмірі 800 грн. щомісячно. Проте, відповідач не здійснює перерахування коштів позивачу, в зв'язку з чим станом на 30.09.2014 утворилась заборгованість у розмірі 27 200 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь.

Згодом позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість станом на 01.10.2015 року в розмірі 35 000 грн. (а.с. 15).

До судового засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність.

Відповідач до судового засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та письмові заперечення (а.с. 84-87), а також заяву про застосування строків позовної давності.

Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину та витягу про реєстрацію майна є власником 1/6 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Інша частка власності, зазначеної квартири, належить відповідачу ОСОБА_2 та його неповнолітній доньці, що визнається сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За письмової згоди, яку надала позивач ОСОБА_1, відповідач зобов'язався з грудня 2011 року укласти договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 з третьою особою та щомісячно від отриманої орендної плати перераховувати на розрахунковий рахунок позивача суму в розмірі 800 грн. щомісячно (а.с. 5).

1 грудня 2011 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір оренди, відповідно до якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 у тимчасове користування житлове приміщення - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, строком з 01.12.2011 по 1.09.2014 року, а згодом вказаний договір оренди квартири був продовжений на такий самий строк.

Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджується, зокрема, поясненнями відповідача ОСОБА_2, наданими у цивільній справі № 757/37212/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про виселення з квартири (а.с. 7-8), а також запереченнями ОСОБА_3 у вказаній цивільній справі (а.с. 9-10).

Однак, починаючи з 31.05.2012 року, відповідачем не здійснюється перерахування позивачу обумовленої між ними частки від отриманої орендної плати.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судом встановлено, що протягом дії договору оренди житла, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період, визначений позивачем: з 1.01.2012 по 1.10.2015 року (з урахуванням строку продовженого договору) відповідач повинен був сплатити 36 800 грн. (46 місяців по 800 грн.).

Разом з тим, відповідно до даних позивача відповідач їй виплатив лише 600 грн. 2 березня 2012 року шляхом перерахування на платіжну картку та 1 200 грн. 31 травня 2012 року передав особисто, а всього 1 800 грн.

Таким чином залишена не відшкодована сума 35 000 грн.

Під час розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки відповідно до домовленості сторін установлені окремі самостійні зобов'язання щодо виплати коштів за оренду житла - щомісячні платежі, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо.

За відсутності платежу з 1 числа кожного місяця виникає прострочення боржника за зобов'язаннями, а в кредитора виникає право на позов. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів обчислюється з дня невиконання відповідачем кожного із зобов'язань.

Враховуючи, що позивач до суду звернулась з позовом у жовтні 2015 року, то позовні вимоги щодо стягнення частини орендної плати підлягають задоволенню в межах строків позовної давності, а саме за період з 1 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2015 року, що становить 28 800 грн. (36 місяців х 800 грн.).

З урахуванням наведеного, невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо виплати частини орендної плати, суд дійшов висновку про задоволення позову на суму 28 800 грн.

При ухвалення рішення суд також враховує положення ч. 3 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вимогу до ОСОБА_2 щодо виконання домовленості про сплату коштів позивач ОСОБА_1 направила 3 вересня 2015 року, яку відповідач не виконав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позовні вимоги позивачем були пред'явлені на суму 35 00 грн., суд дійшов висновку про часткове їх задоволення на суму 28 800 грн., що становить 82,29% від ціни позову.

Оскільки при пред'явлені позову позивачем сплачено 487 грн. 20 коп. судового збору, то з урахуванням розміру задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 400 грн. 92 коп. судового збору (82,29% від 487 грн. 20. коп.).

На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 509, 599, 600, 615 ЦК України, ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 400 грн. 92 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Батрин