Справа № 361/2856/16-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/2011/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 13.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 груп» (далі ТОВ «ОСОБА_3 груп») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 лютого 2013 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-банк» (далі - ПАТ «Альфа-банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 500347569, за умовами якого ПАТ «Альфа-банк» надало ОСОБА_4 кредит у розмірі 100 000 грн., зі сплатою 0,01 % річних на строк до 28 лютого 2018 року. 03 липня 2013 року ПАТ «Альфа-банк» стало відомо, що ОСОБА_4 помер 01 червня 2013 року. У звязку з цим, ПАТ «Альфа-банк» 31 жовтня 2013 року предявило вимоги до спадкоємців, надіславши до нотаріальної контори заяву претензію про виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Листом від 22 листопада 2013 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу повідомив банк про те, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв його син ОСОБА_2, якому доведено зміст вимог ПАТ «Альфа-банк».

Позивач зазначав, що 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_5» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-банк» передало позивачу права вимоги за кредитним договором від 27 лютого 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_4 Посилаючись на те, що відповідач є спадкоємцем позичальника ОСОБА_4, який зобовязання за кредитним договором від 27 лютого 2013 року перед ПАТ «Альфа-банк» належним чином не виконував, а ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_5» набуло право вимоги за цим кредитним договором, позивач просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2013 року у розмірі 103 102 грн. 55 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 98 500 грн. 83 коп., заборгованість по відсотках у розмірі 01 грн. 72 коп. та комісія у розмір 4 600 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року позов ТОВ «ОСОБА_3 груп» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 у межах вартості майна, одержаного ним у спадщину після смерті ОСОБА_4, який помер 01 червня 2013 року, на користь ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_5» заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2013 року у розмірі 103 102 грн. 55 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_5», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинами справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4, який зобовязання за кредитним договором від 27 лютого 2013 року належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 103 102 грн. 55 коп. Кредитор ПАТ «Альфа-банк» в межах шестимісячного строку від дня відкриття спадщини пред`явив вимоги до відповідача, який не погасив заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі перед ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_5», котре набуло право вимоги за цим кредитним договором. Враховуючи наведені обставини, а також приймаючи до уваги, що у матеріалах спадкової справи відсутні дані про спадкове майно, яке успадковане відповідачем після смерті спадкодавця, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 103 102 грн. 55 коп. у межах вартості майна, одержаного відповідачем у спадщину після смерті ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 лютого 2013 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 500347569, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 100 000 грн., зі сплатою 0,01 % річних на строк до 28 лютого 2018 року.

Відповідно пункту 2.4 кредитного договору, кредит надається позичальнику для власних потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № 0500, що відкритий йому у ПАТ «Альфі-Банк», сума грошових коштів у розмірі 100 000 грн.

Обставини видачі ОСОБА_4 кредиту та користування ним кредитними коштами підтверджуються підписаними ним анкетою-заявою про акцепт, анкетою-заявою на отримання кредиту та розпискою про отримання платіжної картки, а також випискою по особовим рахункам з 27 лютого 2013 року по 08 грудня 2014 року (а.с. 119, 120, 124, 131-140).

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованості у розмірі 103 102 грн. 55 коп.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01 червня 2013 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ОК №273494, виданого 04 червня 2013 року виконавчим комітетом Заворицької сільської ради Броварського району Київської області.

Кредитор ПАТ «Альфа-банк» 31 жовтня 2013 року, тобто, в межах шестимісячного строку від дня відкриття спадщини, направив до Броварської районної державної нотаріальної контори заяву-претензію вих. № 87665-102-б/б з вимогою до спадкоємців та просив довести її зміст до відома спадкоємців ОСОБА_4, які прийняли спадщину (а.с.68-89).

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщину після померлого ОСОБА_4 прийняв відповідач у справі ОСОБА_2, який до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину не звертався.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимоги кредитора, є правильним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта.

Згідно зі ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

По справі встановлено, що 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_5» було укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_5» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором від 27 лютого 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 (а.с.36-40), що підтверджується завіреною копією договору факторингу від 30 вересня 2014 року та витягом з додатку №2 до цього договору факторингу (а.с.36-41).

Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_5» не підтверджено факт переходу права вимоги до нього за вказаним вище кредитним договором від 27 лютого 2013 року, не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 листопада 2015 року ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_5» направило на адресу відповідача ОСОБА_2 вимогу від 09 листопада 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2013 року у розмірі 103 102 грн. 55 коп. Однак відповідач дану вимогу не виконав.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 103 102 грн. 55 коп. в межах вартості майна, одержаного відповідачем у спадщину після смерті ОСОБА_4

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_4 кредитних коштів, так як позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_4 готівки в касі банку, є безпідставними, оскільки пунктом 2.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування на рахунок відкритий у ПАТ «Альфі-Банк», а не шляхом видачі готівки в касі банку.

Обставини видачі ОСОБА_4 кредиту та користування ним кредитними коштами підтверджуються підписаними ним анкетою-заявою про акцепт, анкетою-заявою на отримання кредиту та розпискою про отримання платіжної картки, а також випискою по особовим рахункам з 27 лютого 2013 року по 08 грудня 2014 року (а.с. 119, 120, 124, 131-140).

Наведені обставини відповідачем не спростовані.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді