Справа № 367/4520/16-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/1570/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 18 19.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, Служби безпеки України, треті особи: закрите акціонерне товариство «Укрбудінвест», ОСОБА_3, про визнання рішення протиправним та ордеру недійсним,

у с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 14.09.2005 року між нею та ЗАТ «Укрбудінвест» було укладено договір № 14-09/05 на пайову участь у будівництві житлового будинку, згідно якого товариство прийняло її до пайового будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, методом передачі замовнику інвестицій у вигляді грошових коштів шляхом перерахування на розрахунковий рахунок замовника. Відповідно до умов договору позивачем в період з 14.09.2005 року по 3.12.2008 року було внесено на розрахунковий рахунок ЗАТ «Укрбудінвест» грошові кошти на загальну суму 245 737,33 грн. і на підставі складеного акту від 3.12.2008 року вона прийняла двокімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 68,58 кв.м на четвертому поверсі вищезазначеного будинку.

Проте рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 119/1 від 1.06.2010 року квартири АДРЕСА_2 було включено до числа службових з наступним закріпленням їх за Департаментом господарського забезпечення Служби безпеки України (далі - СБУ); затверджено рішення керівництва СБУ № 4 від 3.03.2010 року «Про надання службових жилих приміщень» співробітникам СБУ та вирішено видати ордери на вищезазначені квартири після надання виконавчому комітету документів та після введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що передача квартири відбулася до введення об'єкту будівництва в експлуатацію, з перевищенням повноважень та з порушенням її майнових прав, ОСОБА_2 просила визнати протиправним (незаконним) рішення СБУ № 4 від 3.03.2010 року; визнати протиправним (незаконним) рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 119/1 від 1.06.2010 року та визнати недійсним ордер на службове жиле приміщення квартири АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_3 та членам його сім'ї.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач, через представника ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що право власності на об'єкт незавершеного будівництва виникло в покупця з моменту підписання акту прийому-передачі, як це передбачено у ст. 12 Закону України «Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва». Дії та рішення відповідачів щодо включення спірного приміщення, яке отримало статус житлового, до числа службових вчиненні з порушенням ст. 331 ЦК України та ст. 39 Закону України «Про врегулювання містобудівної діяльності». Рішення СБУ № 4 від 3.03.2010 року підписано особою - заступником голови СБУ, яка не мала необхідного обсягу повноважень, а рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 119/1 від 1.06.2010 року підписане без належної перевірки повноважень посадової особи. Крім того, представник вважає, що дане рішення органу місцевого самоврядування прийнято з чисельними порушеннями вимог закону та прав її клієнта як власника об'єкта інвестиції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 14.09.2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Укрбудінвест» було укладено договір № 14-09/05 на пайову участь у будівництві житлового будинку, згідно якого товариство прийняло її до пайового будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, методом передачі замовнику інвестицій у вигляді грошових коштів шляхом перерахування на розрахунковий рахунок замовника. Відповідно до умов договору позивачем в період з 14.09.2005 року по 3.12.2008 року було внесено на розрахунковий рахунок ЗАТ «Укрбудінвест» грошові кошти на загальну суму 245 737,33 грн., що не заперечувалося сторонами, і на підставі складеного акту від 3.12.2008 року вона прийняла площу житла НОМЕР_1 загальною площею 68,58 кв.м на четвертому поверсі вищезазначеного будинку, саме вартістю 245 737,33 грн.

В той же час 21.05.2003 року між СБУ, ТОВ «Інвестиційні системи» та кооперативом «Будова-Центр-1» укладено інвестиційну угоду № 77, предметом якої є будівництво прибудови житлового будинку з підземною автостоянкою до існуючого будинку гуртожитку із реконструкцією гуртожитку під житло по АДРЕСА_3. На підставі п. 3.4.5 вказаної інвестиційної угоди 26.05.2006 року укладено додаткову угоду № 5. Згідно із п. 3 зазначеної додаткової угоди сторони виклавши у новій редакції пункт 2.4 інвестиційної угоди від 21.05.2003 року № 77, відповідно до якого передбачено передачу СБУ квартир (майнових прав на них) в інших новобудовах, перелік яких визначається додатками № № 9, 10, 11, 12, 13 до цієї додаткової угоди. Додатком № 7 до додаткової угоди від 26.05.2006 № 5 було передбачено передачу ТОВ «Інвестиційні системи» до СБУ 38 квартир загальною площею 3 140,20 кв.м. (в тому числі квартира НОМЕР_1) в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 220-227).

Рішенням керівництва СБУ № 4 від 3.03.2010 року «Про надання службових жилих приміщень» надано як службове жиле приміщення спірну квартиру ОСОБА_3 на родину із шести осіб.

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 119/1 від 1.06.2010 року квартири АДРЕСА_2 було включено до числа службових з наступним закріпленням їх за Департаментом господарського забезпечення СБУ; затверджено рішення керівництва СБУ № 4 від 3.03.2010 року «Про надання службових жилих приміщень» співробітникам СБУ та вирішено видати ордери на вищезазначені квартири після надання виконавчому комітету документів та після введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_1

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти.

Отже, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Крім того, преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 червня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ЗАТ «Укрбудінвест», СБУ, треті особи: ОСОБА_3, виконавчий комітет Ірпінської міської Ради Київської області про зобов'язання передати у власність квартиру.

Під час розгляду справи судами установлено, що позивачем оплачено 68,58 кв.м., частину загальної площі майнових прав на квартиру НОМЕР_1, а відповідно до даних інвентаризаційної справи, загальна площа майнових прав на квартиру НОМЕР_1 складає 73,50 кв.м., а тому позивач не провівши доплату за надлишок площі, не виконала свої зобов'язання у повному обсязі згідно договору № 14-09/15 на пайову участь у будівництві житлового будинку від 14.09.2005 року, а як наслідок не набула право на передачу їй квартири більшої площі, а відповідно, обрала невірний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки має право вимоги лише на сплачені нею частково грошові кошти.

Згідно з відповіддю Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 15 квітня 2013 року, 17 червня 2011 року зареєстровано декларацію про готовність об'єкту до експлуатації «Багатоквартирний будинок» за адресою: АДРЕСА_4, замовник об'єкту містобудування ЗАТ «Укрбудінвест».

Згідно зі списком інвесторів будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 інвестором квартири НОМЕР_1, загально площею 73,50 кв. м, зазначено Службу безпеки України.

Крім того, згідно листа керуючого санацією ЗАТ «Укрбудінвест» від 22.07.2013 року, ОСОБА_2 повідомлено, що договір на пайову участь у будівництві житлового будинку № 14-09/05 від 14.09.05 року є довгостроковим, завдає збитків ЗАТ «Укрбудінвест» через несплату нею суми інвестицій на майнові права на квартиру НОМЕР_1, що знаходиться у житловому будинку за адресою: саме АДРЕСА_1, у зв'язку з чим керуючий санацією ЗАТ «Укрбудінвест» ОСОБА_5 відмовилась від виконання договору № 14-09/05 від 14.09.05 року про пайову участь у будівництві житлового будинку та і повідомила про право вимагати в установленому порядку відшкодування збитків, які виникли у зв'язку з відмовою позивачки від виконання договору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 7 вересня 2016 року про відмову у відкритті касаційного провадження у вищевказаній справі також зазначив, що вимоги про визнання права на майнові права об'єкта інвестування, які є предметом укладеного між сторонами договору, щодо відшкодування збитків ОСОБА_2 не заявляла, що свідчить про те, що вона не захищає свої майнові права у встановлені спосіб та порядку.

Так, відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу - це обумовлене право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно встановивши усі обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність заявлених вимог з огляду на те, що позивач не набула у встановленому законом та договором порядку права власності на спірну квартиру, оскільки не здійснила всіх дій, необхідних для придбання майнових прав на цей об'єкт, що було встановлено відповідними рішеннями судів.

Таким чином у ОСОБА_2 відсутнє право вимагати визнання протиправними (незаконними) рішення СБУ № 4 від 3.03.2010 року, рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 119/1 від 1.06.2010 року та визнання недійсним ордер на службове жиле приміщення квартири АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_3 та членам його сім'ї.

Крім того, окремо слід звернути увагу, що позивач порушувала питання про визнання протиправними рішень відповідачів, які стосуються 27 квартир в будинку АДРЕСА_1 хоча у позовній заяві вказувала про порушення своїх майнових права лише на одну квартиру.

З огляду на наведене, обставини, на які позивач посилається в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

Ю.М. Кулішенко