У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 березня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлені особи: Харківський національний медичний університет, Державне підприємство Харківський науково-дослідний інститут гігієни праці та профзахворювань, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною заявою, посилаючись на те, що в судовому засіданні Ковпаківського районного суду м. Суми було встановлено, що 25 березня 1985 року до Харківського науково-дослідного інституту гігієни праці та профзахворювань Сумською обласною клінічною лікарнею були направлені документи відносно встановлення факту професійного отруєння на нього - ОСОБА_2, що підтверджується супровідним листом від 25 березня 1985 року № 890.

Від Харківського НДІ гігієни праці та профзахворювань була одержана відповідь від 01 квітня 1985 року за підписом головного лікаря БрикалінаВ.П., що на підставі вивчення надісланої медичної документації у ОСОБА_2 відсутні дані про наявність у нього профзахворювання. Даний «висновок» ліг в основу відмови в розслідуванні професійного отруєння.

Наявність «висновку» викликає сумнів, адже в своїй відповіді Харківський і НДІ гігієни праці та профзахворювання від 28 серпня 2006 року за підписом головного лікаря Брикаліна В.П., Зарічному районному суду м. Суми повідомлялось, що до 1990 року документи на ОСОБА_2 на адресу не надходили. Дані протиріччя позбавляють його можливості встановити об'єктивну істину в розслідуванні факту професійного отруєння та неможливості встановлення зловживань при даному розслідуванні.

Заявник просив встановити факт відсутності колегіального висновку Харківського національного медичного університету (клініки Харківського НДІ гігієни праці та профзахворювань) відносно нього станом на 25 березня 1985 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 07 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Роз'яснено заявнику його право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 6 ст. 235 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 і ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_2 виходив із наявності підстав, передбачених ч. 6 ст. 235 ЦПК України, оскільки вважав, що заінтересована особа - Харківський національний медичний університет заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_2 з підстав відсутності доказів на підтвердження факту, про встановлення якого ставить питання заявник, а тому між сторонами існує спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 березня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлені особи: Харківський національний медичний університет, Державне підприємство Харківський науково-дослідний інститут гігієни праці та профзахворювань, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов