Справа № 713/6-119/2011
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П., суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

при секретарі: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду від 01 вересня 2011 року за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Хустського районного суду від 01 вересня 2011 р. подання старшого державного виконавця відділу ДВС Хустського районного управління юстиції задоволено: тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянку України ОСОБА_2 до повного виконання нею зобовязань.

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що державним виконавцем не доведено факту свідомого ухиляння нею як боржника від виконання зобовязань. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про обізнаність апелянта про відкрите виконавче провадження і строки добровільного виконання такого.

У письмових запереченнях Хустський районний відділ державної виконавчої служби просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 як необґрунтовану.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання, виходив із того, що на боржника покладено зобовязання сплати грошові кошти в сумі 62063,34 грн., але такі не сплачено, а тому боржника необхідно обмежити в праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із ухваленням нової по суті питання, із таких мотивів.

Згідно з положеннями п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» треба розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

За правилами ч.2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК, подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.5 ст. 19 Закону «Про виконавче провадження» зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Як видно з матеріалів справи, Хустський районний суд 15 вересня 2010 р. видав виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь ВАТ «КБ «Надра» 61280,54 грн. заборгованості по кредитному договору та судові витрати в розмірі 782,80 грн. (а.с.4). 22.05.2011 р було відкрито виконавче провадження № 26733934 (а.с.5), а 26 липня 2010 р. здійснено виїзд за місцем прописки ОСОБА_1, де було встановлено, що вона виїхала в Російську Федерацію разом із чоловіком на заробітки (а.с.7). Із довідки ДВС Хустського РУЮ убачається, що в ОСОБА_1 відсутнє майно для погашення суми боргу (а.с.8).

Тобто, з матеріалів справи не вбачається належних і допустимих доказів у підтвердження факту свідомого ухилення боржника ОСОБА_1Д від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях. А сама лише наявність судового рішення про стягнення заборгованості та виконавчого провадження не може слугувати підставою для обмеження громадянина в праві виїзду за межі України, оскільки ця обставина ще не підтверджує свідоме ухиляння особи від виконання обовязків покладених на неї рішенням суду.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових і фактичних підстав для задоволення подання, через що постановлена ним ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а в задоволенні подання належить відмовити як необґрунтованому.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314 ч.1 п.6, 315, 317, 319, 324 ч.1 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2.Ухвалу Хустського районного суду від 01 вересня 2011 року скасувати.

3.У задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_2 до повного виконання нею зобовязань відмовити.

4.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: