Номер провадження 2/754/550/17
Справа №754/9127/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04 травня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Ленській Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», 3-тя особа: ОСОБА_2 про визнання права, спонукання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

18.07.2016 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, згідно збільшених позовних вимог, просила визнати її право на отримання послуг з постачання електроенергії, спонукати ПАТ «Київенерго» до поновлення подання їй електроенергії шляхом підключення, зобов'язати ПАТ «Київенерго» укласти договір про постачання електроенергії з позивачем. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач відключив від електропостачання квартиру в якій проживає позивач на підставі заяви ОСОБА_2 Таке відключення позивач вважає незаконним та таким, що порушує її права.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з обставин викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що припинення постачання електричної енергії до квартири в якій проживає позивач було проведено 04.07.2016 на підставі заяви споживача-власника квартири ОСОБА_2, з якою було укладено договір про користування електричною енергією, а тому дії ПАТ «Київенерго» є законними та такими, що не суперечать Правилам користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

07.12.2015 між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_2 було укладено договір про користування електричною енергією №1 за умовами якого ПАТ «Київенерго» зобов'язалося постачати споживачу електричну енергію , а саме до квартири АДРЕСА_1.

29.06.2016 ОСОБА_2 звернулася до начальника центру обслуговування клієнтів Деснянського району ПАТ «Київенерго» з заявою про відключення від електропостачання.

З прояснень представника ПАТ «Київенерго» вбачається, що відключення квартири АДРЕСА_1 від електропостачання було здійснено 04.07.2016.

05.07.2016 ОСОБА_1 звернулася до начальника центру обслуговування клієнтів Деснянського району ПАТ «Київенерго» з заявою про підключення їй електроенергії і укласти з нею тимчасовий договір.

У своїх запереченнях представник ПАТ «Київенерго» вказав, що підстави для відновлення електропостачання до спірної квартири відсутні, оскільки звернень від власника квартири ОСОБА_2 стосовно цього не надходило. З заперечень ПАТ «Київенерго» також вбачається, що договір про користування електричною енергією №1 був укладений із ОСОБА_2, як із власником спірної квартири, що було підтверджено договором дарування від 07.08.2014.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вищевказана правова позиція була, висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, а також ту обставину, що право позивача на постачання електроенергії відповідачем не заперечується і таке право прямо передбачено законами України (ст. 25 Закону України «Про електроенергетику») та правилами ПКЕЕН (п. 41 ) проте має бути реалізоване у визначено порядку, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав шляхом визнання її право на отримання послуг з постачання електроенергії та спонуканя ПАТ «Київенерго» до поновлення подання їй електроенергії шляхом підключення не може бути визнаний таким, що призведе до відновлення порушеного права.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язати ПАТ «Київенерго» укласти договір про постачання електроенергії з позивачем суд враховує наступне.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що енергія - електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» «Обов'язки та відповідальність споживачів енергії», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно- технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Дані положення кореспондуються з нормами статей 19, 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», якими встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а також обов'язок споживача на укладення договору на надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно пункту З ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору (пункт 7 ПКЕЕН).

Під об'єктом побутового споживача розуміється житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування (п. 2 ПКЕЕН).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» побутовий споживач електричної енергії (побутовий споживач) - фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та комерційну діяльність, на підставі договору про постачання електричної енергії з електропостачальником.

Оскільки власником квартири АДРЕСА_1, на час розгляду справи, є ОСОБА_2 і саме з нею було укладено договір про користування електричною енергією підстав зобов'язувати відповідача повторно укладати договір із позивачем щодо постачання електроенергії до тієї ж самої квартири суд не вбачає. Крім того згідно з ПКЕЕН у багатоквартирному будинку енергопостачальник укладає договори з кожним наймачем (власником) квартири, а позивач доказів того, що вона є наймачем (власником) спірної квартири суду не надала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 62, 88, 174, 212 -215 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», суд,

вuрiшuв:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», 3-тя особа: ОСОБА_2 про визнання права, спонукання до вчинення дій залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

.