Єдиний унікальний номер 725/5438/16-ц
Номер провадження 2/725/166/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

Головуючого судді Стоцька Л. А.

За участю:

секретаря: Слободян В.О.

представників позивача:ОСОБА_1

представника відповідача:ОСОБА_2

третьої особи: ОСОБА_3

представника третьої особи:ОСОБА_4,.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Посилався на те, що 27.10.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладеного договір купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до умов якого було відчужено квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала на праві спільної часткової власності позивачу та третій особі ОСОБА_3 по ? частці у кожного.

В подальшому, 12.02.2016 року спірна квартира ТОВ «Естейт Селлінг» була продана ОСОБА_6

Вказував на те, що правочин від 27.10.2015 року було вчинено відповідачами в порушення умов Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.10.2015 року, яке знаходиться в АДРЕСА_1, що був укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» та був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Пояснив суду, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.12.2012 року банку було надано право на продаж предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07.04.2008 року. Тому вважає, що оспорюваний правочин відповідає вимогам Закону. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ТОВ «Естейт Селлінг» у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримав. Просив позов задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти позову. Просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_5, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що 07.04.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №CVХ0GA, у відповідності до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 26339,29 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.04.2008 року. (а.с.6-9).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Зазначені обставини встановлені рішенням суду від 29.11.2012 року, а тому на підставі ст.61 ЦПК України суд визнає їх такими, що не доказуються.

Зазначена квартира перебувала у спільній часткові власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по ? частці у кожного. Зазначена обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2008 року (а.с.134).

В подальшому, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.11.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVХ0GA від 07.04.2008 року в розмірі 33814,65 доларів США звернуто стягнення на квартиру, загальною площею 26,70 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_5, ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки (а.с.124-126).

На підставі вказаного судового рішення 27.10.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк», який діяв від імені ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір купівлі-продажу, у відповідності до якого ПАТ КБ «Приватбанк» передав у власність покупцю ТОВ «Естейт Селлінг» нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 покупець прийняв у власність нерухоме майно та зобов'язався сплатити продавцю кошти у сумі 280350 гривень (а.с.109).

Як вбачається з поданої до суду заяви, позивач у якості підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним зазначає про те, що зазначений договір суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Розглядаючи наведені доводи, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За змістом положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні правові засади звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави визначені Законом України «Про іпотеку».

Зокрема, ст.33 Закону визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Однак, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Положеннями вказаного закону встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими їм кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (частина 1 Закону).

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4).

Суд вважає, що дія даного Закону поширюється на правовідносини, які склались між сторонами спору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира, надана в забезпечення кредиту в іноземній валюті, наданого на споживчі цілі, та використовувалася ОСОБА_5 як місце його постійного проживання. Загальна площа квартири складає 26,70 кв.м і не перевищує передбачений законом розмір.

Статтею 3 Закону України «Про мораторій» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Оскільки Закон № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмовив позові, а є правовою підставою, що тимчасово забороняє примусово відчужувати без згоди власника нерухоме житлове майно.

Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові №6-1102цс15 від 23.09.2015 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу від 27.10.2015 року було вчинено всупереч вимогам Закону, а тому він не відповідає вимогам ст.203 ЦК України.

Однак, при цьому суд зауважує, що у відповідності до ст.ст.3,15 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом лише свого порушеного права.

Проте, як було встановлено судом, позивач у справі ОСОБА_5 на момент вчинення оспорюваного правочину був власником лише ? частки квартири АДРЕСА_1, а тому його право вчиненим правочином було порушено лише в частині продажу саме його частки.

Інший співвласник майна та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 до суду з позовними вимогами про захист свого порушеного права не звертався.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 є обгрунтованими підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 203, 215 ЦК України, ст.ст.3, 8, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 79, 83, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27.10.2015 року, що був укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», а саме в частині продажу ? частки квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_5.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька