Справа № 463/4243/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1309/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 8 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2016 рокувідмовлено за безпідставністю у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави.

Рішення суду оскаржив ПАТ «Ідея Банк». В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що 17 вересня 2013 року позивач та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №910.24103. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачу кошти в сумі 229 600 грн. на купівлю автомобіля MITSUBISHI Outlander 2.0, 2013 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) JMBXTGF2WDZ016208, реєстраційний № НОМЕР_1 із сплатою річної процентної ставки та визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку. Позивач свої зобовязання за договором виконав. Відповідач ОСОБА_3 свої зобовязання за договором не виконує, не забезпечив своєчасне повернення коштів відповідно до графіку та допустив заборгованість. Для забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором, 11 лютого 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки. Окрім цього, для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 7 жовтня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу MITSUBISHI Outlander, реєстраційний № НОМЕР_1.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Встановлено, що 17 вересня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір №910.24103, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві ОСОБА_3 в кредит кошти в сумі 229 600 грн. для купівлі автомобіля MITSUBISHI Outlander, 2013 року випуску, з визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку (а.с.32-33).

За умовами кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує процентну ставку 0,0010%, крім того одноразову комісію за видачу кредиту в розмірі 199 грн., а також за обслуговування кредитної заборгованості - щомісячну комісію згідно тарифів банку, починаючи з 13 місяця кредитування. Станом на день укладення договору, комісія становить 1,10% від початкової суми.

Згідно з графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 17 число кожного місяця (а.с.14).

Відповідно до п. а) параграфу 5 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту при настанні передбачених договором обставин (а.с.32).

Згідно умов договору будь-які повідомлення, здійснені банком за цим договором, повинні бути складені в письмовій формі. Такі повідомлення здійснюються банком, направляються листом за адресою позичальника, вказаною в договорі або на іншу адресу, вказану позичальником. Вислана таким чином кореспонденція вважається доставленою належним чином (а.с.33).

Тобто, умовами договору передбачено, що всі повідомлення за даним договором, відтак - і вимоги про дострокове повернення кредиту, повинні бути складені у письмовій формі, направлені банком за адресою позичальника, вказаною в договорі, або на іншу адресу, зазначену позичальником.

Позивачем не надано суду доказів про надіслання вищезгаданих вимог, повідомлень, претензій чи попереджень відповідачу та про їх вручення з приводу неналежного виконання останнім умов кредитного договору.

Відповідно до параграфу 4 кредитного договору, для забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, 7 жовтня 2013 року укладено договір застави транспортного засобу (а.с.29-30).

11 лютого 2015 року для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобовязалася солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором в межах 50 грн. (а.с.13).

З наданої банком виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 (а.с.41-42) вбачається, що з жовтня 2013 року до травня 2015 року він вносив кошти на погашення кредиту, останній платіж здійснено 18 травня 2015 року. Заборгованість по кредиту складає 215 925,55 грн. (основний борг - 176 910,86 грн., прострочений борг - 16 156,98 грн., прострочені проценти - 20 331,94 грн.,строкові проценти - 0,16 грн., нарахована комісія -2 525,60 грн.).

Згідно з постановою Правління Національного Банку України № 466 від 6 серпня 2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», у звязку із запровадженням з 24 серпня 2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, банками України було призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Небанківськими установами та національним оператором поштового звязку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасникам, було призупинено операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою.

Постановою Правління Національного Банку України № 435 від 22 липня 2014 року затверджено Інструкцію щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

З матеріалів справи вбачається, що останнім відомим місцем проживання відповідача ОСОБА_3 є м.Макіївка Донецької області, територія якого не контролюється українською владою. Позивачем не надано суду відомостей щодо режиму роботи відділень ПАТ «Ідея Банк» у цьому населеному пункті та порядку і можливості здійснення розрахунків за кредитними зобовязаннями позичальниками, які проживають на території вказаного міста.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно з ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку законом місцем її перебування.

Останнім відомим місцем проживання відповідача по справі ОСОБА_3 є м. Макіївка, Донецької області, на території, що віднесена до юрисдикції Совєтського районного суду м.Макіївки (а.с.1)

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року №2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 1 вересня 2014 року), визначено територіальну підсудність цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції.

Згідно вказаного розпорядження територіальна підсудність справ, які підлягають розгляду в Совєтському районному суді м. Макіївки змінена та визначена Краматорському міському суду Донецької області.

Позивач звернувся з позовом до Личаківського районного суду м.Львова - за місцем проживання поручителя ОСОБА_4, відповідальність якої передбачена у межах 50 грн. До відповідача ОСОБА_3 позивач звернувся з вимогами про вилучена заставленого транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави в межах 215 925,55 грн.

Такий вибір підсудності позивачем унеможливлює здійснення процесуальних прав відповідачем ОСОБА_3 щодо законного сподівання на отримання інформації про наявність будь-якого позову до нього у визначеному суді (Краматорському міському суді Донецької області).

Колегія суддів враховує ту обставину, що повідомити відповідача ОСОБА_3 про наявність в провадженні суду справи за позовом до нього та про час і місце проведення судових засідань у справі Личаківський районний суд м.Львова був позбавлений можливості, оскільки відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» УДППЗ «Укрпошта» з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на територію Донецької області. До таких населених пунктів віднесено і м.Макіївку Донецької області.

Відтак, судову повістку про виклик до суду неможливо направити в окремі райони Донецької області (м.Макіївку). Виклик через оголошення в пресі, яка не розповсюджується на території окремих районів Донецької і Луганської областей, не може вважатись належним повідомленням про розгляд справи, оскільки це суперечить і вимогам процесуального закону. Колегія суддів виходить з того, що відповідач ОСОБА_3 не був обізнаний про судове провадження та про виклик в судове засідання, як особа, яка перебуває в окремому районі Донецької області (м.Макіївка).

Це не забезпечує дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право ОСОБА_3 на справедливий суд, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та Конституцією України.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, висновків про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», рішення від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Домбо ОСОБА_5 проти Нідерландів» від 27 жовтня 1993 року та «Aнкерл проти Швейцарії» від 23 жовтня 1996 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. Рішення у справі «Руїс Матеос проти Іспанії».

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних формальних міркувань. Оскільки суд першої інстанції по суті правильно вирішив спір, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді