РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26.04.2017 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою № 45 у будинку № 12 по вулиці Рубчака у м. Львові, припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та визнання права власності на вказану квартиру за позивачем - ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом , який вподальшому уточнив та просить визнати за ним право власності на квартиру № 45 загальною площею 42, 7 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат та кухні в будинку № 12 по вул.. Рубчака у м. Львові за набувальною давністю, припинити право власності на вказану квартиру, що зареєстроване ЛОКП БТІ та ЕО 26.07.1996 року та записане в реєстрову книгу № 61 за № 10503 на ім.»я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати його таким, що втратив право на користування житлом.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог покликається на те, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 із 1967 року. Вказане житло було виділене його матері ОСОБА_7 рішенням загальних зборів ЖБК № 38 від 05.01.1967 року, що підтверджується корінцем ордеру № 3129 від 18.01.1967 року.

В цей період його батько перебував на черзі для отримання квартири із державного фонду, відтак сім»єю було прийнято рішення оформити вказану квартиру на брата матері ОСОБА_2, який постійно проживав із сім»єю за адресою: м. Львів, вул.. Бескидська, 38.

У 1996 році ОСОБА_2 оформлено право власності на вказану кооперативну квартиру, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 26.07.1996 року.

Вподальшому між дядьком і, ним, позивачем, було укладено договір про право володіння квартирою терміном на два роки, який вподальшому не продовжувався.

Разом з тим, його дядько жодного дня не проживав в квартирі, а він , позивач, і по даний час проживає в зазначеній квартирі із сім"єю, доглядає за нею, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги, тощо.

З 2000 року місце знаходження ОСОБА_2 невідоме, його родичі вживають заходів для розшуку, однак жодного разу відповідач не дав жодної звістки про себе.

Із покликанням на ст..ст. 344, 346 ЦК України та ст..ст. 71, 72 ЖК України, просить уточнені позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в позові. Просять його задоволити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, жодних клопотань про слухання справи у його відсутності суду не надіслав, а тому, у відповідності до ст.ст.169,224 ЦПК України, суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності та на підставі наявних у справі матеріалів і доказів , постановити заочне рішення, проти чого не заперечив позивач та його представник.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що квартира № 45 загальною площею 42, 7 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат та кухні в будинку № 12 по вул.. Рубчака у м. Львові ,належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується ордером № 2884 , виданим за рішенням виконкому Львівської міської ради № 605 від 20.11.1970 року та зареєстроване ЛОКП БТІ та ЕО 26.07.1996 року у реєстровій книзі № 61 за № 10503.

Позивач ОСОБА_8 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 із 1967 року, що стверджується його заявою від 05.01.1980 року на ім»я Начальника ЖБК № 205, актами обстеження від 13.02.1980 року та 15.08.1985 року, довідкою ЖБК № 38 від 06.05.1981 року, довідкою ЖБК №38 від 19.10.2016 року.

01.08.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було укладено договір найму житла квартири АДРЕСА_2 строком на два роки.

Відтак, позивач проживає в указаній квартирі з 1967 року по теперішній час, фактично володіє вказаною квартирою, сплачує комунальні платежі,здійснює поточні ремонти, про що свідчать копії квитанцій про оплату комунальних послуг , починаючи з 2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає, а з 2000 року місце проживання відповідача взагалі невідоме, про що свідчить довідка № 4985/41/07/17 від 30.03.2017 року , видана Франківським ВП ГУНП у Львівській області про внесення відомостей до ЄРДР за № 0001019 від 28.03.2017 року по факту зникнення останнього.

Стаття 71 ЖК України, передбачає збереження права на житло за тимчасово відсутнім членом сім'ї протягом 6 місяців.

Як встановлено судом, відповідач не проживав і не проживає за вказаною адресою понад 6 місяців і не здійснює оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь в спільному побуті з позивачем.

В звязку з цим , суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою № 45у будинку № 12 по вулиці Рубчака у м. Львові.

Ст .346 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав припинення права власності.

Відповідно до ч.2 ст. 346 ЦК України, право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відтак, враховуючи доводи позивача, висловлені ним у судовому засіданні та матеріали позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позмивача в частині припинення права власності на квартиру відповідача підлягають до задоволення.

Факт правомірного користування позивачем та його сім"єю спірною квартирою підтверджується нотаріально засвідченими заявами ОСОБА_9 сина відповідача та ОСОБА_6 дружини останнього, про те, що вони не заперечують про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 за позивачем ОСОБА_8.

Згідно ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років;

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певних юридичних фактів. Відтак, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законне володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Згідно ст.ст.386, 392 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності і власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і з моменту закінчення договору найму житла від 01.08.1996 року продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою №45 в будинку 12 по вул. Рубчака в м. Львові, загальною площею 42,7 кв.м., суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю.

При цьому , суд враховує право особи на доступ до правосуддя за захистом своїх прав, вимоги ст. 1 ЦПК України, яка визнає , що завданням цивільного судочинства є справделивий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичнирх осіб, інтересів держави.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

При цьому, суд використовує практику Європейського суду, як частину національного законодавства , що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського суду «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року , в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», рішенням від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Салман проти Туреччини».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 169, 208-210, 212- 215, 224 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Уточнені позовні вимоги задовільнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право на користування квартирою № 45 (сорок пять) у будинку № 12 ( дванадцять) по вулиці Рубчака у м. Львові.

Припинити право власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на квартиру № 45 (сорок пять) у будинку № 12 ( дванадцять) по вулиці Рубчака у м. Львові.

Визнати право власності на двох кімнатну квартиру № 45 (сорок пять) у будинку № 12 (дванадцять) по вулиці Рубчака у м. Львові загальною площею 42,7 кв. м. та житловою площею 27,8 кв. м. за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана відповідачем до суду першої інстанції протягом десяти днів з часу отримання копії судового рішення.

Суддя В. Кузь