Провадження № 2/317/519/2017
Справа № 317/712/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Капто Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. З урахуванням уточнень від 05.07.2017 р. (а.с. 60-61) позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 54018,00 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 09.01.2017 р. ОСОБА_2 за договором позики отримав 2000,00 доларів США зі строком повернення до 01.02.2017 р., що підтверджується розпискою. До теперішнього часу грошові кошти не повернуті у повному розмірі. Станом на 03.03.2017 р. курс НБУ складав 2709 грн. 00 коп. за 100 доларів США, сума боргу за договором від 09.01.2017 р. складає 54018 грн. 00 коп. У добровільному порядку спір урегулювати неможливо, у звязку з чим він і звернувся до суду.

Відповідачем подані письмові заперечення проти позову, мотивовані тим, що ОСОБА_1 під впливом насильства змусив його написати розписку, що він нібито позичив у нього гроші. З приводу цього він звернувся з заявою до місцевої прокуратури, яка скерувала її до Шевченківського відділення поліції, де відкрито кримінальне провадження.

Позивач ОСОБА_1 до суду зявився, позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові, також зазначив, що з відповідачем вони працювали разом, він його знає з 2015 року. Позичав йому гроші 3-4 рази. Останній раз це відбувалось у нього на роботі 09.01.2017 р. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенко-Карого, 54. Передача грошей відбувалась в кабінеті, де працював і він і ОСОБА_2 Гроші надав купюрами по 100 доларів на строк, який просив відповідач. Свідками цих обставин були ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

У судове засідання зявилась представник позивача ОСОБА_5, яка позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові.

У судові засідання 05.05.2017 р., 25.05.2017 р. зявився відповідач ОСОБА_2, який позов не визнав у повному обсязі. 11.07.2017 р. після отримання уточненого позову, ОСОБА_2 добровільно покинув залу судового засідання до початку судового розгляду. В подальшому, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участі у розгляді справи не брав, причини неявки суду не повідомляв.

У судові засідання 05.05.2017 р., 25.05.2017 р. зявився представник відповідача ОСОБА_6 11.07.2017 р. після отримання відповідачем уточненого позову, добровільно покинув залу судового засідання до початку судового розгляду. В подальшому, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участі у розгляді справи не брав, причини неявки суду не повідомляв.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_1 є її знайомим, ОСОБА_2 також знає по роботі, оскільки він працював у ОСОБА_1 Приблизно 09.01.2017 р. по обіді, вона з чоловіком, ОСОБА_7, за проханням ОСОБА_1 прибирали макулатуру та поліетилен в складі, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенко-Карого, 54, де розташований текстильний цех. Вона разом з чоловіком була свідком того, як ОСОБА_1 давав гроші у борг ОСОБА_2 купюрами по 100 доларів. Сума була, на її думку, приблизно 2000,00 доларів США, але точно не памятає. Це відбувалось у кімнаті, де стояв стіл для розкрою. В цій кімнаті було робоче місце і позивача і відповідача. Вона з чоловіком також писали у розписці текст про те, що були очевидцями передачі грошей. Після засвідчення передачі грошей, вони з чоловіком продовжили працювати, а пізніше поїхали додому.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 09 січня 2017 року між ОСОБА_1 як позикодавцем, і ОСОБА_2 як позичальником, укладений договір позики шляхом написання боргової розписки. Згідно з вимогами вказаного договору, ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2000,00 доларів США зі строком повернення до 01.02.2017 р.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Наразі матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу суми боргу чи підтвердження застосування насильства щодо нього при написанні розписки.

Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про його часткову обґрунтованість.

Так, у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Фактично позивач ставить питання про стягнення суми, еквівалентної 2000,00 доларів США, що на дату розрахунку за курсом НБУ складала 54018,00 грн.

Станом на 10.08.2017 р., тобто дату ухвалення рішення суду, курс НБУ змінився та складає 2572,4503 за 100 доларів США. Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 складає: 2000,00 дол. США х 25,724503 = 51449,00 грн.

Оскільки ОСОБА_2 не сплатив заборгованість, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати основної суми заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Також з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу, але лише частково.

Так, до стягнення заявлено суму у розмірі 3000,00 грн. та надано розрахунок. Перевіривши наданий розрахунок, суд приходить до висновку, що він здійснений частково не вірно. Так, позивачем заявлено до стягнення 600,00 грн. за 1 годину участі у судовому засіданні 11.07.2017 р., однак дане судове засідання тривало лише 47 хвилин. Таким чином, з урахуванням того, що вартість 1 години роботи адвоката згідно розрахунку складає 600,00 грн., сума до стягнення має дорівнювати 470,00 грн. В іншій частині розрахунок часу та вартості компенсації є обґрунтованим та відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», тож підлягає стягненню з відповідача сума у розмірі 2870,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09.01.2017 р. у сумі 51449 грн. 00 коп. (пятдесят одна тисяча чотириста сорок девять грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 609 грн. 56 коп. (шістсот девять грн. 56 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2870 грн. 00 коп. (дві тисячі вісімсот сімдесят грн. 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян