Справа №345/110/17
Провадження № 2/345/333/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Шмігель І.О.

з участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Калуська районна державна адміністрація про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 20443003 від 14.04.2014р. та скасування державної реєстрації права власності, суд

в с т а н о в и в:

що позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.04.2014р. по справі № 345/1080/14-а визнано нечинним рішення ОСОБА_6 сільської ради від 09.07.2013р. № 9-21/2013 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га. Дане рішення суду було залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014р. Тому, оскільки свідоцтво про право власності на земельну ділянку та реєстрація права власності були здійснені на підставі скасованого рішення ОСОБА_6 сільської ради, то відповідно підлягають визнанню нечинним свідоцтво про право власності. Із цих підстав він змушений звертатись з позовом до суду.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, та зазначили, що оскільки видача свідоцтва про право власності та реєстрація права власності здійснювалась в той час, коли вже тривав судовий розгляд справи про визнання недійсним рішення ОСОБА_6 сільської ради від 09.07.2013р. № 9-21/2013, то ОСОБА_5 не мала права реєструвати право власності на земельну ділянку. Окрім цього, представник позивача ОСОБА_7 пояснила суду, що через те, що в склад земельної ділянки ОСОБА_5 ввійшла частина «заїзду», який проходить між їхніми земельними ділянками, тим самим порушується право позивача на вільне користування «заїздом» для доступу до свого городу. Таким чином існування свідоцтва про право власності та реєстрації права власності порушуються його права.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та суду пояснив, що оскаржуване свідоцтво про право власності та реєстрація права власності не порушують жодних прав позивача. З приводу права позивача на користування «заїздом», який проходив між господарствами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то рішенням ОСОБА_6 сільською радою від 04.07.2014р. із спірної земельної ділянки знято статус «підїзду», а саму земельну ділянку переведено в землі запасу сільської ради. Правомірність прийняття сільською радою даного рішення оспорювалось позивачем до суду і Постановою Калуського міськрайонного суду від 27.01.2015р. по справі №345/4933/14-а було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 та підтверджено правомірність дій сільської ради по прийняттю рішення. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2015р. постанову Калуського міськрайонного суду залишено в силі, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Під час розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зняття статусу «підїзду» із земельної ділянки, та переведення даної земельної ділянки в статус земель запасу сільської ради не порушує жодне право позивача. Під час же перегляду рішення суду в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції встановив, що «посилання апелянта на неможливість здійснювати підїзд до своєї земельної ділянки є недостовірни».

Тому просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій вказав, що ОСОБА_6 сільська рада проти позову заперечує, оскільки із спірної земельної ділянки знято статус заїзду та переведено у запас сільської ради. Сільська рада жодних претензій до ОСОБА_5 немає. А тому просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Калуська районна державна адміністрація Калуська РДА в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про розгляд справи. Що підтверджується поштовими повідомленнями.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. А згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 47572199 від 13.11.2015р. (а.с. 12,13) вбачається, що державним реєстратором Реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_9 було зареєстровано за ОСОБА_5 право власності (номер запису про право власності 5338624) на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :03:003:0075 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Мислів Калуського району по вул. Шевченка, 85а, з видачею свідоцтва про право власності №20443003.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.04.2014р. по справі № 345/1080/14-а визнано нечинним рішення ОСОБА_6 сільської ради від 09.07.2013р. № 9-21/2013 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га. (а.с.7-9) Дане рішення суду було залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014р. (а.с. 10, 11).

Згідно постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.04.2014р. по справі № 345/1080/14-а, якою було позов ОСОБА_4 задоволено, суд прийшов до висновку, що «сільська рада без згоди обох суміжних землекористувачів і зміни цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться між землеволодіннями ОСОБА_5 і ОСОБА_4, з подальшим внесенням відповідних змін у генплан с. Мислів, не вправі була розділяти зазначену земельну ділянку і передавати у власність конкретних громадян». З даним висновком суду погодилась судова колегія Львівського апеляційного адміністративного суду.

Однак, рішенням ОСОБА_6 сільської радою від 04.07.2014р. № 5-26/2014 «Про зняття статусу «підїзду» та переведення в землі запасу с/ради» із земельної ділянки знято статус «підїзду», а саму земельну ділянку переведено в землі запасу сільської ради. (а.с. 44).

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Правомірність прийняття сільською радою даного рішення ОСОБА_4 оскаржував в суді і Постановою Калуського міськрайонного суду від 27.01.2015р. по справі №345/4933/14-а було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 та підтверджено правомірність дій сільської ради по прийняттю оскаржуваного рішення (а.с. 39-41). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2015р. постанову Калуського міськрайонного суду залишено в силі, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено (а.с. 42, 43). Під час розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зняття статусу «підїзду» із земельної ділянки, та переведення даної земельної ділянки в статус земель запасу сільської ради не порушує жодне право позивача ОСОБА_4 Під час же перегляду рішення суду в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції встановив, що «посилання апелянта на неможливість здійснювати підїзд до своєї земельної ділянки є недостовірним…».

У відповідності до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, проаналізувавши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що на даний час заїзду між господарствами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не існує, і їхні землеволодіння розділяють землі запасу сільської ради, а тому оскаржуване свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку не порушує жодних прав позивача. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст.15, 328, 391, 393 ЦК України та керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд -

р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Калуська районна державна адміністрація про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно №20443003 від 14.04.2014 року та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Івано- Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк апеляційної скарги з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: