РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, в якому зазначила, що 12 січня 2012 року вона стала клієнтом ПАТ КБ "ПриватБанк" та ознайомившись з умовами й правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка за своїм змістом та суттю є ні чим іншим як кредитним договором, отримала кредитну картку «Універсальна». Позивач вказує, що 06 листопада 2013 року їй було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «GOLD», відповідно до тарифів якої вона отримала кредит у розмірі 11 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Також позивач зазначає у своєму позові, що в порушення положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банк не повідомив її в повному обсязі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та всупереч вимог указаного Закону без її згоди підвищував кредитний ліміт по картці. За словами позивача, банк не повідомляв її про зміну тарифів та відповідно до вимог п.п. 3.1, 3.2, 3.4 наведених вище Правил відповідач не вказав у кредитному договорі графіків платежів з розписаною сукупною вартістю кредиту, супутніх послуг, умов відкриття, ведення і закриття рахунку, який був відкритий для надання банківського кредиту, тарифів і всіх сум засобів, які позичальник повинен оплатити по договору кредиту, його обслуговуванню і погашенню. З огляду на викладене у позові ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним кредитний договір № б/н від 12 січня 2012 року, укладений між сторонами по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Додав, що ОСОБА_2 не оскаржує порядок видачі кредиту, оскільки отримала кредитні кошти. Уточнив, що підставою для звернення до суду із позовом стало недотримання ПАТ КБ "ПриватБанк" положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилання позивача на ст. 651 ЦК України, якою передбачені підстави для зміни або розірвання кредитного договору, просив не враховувати. На запитання суду зазначив, що до розгляду даної справи було зупинено провадження у справі за позовом банку до його довірителя про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, а кримінальне провадження №0001338, порушене по факту незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2 в сумі 14 000 грн., до суду із обвинувальним актом передано не було.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши й дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишкової заборгованості за кредитним лімітом.

Даний договір складається із кількох документів: Анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку; Пам'ятки клієнта; Умов і Правил надання банківських послуг; Тарифів, із якими позивача було ознайомлено, що він засвідчив своїм підписом (а.с. 5-6, 39, 41-64).

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 та ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Згідно із вимогами статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У п. 3.1, 3.2, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168, зазначено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке:

значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку;

перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо;

перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити:

вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу;

обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо);

про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням;

правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

З Анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 12 січня 2012 року слідує, що позивач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що дана заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами є договором про надання банківських послуг. Позивач ознайомився і згоден із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, зобовязався виконувати Умови і Правила.

Отже, ОСОБА_2 своїм підписом фактично підтвердила, що їй як споживачу, під час укладення спірного договору, відповідачем надано повну інформацію щодо умов споживчого кредитування, яка передбачена ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та у п. 2.1, 3.1, 3.2, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, кредитний договір між сторонами по справі було укладено в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, так як підписавши Анкету-заяву від 12 січня 2012 року, ОСОБА_2 приєдналася до умов та правил надання ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг.

Окрім того, як вбачається з виписки по рахунку (а.с. 74-75), та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, ОСОБА_2 користувалася кредитними коштами та часткового погашала заборгованість на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором.

Слід також зазначити, що у відповідності до приписів п. 3 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 6 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач добровільно погодився на укладення спірного правочину та отримання кредитних коштів саме на встановлених банком умовах, у тому числі й на закріплене у п. 1.1.3.2.3, 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а також право змінити Тарифи та інші умови обслуговування рахунків.Крім того, як слідує з пояснень представника позивача у судовому засіданні, провадження по справі про визнання кредитного договору недійсним фактично було порушене після звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №295/7942/16-ц).

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що форма та зміст кредитного договору не суперечить вимогам чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Кузнєцов