Справа № 221/1829/12 Провадження № 22-ц/772/1277/2017Головуючий в суді першої інстанції Прокопчук А. В.
Категорія Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за матеріалами скарги публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2017 року,

встановила:

У лютому 2017 року АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Посилається на те, що 9 квітня 2012 року Староміським районним судом м. Вінниці було ухвалено рішення по справі № 221/1829/12 за позовом АТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі даного рішення був виданий виконавчий, який звернутий до виконання в Староміський відділ ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Постановою держаного виконавця від 28 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження. Однак, 6 лютого 2017 року АТ «Родовід Банк» отримав постанову державного виконавця від 31 січня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу встановлено те, що не виявлено належного боржникові майна, за рахунок якого можна звернути стягнення.

Представник АТ «РОДОВІД БАНК» - Кононенко Д.А. вважає, що зазначену постанову, винесено з порушенням норм матеріального права, оскільки порушено вимоги ст.ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, державним виконавцем не було здійснено всіх необхідних дій, які передбачені цим законом, а тому просив визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанову старшого державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Тушевської Любові Григорівни по виконавчому провадженню № 52382190 від 31 січня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2017 року в задоволенні скарги АТ «РОДОВІД БАНК» відмовлено (а.с. 74-76).

В апеляційній скарзі представник скаржника АТ «РОДОВІД БАНК» - Кононенко Д.А. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову, якою задовольнити скаргу АТ «РОДОВІД БАНК» в повному обсязі (а.с. 81-84). Посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції представник скаржника АТ «РОДОВІД БАНК» - Кононенко Д.А. не з'вився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому також зазначив, що заявлені у скарзі вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заплетнюк Б.І. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у її відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника відділу державної виконавчої служби, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відмовляючи у задоволенні скарги АТ «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання, зокрема накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, проте в боржника відсутнє ліквідне майно, що належить їй на праві приватної власності та на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу. Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що державним виконавцем було вжито всіх заходів примусового виконання виконавчого листа № 221/1829/12, а відтак старший державний виконавець Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Тушевська Л.Г. при винесенні постанови від 31 січня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, діяла правомірно у відповідності із своїми повноваженнями та правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд першої інстанції вважає, що прав, свобод та інтересів АТ «РОДОВІД БАНК» старшим державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Тушевською Л.Г. при вчиненні виконавчих дій не порушено, а тому підстав для задоволення скарги немає.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є передчасними, а доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та відповідно неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення даного питання.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст.4 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Норма ч. 2 ст. 387 ЦПК України перебачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Із копії виконавчого листа № 221/1829/12, виданого Староміським районним судом м. Вінниці 26 квітня 2012 року, судом встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 9 квітня 2012 року було ухвалено рішення у справі № 221/1829/12 за позовом АТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «РОДОВІД БАНК» стягнуто заборгованість за договором № СК-284-000289/1-2008 від 24 січня 2008 року станом на 02 березня 2012 року в розмірі 16 258 грн. 56 коп., з яких: 6982,54 грн. - заборгованість по кредиту; 843,57 грн. - заборгованість по відсотках; 4941,18 грн. - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту, в т.ч. прострочена; 3491,27 грн. - пеня. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «РОДОВІД БАНК» судовий збір в розмірі 214,60 грн.

Постановою державного виконавця Староміського ВДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 28 вересня 2016 року на підставі зави представника АТ «РОДОВІД БАНК» - Рикун С.О. про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження з виконання даного виконавчого листа (а.с. 10).

28 вересня 2016 року державним виконавцем здійснено виклик боржника ОСОБА_7 для сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату (а.с. 46).

Постановою державного виконавця Староміського ВДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 31 січня 2017 року встановлено, що у боржника відсутнє ліквідне майно, що належить йому на праві приватної власності і на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу, а здійснені державним виконавцем відповіно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, в зв'язку із чим виконавчий лист повернуто стягувачу (а.с. 12).

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та громадян.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Обов'язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили перебачено но інормами частин 1, 2 статті 14 ЦПК України

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній із сторін, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Визначений законодавством принцип обов'язковості виконання судових рішень, ухвалених судами іменем України, реалізовується державними органами, визначеними Законом України «Про державну виконавчу службу», згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу) заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» 9 (у редакції, що діяла на час вчинення виконавчих дій) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 2 цієї ж статті визначає, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Аналогічну норму мітить і ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу), яка крім того прямо вказує на обов'язок державного виконавця здійснювати перелік заходів, зазначених у другій частині даної статті.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) та державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Схожа норма міститься у і новій редакції Закону України «Про виконавче провадження», що діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема ч. 8 ст. 48 перебачає проведення виконавцем таких перевірок не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як убачається із матеріалів справи, зокрема запитів державного виконавця про надання інформації про наявність у боржника майна та поточних рахунків а також відповідей на них (а.с. 47,48 51-55) всі вони були здійснені 28 вересня 2016 року, будь-які інші документи, які свідчили б про поведення державним виконавцем таких перевірок в подальшому, в матеріалах справи відсутні.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 № 2832/5) (далі ? Інструкція).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу ІІ зазначеної інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «По виконавче провадження» до таких повноважень, відносяться, зокрема, право виконавця під час здійснення виконавчого провадження викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу (п. 14 ч. 3 ст. 18); право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання (п. 15 ч. 3 ст. 18); право вимагати від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (п. 18 ч. 3 ст. 18); у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18); право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (п. 21 ч. 3 ст.18).

Наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «По виконавче провадження» перелік прав державного виконавця не є вичерпним, тому державний виконавець може здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п. 22 ч. 3 ст. 18).

Крім того, положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, який регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках, ящо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Суд першоїі інстанції зазначених вимог законів не врахував, всіх викладених у скарзі доводів АТ «РОДОВІД БАНК» щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства не перевірив.

Так, матеріали справи не містять доказів перевірки державним виконавцем майнового стану боржника за місцем її проживання (вул. Привокзальна, 4, м. Вінниця) та про відсутність за місцем проживання боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Так само відсутні і відомості про звернення державного виконавця з поданням до суду щодо обмеження боржника у праві виїзду за кордон до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) встановлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадженння» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів того, що державний виконавець використав всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення, тому у державного виконавця не було підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, з огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не з'ясував чи державним виконавцем вжито всіх заходів щодо примусового виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 09 квітня 2012 року та дійшов передчасного висновку про те, що старший державний виконавець Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Тушевська Л.Г. при винесенні постанови від 31 січня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, діяла правомірно у відповідності із своїми повноваженнями та правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, оскільки рішення суду залишилось не виконаним, а заходи, здійснені державним виконавцем, не є вичерпними, то вважати, що державний виконавець діяв у межах закону не можна.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 303, 307, 311, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2017 року скасувати та передати дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: