Справа №705/2650/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Ребриної К.Г.

при секретарі - Маштабей Л.В.

з участю представника позивача-відповідача адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивував тим, що перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 22 липня 1995 року по19 листопада 2004р., коли даний шлюб було розірвано. В зазначеному шлюбі у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. народження. В серпні 2005 року він помирився з ОСОБА_3 та продовжив спільне проживання однією сімєю у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу до жовтня 2011 року в квартирі АДРЕСА_1. За весь період спільного проживання з відповідачкою ними було набуто наступне майно: 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1; автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2; газову плиту «Норд», вартістю 600 гривень; кухонні меблі, вартістю 2500 гривень; газову колонку, вартістю 1300 гривень;меблеву дитячу стінку, вартістю 3500 гривень; комод для білизни, вартістю 900 гривень; тумбу-стіл, вартістю 1200 гривень; крісло-диван, вартістю 800 гривень; комплект меблів спальної кімнати, вартістю 5800 гривень;килимове покриття розміром 6 м. х 3,25 м., вартістю 1300 гривень;килимове покриття розміром 6 м. х 2,5 м., вартістю 1100 гривень; пилосмок «LG», вартістю 460 гривень;телевізор «JVC», вартістю 2700 гривень;- компютер «Panasonic» 2009 року виробництва, вартістю 6500 гривень; намет 6-місний 2010 року виробництва, вартістю 1500 гривень.

Після припинення спільного проживання, в 2011 році йому стало відомо, що відповідачка, користуючись його виїздом по характеру роботи за межі міста, маючи доступ до документів і ключів від автомобіля, без його згоди розпорядилась спільним майном. ОСОБА_3 продала автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_5, який перепродав його ОСОБА_6

В 2011р. .ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до нього і ОСОБА_3, в справі №2-2491/11 про визнання права власності на спірний автомобіль. В зв'язку з цим він звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права власності на спільне майно подружжя та визнання права власності на ? частину автомобіля ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2.

З метою забезпечення зустрічного позову в 2012р. він звернувся в суд з заявою про вилучення автомобіля з користування третіх осіб та передачі йому на зберігання. Відповідно до ухвали суду в 2012р. спірний автомобіль було вилучено та передано на його відповідальне зберігання. По даний час автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2 знаходиться на зберіганні в гаражі його батьків.

26.03.2012р. рішенням Уманського міськрайонного суду зустрічний позов ОСОБА_2 було задоволено, а в задоволенні позову ОСОБА_6 було відмовлено.

26.05.2014р. ухвалою апеляційного суду Черкаської області зазначене рішення Уманського міськрайонного суду було скасовано.

В 2014 році, враховуючи відмову в задоволенні позову, ОСОБА_2 вдруге звернулася з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і визнання майна, набутого за час спільного проживання, спільною сумісною власністю подружжя.

24.09.2014р. Уманський міськрайонний суд в справі №705/4916/14-ц; 2/705/79/15 за його позовом до ОСОБА_3 постановив рішення, яким позов задовольнив частково. Відповідно до зазначеного рішення, суд встановив факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3.н. з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4.н. в період з серпня 2005 року по жовтень 2011 року. Суд визнав спільною сумісною власністю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3.н. та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4.н. автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2 та наступне майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1:газову плиту «Норд», вартістю 600 гривень;кухонні меблі, вартістю 2500 гривень;газову колонку, вартістю 1300 гривень;меблеву дитячу стінку, вартістю 3500 гривень;комод для білизни, вартістю 900 гривень;тумбу-стіл, вартістю 1200 гривень;крісло, диван, вартістю 800 гривень;комплект меблів спальної кімнати, вартістю 5800 гривень;килимове покриття розміром 6 м. х 3,25 м., вартістю 1300 гривень;килимове покриття розміром 6 м. х 2,5 м., вартістю 1100 гривень;пилосмок «LG», вартістю 460 гривень;телевізор «JVC», вартістю 2700 гривень;компютер «Panasonic» 2009 року виробництва, вартістю 6500 гривень;намет 6-місний 2010 року виробництва, вартістю 1500 гривень.

24.11.2015р. апеляційний суд Черкаської області в справі №22ц/793/2748/15 розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 та постановив ухвалу, якою залишив без змін рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2015 року.

В лютому 2016р. ОСОБА_2 звернувся з запитом до ВССУ про можливість подання на зазначені судові рішення касаційної скарги ОСОБА_3 Відповідно до довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №191 12904/0/19 16 від 29.02.2016р. касаційна скарга на вказані рішення не подавалась. Відтак позивач вважає, що рішення Уманського міськрайонного суду від 24.09.2015р. набрало законної сили згідно до ухвали апеляційного суду Черкаської області 24.11.2015р.

В 2013 р. ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_9 про визнання договору дарування недійсним. До пред'явлення даного позову його спонукало те, що ОСОБА_3 без його згоди зняла його з реєстрації з постійного місця проживання в АДРЕСА_1, користуючись його тимчасовою відсутністю по характеру роботи за межами міста і тим, що його паспорт знаходився в квартирі.

10.12.2013р. Уманський міськрайонний суд в справі №705/780/13; 2/705/496/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9 про визнання договору дарування недійсним постановив ухвалу, якою затвердив мирову угоду між сторонами по справі. За умовами даної мирової угоди ОСОБА_2 визнав право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 за своїм сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. народження.

На час розгляду даного позову залишилось нерозділеним спільно набуте домашнє майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, на загальну суму 44 270 грн. 00 коп. та автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2, вартість якого складає 43 390 грн. 53 коп. Таким чином, вартість усього спільно набутого нами з відповідачем майна становить 44 270, 00 грн. + 43 390, 53 грн. = 87 760 грн. 53 коп.

Позивач вважає, що при вирішенні вимоги про реальний розподіл спільно набутого майна, до уваги необхідно взяти наступні обставини. Відповідно до мирової угоди затвердженої ухвалою Уманського міськрайонного суду від 10.12.2013р. у справі (№705/7801/13ц) за його позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9 про визнання договору недійсним, він погодився залишити ? частини квартири у власності відповідача та ? частини у власності їх сина ОСОБА_4 Дана обставина є вагомою при розгляді цього позову, оскільки ОСОБА_3 проживає разом з сином у вказаній 3-х кімнатній квартирі АДРЕСА_1 і в якій залишились всі вищевказані меблі, домашні та побутові речі. Залишення частини квартири сину і побутових речей відповідачці, дає можливість забезпечити нормальні житлово-побутові умови, як для сина так і для відповідачки, що відповідає інтересам дитини. При умові залишення судом меблів та побутових речей позивачу, це позбавить дитину нормальних житлово-побутових умов проживання і не буде відповідати інтересам дитини.

Позивач вважає, що оскільки вартість спірного домашнього майна за даним позовом приблизно дорівнює вартості автомобіля та в зв'язку з тим, що фактично відповідачка користується квартирою, та спірним домашнім майном то пропонує розділити спільне майно в натурі наступним чином: Залишити у його власності автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2, вартістю 43 390 грн. У власності ОСОБА_3 залишити домашнє майно загальною вартістю 44 270 грн.

При такому варіанті поділу спільного майна позивач не наполягає на стягненні різниці вартості часток, яка складає 880 грн. (вартість автомобіля 44 290 грн. - вартість домашніх речей 43 390 грн. = 880 грн.).

На думку позивача запропонований варіант поділу спільного майна подружжя не буде порушувати засад рівності вартості часток згідно до ч.1 ст.70 СК України та принципу справедливого вирішення спору згідно до ст.1 ЦПК.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримав, зустрічний позов ОСОБА_3 не визнав та пояснив, що перебував в шлюбі з відповідачкою з 1995 року по 2004р. В 2005 році вони знову зійшлись і стали проживати в фактичних шлюбних стосунках до жовтня 2011 року.

В період спільного проживання разом купили 3-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_1, зробили в ній ремонт, спільно придбали меблі та всі необхідні для сім'ї домашні речі. В 2006р. в кредит спільно купили автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2. Кредит і технічний паспорт на автомобіль було оформлено на відповідачку, оскільки довідку про доходи для банку могла оформити ОСОБА_3 В кредитному договорі на придбання автомобіля він був поручителем та фактично самостійно сплачував кредит. В технічному паспорті купленого автомобіля його було записано як особу, що має право керування ним. Права на керування автомобілем ОСОБА_3 отримала лише в 2007р., а до цього часу машиною він керував самостійно. З жовтня 2011 року в квартирі АДРЕСА_1 він не проживає, всі спільно придбані домашні речі залишились в квартирі. Автомобіль з 2012р. по даний час знаходиться на зберіганні в гаражі його батьків, відповідно до ухвали суду про забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав і просив суд задовольнити їх в повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_3 не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_10 позовні вимоги не визнали. З запропонованим варіантом поділу майна не погодились. ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, який в судовому засіданні разом з своїм представником підтримала з вимогою залишити автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2 в її власності, а домашні речі загальною вартістю 43 390 грн. передати у власність ОСОБА_2 При такому варіанті поділу речей не наполягає на стягненні різниці вартості часток спірного майна 879,47грн. На її думку запропонований нею варіант поділу спільного майна не буде порушувати засад рівності вартості часток та принципу справедливого вирішення спору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що після розлучення син ОСОБА_11 залишився на повному її утриманні, а відповідач ухиляється від своєчасної сплати аліментів та має заборгованість станом на 07.07.2016р. в розмірі 7 643, 60 грн. Відповідач не приймає участі в утриманні сина та вихованні, син часто хворіє, а автомобіль їй потрібен для поїздок в лікарню та інших необхідних сімейних справах.

В судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 змінила обгрунтування своєї позовної вимоги та пояснила наступне. На даний час вона перебуває в фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, що підтримує її матеріально і вона спроможна самостійно вирішувати питання матеріального забезпечення сімї. Однак, автомобіль їй необхідний для повернення ОСОБА_6, перед яким у неї є борг за проданий в 2011 році спірний автомобіль. Тому ОСОБА_3 вважає, що автомобіль при розподілі майна необхідно залишити у її власності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 липня 1995р. до 19 листопада 2004р.

В даному шлюбі у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.народження.

В серпні 2005 року сторони помирились та продовжили спільне проживання однією сім'єю в фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу до жовтня 2011 року в квартирі АДРЕСА_1.

В зазначений період спільного проживання сторони набули наступне домашнє майно: газову плиту «Норд», вартістю 600 гривень; кухонні меблі, вартістю 2500 гривень; газову колонку, вартістю 1300 гривень;меблеву дитячу стінку, вартістю 3500 гривень; комод для білизни, вартістю 900 гривень; тумбу-стіл, вартістю 1200 гривень; крісло, диван, вартістю 800 гривень; комплект меблів спальної кімнати, вартістю 5800 гривень;килимове покриття розміром 6 м. х 3,25 м., вартістю 1300 гривень;килимове покриття розміром 6 м. х 2,5 м., вартістю 1100 гривень; пилосмок «LG», вартістю 460 гривень;телевізор «JVC», вартістю 2700 гривень;- компютер «Panasonic» 2009 року виробництва, вартістю 6500 гривень; намет 6-місний 2010 року виробництва, вартістю 1500 гривень.

Загальна вартість майна складає - 44 270 грн. Зазначене майно знаходиться в квартирі АДРЕСА_1.

В період спільного проживання 23.08.2006р. сторони також придбали автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2, вартість якого складає 43 390 грн. 53 коп. Даний автомобіль знаходиться на зберіганні в гаражі у ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, вартість усього спільно набутого майна становить 44 270,00 грн. + 43 390,53 грн. = 87 760 грн. 53 коп. Вартість ? частини ідеальної долі спільного майна становить 43880,27грн.

Обставини спільного проживання в період з серпня 2005р. по жовтень 2011р. та придбання вищезазначеного майна визнано рішенням Уманського міськрайонного суду від 24.09.2015р. в цивільній справі №705/4916/14-ц; 2/705/79/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого за час спільного проживання, спільною сумісною власністю подружжя.

24.11.2015р. апеляційний суд Черкаської області в справі №22ц/793/2748/15 розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 та постановив ухвалу, якою залишив без змін рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2015 року.

Відповідно до ч.3ст.61 ЦПК обставини визнання вищезазначеного майна, набутого за час спільного проживання, спільною сумісною власністю подружжя суд вважає доведеними.

Згідно до довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №191 12904/0/19 16 від 29.02.2016р. касаційна скарга на вказані рішення не подавалась.

Згідно до ч.2 ст.372 ЦК у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України в разі неподільності речі, вона присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Суд виходить з вимог ч.1 ст.71 СК, що при поділі спільного майна сторін необхідно врахувати значимість потреби у них кожного з подружжя, їх професійної діяльності, можливості використання певних речей для задоволення інтересів неповнолітньої дитини, дотримуючись необхідності виділення кожному певної кількості речей на суму, еквівалентну встановленій частці у спільному майні.

Відповідно до ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до п.30 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Суд погоджується з тим, що відповідно до ухвали Апеляційного суду Черкаської області в справі №22ц/793/2748/15, якою залишено без змін рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2015 року в справі №705/4916/14-ц; 2/705/79/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 встановилено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 в період з серпня 2005 року по жовтень 2011 року, а також визнано їх спільною сумісною власністю автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2 та домашнє майно на суму 44 270 грн, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1.

Суд приймає до уваги доводи позивача ОСОБА_2 про те, що після припинення спільного проживання з відповідачкою в 2011 році ним залишено у власності сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. народження 1/2 частину 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 для забезпечення його житлових умов, що підтверджується ухвалою Уманського міськрайонного суду від 10.12.2013р. (справа №705/780/13; 2/705/496/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9, про визнання договору дарування недійсним).

Враховуючи значимість домашніх речей для забезпечення нормальних побутових умов проживання сім'ї, інтересів неповнолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2,, який проживає з ОСОБА_3 звичність та необхідність користування побутовими речами в сім'ї, загальну їх вартість 44 270 грн., суд погоджується з доводами позивача про необхідність їх залишиння у власності відповідача ОСОБА_3, враховуючи перевищення вартості ? частини ідеальної долі спільного майна на 389,73грн., відступивши від засад рівності часток відповідно до вимог ч.3ст.70, ч.1 ст.71 СКУ.

При такому варіанті поділу суд вважає за можливе залишити у власності позивача ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 21150, д.н.з НОМЕР_2, вартість якого складає 43 390 грн. 53 коп. відповідно до ч.2ст.71 СКУ враховуючи його професійну діяльність водієм, характер і режим його роботи вахтовим методом в м.Києві.

При цьому суд враховує пояснення відповідачки ОСОБА_3, про те, що вона здійснила відчуження автомобіля в листопаді 2011р. на свій розсуд проти волі іншого з подружжя ОСОБА_2 та не в інтересах неповнолітнього сина, а фактично у своїх власних інтересах.

Тому суд критично оцінює доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 щодо поважності причини передачі у власність автомобіля саме їй, оскільки син часто хворіє, а автомобіль потрібен для поїздок в лікарню. Такі доводи спростовано в суді самою ОСОБА_3, яка пояснила що автомобіль їй потрібний для розрахунку за її борги перед третьою особою - ОСОБА_6 Також доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 не узгоджуються з визнаними нею обставинами фактичної продажі нею автомобіля в листопаді 2011р. за 25 000 грн. гр.ОСОБА_5

Суд враховує, що відповідачка ОСОБА_3 не надала суду доказів про те, що передання у її власність автомобіля буде відповідати інтересам неповнолітнього сина, а передача позивачу побутових речей, які щоденно використовуються нею з сином в побуті, не змінить їх звичний життєвий устрій та не буде суперечити їх інтересам. При цьому, не може бути врахований судом, як належний доказ, наявність хвороби сина ОСОБА_4, згідно довідки від 08.12.2009 року, оскільки вона не підтверджує таке захворювання на час подання зустрічного позову 08.09.2016р., а також не вказує про наявність інтересу неповнолітньої або непрацездатної дитини, який повинен враховуватись судом на час подання позовної заяви, а недоведеність такої обставини жодним чином не порушує права таких осіб.

Посилання ОСОБА_3 в зустрічному позові на обставини утримання неповнолітнього сина нею особисто та наявність заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 7643,60 грн. згідно довідки Уманського міського відділу ДВС ГТУЮ в Черкаській області станом на 07.07.2016р. спростовано ОСОБА_2 довідкою цієї установи №17109-2 від 23.11.2016р. та розрахунком про те, що станом на 23.11.2016р. боржником повинно бути сплачено 23 512,90 грн., а фактично сплачено 22 772,40 грн. Заборгованість складає всього - 740,50 грн. При цьому в липні 2016р. нараховано 459,00 грн., а фактично виплачено 450,00 грн.

Таким чином суд вважає, що позивачем доведено правомірність позову про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і він підлягає до задоволення та не знаходить підстав до задоволення зустрічного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_2

На підставі викладеного, згідно до ст. 10, ч.1 ст. 61, ч.3 ст. 61, ст.ст. 212, 213-215 ЦПК, ч.2 ст. 372 ЦК; ч.1 ст.69, ч.1, ст.70 ч.2 ст.71 СКУ, п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_1, вартість якого складає 43 390 грн. 53 коп.

Залишити у власності ОСОБА_3 наступне майно: газову плиту «Норд», вартістю 600 гривень; кухонні меблі, вартістю 2500 гривень; газову колонку, вартістю 1300 гривень;меблеву дитячу стінку, вартістю 3500 гривень; комод для білизни, вартістю 900 гривень; тумбу-стіл, вартістю 1200 гривень; крісло, диван, вартістю 800 гривень; комплект меблів спальної кімнати, вартістю 5800 гривень;килимове покриття розміром 6 м. х 3,25 м., вартістю 1300 гривень;килимове покриття розміром 6 м. х 2,5 м., вартістю 1100 гривень; пилосмок «LG», вартістю 460 гривень;телевізор «JVC», вартістю 2700 гривень;- комп'ютер «Panasonic» 2009 року виробництва, вартістю 6500 гривень; намет 6-місний 2010 року виробництва, вартістю 1500 гривень. Загальна вартість майна складає - 44 270 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі - судовий збір у сумі 552 грн. 21 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційного скарги через Уманський районний суд Черкаської області.

Головуючий К.Г. Ребрина