№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3794/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Семенюк Т.А., Прокопчук Н.О.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року накладений арешт на 17/25 частини будинку АДРЕСА_1 у даній справі - знято.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 17/25 частин будинку АДРЕСА_1, справу направити для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції безпідставно, за власною ініціативою, прийняв рішення про скасування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Позивач та інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про зняття арешту, суд першої інстанції виходив з того, що власником спірного майна, а саме, 17/25 частини будинку № АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Згідно з заповітом ОСОБА_5, складеного 10 травня 2016 року,ОСОБА_3 є спадкоємцем, який звернувся до Дев'ятої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, за інформацією Дев'ятої київської нотаріальної контори, станом на 16 червня 2016 року, інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

З огляду на те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна містить арешт спірного майна, який перешкоджає вирішити питання, пов'язані із прийняттям спадщини, що в свою чергу перешкоджатиме суду у подальшому розглянути справу по суті позову, суд вважав необхідним арешт спірного майна скасувати.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується враховуючи наступне.

Як убачається з матеріалів справи, у вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - 17/25 частини будинку № АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

09 листопада 2016 року позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на 17/25 частини будинку АДРЕСА_1

В ході судового розгляду справи, з ініціативи суду, до участі у справі в якості другого відповідача притягнуто ОСОБА_3, оскільки судом було з'ясовано, що ОСОБА_5, яка є власником спірного майна та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя був складений заповіт на користь ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Заява про заміну способу забезпечення позову розглядається судом у строки, встановлені частиною другою статті 153 цього Кодексу. На заміну способу забезпечення позову за заявою відповідача потрібна згода позивача, за винятком випадку, визначеного частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядав справу.

Згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. № 10 Постанови від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд може скасувати вжиті заходи забезпечення позову у випадках, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З'ясувавши, що ОСОБА_5 за життя склала заповіт на користь ОСОБА_3, заповіт недійсним не визнавався, суд першої інстанції залучив до участі у справі ОСОБА_3, вирішив питання про знаття арешту з частини нерухомого майна, відносно якої існує спір з метою розгляду справи в розумні строки.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно, за відсутності клопотання позивача, залучив до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки відповідно до ст. 33 ЦПК України питання участі співвідповідача у справі вирішується як за клопотанням позивача так і за ініціативою суду.

Згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 8 Постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», уразі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд за власною ініціативою прийняв рішення про скасування ухвали про забезпечення позову, що є грубим порушенням цивільно-процесуального кодексу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки частиною 3 ст. 154 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядав справу. Жодних заборон щодо можливості за ініціативою суду зняти арешт, який був накладений в порядку забезпечення позову, цивільно-процесуальне законодавство не містить.

Крім того, виходячи із предмету позову у даній справі, зняття арешту з майна, щодо якого виник спір , жодним чином не порушує прав позивача, який в свою чергу не позбавлений можливості протягом всього часу розгляду справи ставити питання про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, доводи позивача, які викладені в апеляційній скарзі не можуть бути підставною для скасування постановленої ухвали, а тому апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а ухвалу від 18 січня 2017 року про зняття арешту з майна залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 18 січня 2017 року про зняття арешту з майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: