Справа № 303/3880/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з даним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 грудня 1997 року він (ОСОБА_2І.) за договором позики передав, а ОСОБА_1, отримав 1000 Доларів США, із зобовязанням Боржника повернути таку ж суму на протязі одного місяця з моменту отримання ним вказаних коштів, тобто до 15 січня 1998 року. Однак, у встановлений договором строк не розрахувався із Позичальником та кошти не повернув вчасно, пославшись на невдачі у задуманій справі та попросив відтермінувати строк повернення боргу щомісяця на невизначений найближчий час та в гривнях по курсу валюти. У подальшому, починаючи з 02 січня 2006 року, Боржник поновив повернення боргу. Таким чином Боржник проводив відповідні платежі на його користь аж до липня 2013 року, однак починаючи з серпня 2013 року, Боржник знову припинив будь-які оплати свого боргу і до цього часу відмовляється добровільно сплатити вказаний борг. На додаткові його вимоги та численні нагадування про повернення позичених коштів, Боржник не реагує та систематично уникає зустрічі з ним, не відповідав на телефонні дзвінки та періодично змінював свої службові приміщення, що кожного разу збільшувало час на його пошуки. На підставі вищенаведеного просив стягнути з ОСОБА_1 грошовий борг за Договором позики в сумі 22900,00 грн. та суму судового збору.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09.11.2016 року даний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 22900 грн. та 551,20 грн., судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що в договорі позики зазначена зовсім інша особа, а не він.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Встановлено, що 15 грудня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір про те, що ОСОБА_2 дає в займи ОСОБА_3 1000,00 (одну тисячу) доларів США, який або його сімя зобовязується їх повернути на протязі місяця з дня вимоги повернення, (а.с. 3).

В матеріалах справи міститься лист-розписка, в якій зазначено періоди, повернення ОСОБА_3 частини боргу, де остання дата повернення 100 грн. - 02 липня 2013 року (а.с.4).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 71 ЦК України.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що в договорі позики зазначена інша особа з посиланням на його паспорт громадянина України серії ВО 294597 виданий 02.12.1997 року, оскільки видача ОСОБА_1 за декілька днів до укладення договору позики нового паспорта громадянина України взамін старого (радянського взірця) не спростовує факт укладення саме ним договору позики, в якому ідентифікація боржника здійснена за допомогою паспорту громадянина СРСР виданого 19.09.1979 року, серія ІІІ-ФМ № 569833. На думку колегії суддів, з договору позики від 15.12.1997 року можна належним чином ідентифікувати боржника як відповідача по даній справі.

Посилання ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції на той факт, що в договорі позики від 15.12.1997 року підпис не йому належить, колегія суддів не може прийняти до уваги.

Як у ході судового розгляду в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечував тієї обставини, що підпис у договорі позики від його імені йому не належить.

Тоді як, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, ч. 1 ст. 303 ЦПК України.

А звідси, такі доводи ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи, є виходом за межі доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Крім цього, ОСОБА_1 не надав апеляційному суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно стверджували, що підпис у договорі позики від його імені, йому не належить. У ході судового розгляду, на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, колегією суддів було розяснено сторонам право на призначення у справі судово почеркознавчої експертизи. Але даним правом сторони не скористались.

Разом із тим, суд задовольняючи позов у повному обсязі не навів належних розрахунків суми боргу та не врахував при цьому часткове погашення відповідачем заборгованості в певні періоди згідно наявного в матеріалах справи листа-розписки.

При цьому, враховуючи те, що договір позики укладено в доларах США, а повернення заборгованості здійснювалось у гривнях, та зважаючи на приписи ст. 533 ЦК України, колегія суддів вважає, що для визначення розміру повернутої частини позики, слід кожний сплачений боржником платіж у гривнях переводити в долари США згідно офіційного курсу НБУ на день проплати і на відповідну суму зменшувати заборгованість.

Таким чином, враховуючи дані зазначені в листі-розписці з повернення частини позики, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с. 51), колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 повернуто ОСОБА_2І, наступну суму коштів:

Дата поверненняОфіційний курс НБУСума в гривняхЕквівалент в доларах США
02.01.20065,0510019,8
07.02.20065,0510019,8
08.02.20065,0540079,21
20.03.20065,0526051,49
18.07.20065,0510019,8
21.11.20065,0510019,8
27.12.20065,0510019,8
06.02.20075,0510019,8
30.03.20075,0510019,8
04.04.20075,0510019,8
31.08.20075,0510019,8
11.12.20075,0510019,8
27.02.20085,0510019,8
21.05.20085,0510019,8
11.08.20084,84510020,64
02.09.20084,84710020,63
03.10.20084,869710020,54
29.04.20097,720025,97
28.05.20097,61910013,13
25.06.20097,623510013,12
27.07.20097,666110013,04
29.07.20097,6.08.20097,98910012,52
30.09.20098,0110012,48
29.11.20097,98110012,53
18.02.20108,002410012,5
19.03.20107,97610012,54
30.04.20107,925910012,62
27.05.20107,925410012,62
26.08.20107,8920025,35
04.10.20107,909910012,64
02.11.20107,917710012,63
29.11.20107,93810012,6
25.03.20117,957720025,13
26.05.20117,983710012,53
04.07.20117,972510012,54
30.08.20117,970110012,55
04.10.20117,972710012,54
29.12.20117,989710012,52
31.01.20127,989710012,52
11.04.20127,98510012,52
10.05.20127,988910012,52
13.06.20127,992510012,51
03.08.20127,99310012,51
29.08.20127,99310012,51
27.09.20127,99310012,51
05.11.20127,99310012,51
29.04.20137,99310012,51
02.07.20137,99310012,51

Тобто, загальна сума повернутих ОСОБА_1 коштів становить 872,34 долари США, а відтак, неповернута частина позики рівна сумі 127,66 доларів США, що еквівалентно сумі 3172,91 грн., згідно курсу НБУ станом на момент звернення до суду (30.06.2016 року).

Таким чином саме зазначену суму слід стягнути з відповідача.

Наведені обставини, являються підставою для зміни рішення суду відповідно до ст. 309 ЦПК України.

За правилами ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем предявлено позов на суму 22900 грн., апеляційним судом даний позов задоволено частково в розмірі суми 3172,91 грн., що становить 13,85% від заявлених вимог. За предявлення позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн., а за подачу апеляційної скарги відповідачем 606,32 грн., тобто загальний розмір судових витрат по справі становить 1157,52 грн., 13,85% від даної суми становить 160,32 грн., що слід покласти на відповідача. Таким чином, від сплаченої ОСОБА_1 суми судового збору в розмірі 606,32 слід відняти 160,32 грн. та 76,34 (551,20 * 13,85%), що становитиме 369,66 грн., і саме вказану суму судового збору слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 10, 60, 212, 303, 307, 309, 313, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд,

рішив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09 листопада 2016 року, змінити, ухваливши нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 суму в розмірі 3172,91 гривні, заборгованості по позиці.

У решті вимог про стягнення боргу за договором позики, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати у розмірі 369,66 гривень, судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді