Справа № 438/1042/16-ц
Номер провадження 2-о/438/2/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

народних засідателів Наминаніка М.І.

ОСОБА_1

при секретарі Наминанік О.С.

за участю заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бориславі цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до Бориславського міського суду з заявою в якій просить визнати недієздатною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити над нею опіку.

Заява мотивована тим, що заявник ОСОБА_4 є матір»ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка з 1986 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Центральної міської лікарні м.Борислава з діагнозом дебільність, обумовлена нейроінфекцією, є інвалідом другої групи з дитинства, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Висновком лікарської комісії медичного закладу №138 від 15.06.2016 року та довідкою Міжрайонної спеціалізованої психіатричної ЛТЕК ОСОБА_1 ЛВА 1 №130304 від 29.08.2002р.

Внаслідок хронічного психічного розладу її дочка ОСОБА_5 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та контролювати свою поведіку і у зв»язку з чим може бути визнана недієздатною.

Заявник ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі, просить її задовольнити.

Представник виконавчого комітету Бориславської міської ради як органу опіки та піклування ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності № 3-16/960 від 14.04.2017 року у судовому засіданні не заперечила проти визнання ОСОБА_5 недієздатною.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона унаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна віддавати звіт своїм діям і (або) контролювати їх.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.57, ч.1 ст.58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 3 Конституції України, передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії ІІ-СГ №396214 матір»ю ОСОБА_5 є ОСОБА_2.

З дитинства ОСОБА_5 страждає на психічні розлади, що підтверджується світлокопією довідки №213 від 10.10.2016 року, згідно якої з 1986 року ОСОБА_5 перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Бориславської ЦМЛ з діагнозом дебільність, обумовлена нейроінфекцією. Згідно світлокопій висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №138 від 15.06.2016 року та довідки Міжрайонної спеціалізованої психіатричної ЛТЕК ОСОБА_1 ЛВА 1 №130304 від 29.08.2002р. ОСОБА_5 безтерміново визнана інвалідом з дитинства другої групи, потребує постійного стороннього догляду.

Згідно світлокопії пенсійного посвідчення №116931 від 24.05.1999 року, виданого на ім»я ОСОБА_5 Бориславським відділом пенсійного фонду України ОСОБА_5 призначена пенсія по інвалідності ІІ групи з дитинства з 30.09.1996 року по вересень 1999 року та 01.09.1999 року пенсія по інвалідності ІІ групи з дитинства продовжена довічно.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №71, ОСОБА_5, 31.08.1980р.н., страждає стійким хронічним психічним розладом у формі розумової відсталості в помірної дебільності з вираженими емоційно-вольовими розладами. За своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки.

Згідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно статтей 5-9 розділу 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод порушенням прав є визнання недієздатною особи, коли психічно хвора людина не є небезпечною.

Відповідно до ч.1 ст.241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і обов'язки.

Разом з тим, ч.1 ст.60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориславської міської ради як органу опіки та піклування про встановлення опіки над ОСОБА_5 не зверталася та це питання не вирішено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5, 31.08.1980р.н., страждає стійким хронічним психічним розладом у формі розумової відсталості, внаслідок якого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Разом з тим, заявник ОСОБА_2 не звертався до органу опіки та піклування про призначення опіки над дочкою ОСОБА_5, це питання не вирішувалося, відповідно в цій частині вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.88, 214 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати віднесені на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.6, 10, 11, 57-60, ч.3 ст.209, 212-215, 234, 235, 237-241 ЦПК України, ст.ст. 39, 41, 55, 60 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Заяву задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2 - н е д і є з д а т н о ю.

В задоволенні решти вимог, а саме встановлення опіки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області.

Головуючий Слиш А.Т.

Народні засідателі Наминанік М.І.

ОСОБА_1