У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність АТ «Дельта Банк»

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк»", посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив норми ст.ст.572,589,610 ЦК України та ст.ст.12,33 Закону України «Про іпотеку», якими врегульовані спірні правовідносини, а також не застосував обовязкові для судів правові висновки Верховного Суду України у подібних спорах, сформульовані у постановах №6-124цс13 від 11 грудня 2013 року, №6-1219цс16 від 26 вересня 2016 року та №6-1625цс від 26.10.2016року.

Доводить, що право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність банку передбачено ст.ст.11,16 ЦК України, ст.37 ЗУ «Про іпотеку» та умовами кредитного договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 4 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1701/0608/71-095, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 95 000 дол. США зі сплатою 11, 9% відсотків річних строком до 3 червня 2031 року для придбання будинковолодіння та земельної ділянки за адресою в м. Рівне по вул. Довженка, 11.

ВАТ «Сведбанк» взяті на себе зобов'язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти.

В цей же день з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором між банком та відповідачем було укладено іпотечний договір №1701/0608/71-095-Z-1, згідно умов якого остання передала в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою в м. Рівне по вул. Довженка, 11, які належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 4.06.2008року ( а.с.25-29).

Відповідно до висновку інженерно-технічної експертизи №7437-7438 від 30.12.2016року ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями площею 215,7кв.м. в м. Рівне по вул. Довженка, 11 становить 2 579 000грн., земельної ділянки площею 0,0594 га за цією ж адресою становить 191 000 грн.(а.с.194-209).

25.05.2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ВАТ «Сведбанк» як кредитора у зобовязанні ( а.с.38-45).

Про відступлення права вимоги боржниця повідомлена.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» строком на шість місяців з 3.03.2015р. по 2.09.2015р. включно.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 за умовами кредитного договору від 4 червня 2008 року мала повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконує цих обов'язків, у звязку з чим станом на 8.07.2015 року має прострочену заборгованість в загальному розмірі 1 793 657,24грн., яка складається із тіла кредиту в розмірі 1 484 713,88грн., відсотків-239 158,39грн., пені-65 667,68грн. та 3% за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу та відсотках-4117,29грн. Письмова вимога АТ "Дельта Банк" про погашення боргу та наслідки її невиконання у виді звернення стягнення на предмет іпотеки направлена відповідачці 16.07.2015 року, залишена останньою без задоволення (а.с.34).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» відсутні з огляду на те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання у такий спосіб.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

У пункті 12 іпотечного договору від 4 червня 2008 року ( а.с.27) сторони обумовили такі способи задоволення вимог іпотеко держателя: за рішенням суду (п.п.12.1), у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.п.12.2) і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження, викладене у підпунктах 12.3.1 і 12.3.2.

Підпунктом 12.3.1 встановлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобовязання в порядку, передбаченому ст.37 ЗУ «Про іпотеку». У випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої цим підпунктом, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

У постанові №6-124цс13 від 11 грудня 2013 року Верховний Суд України сформулював таку правову позицію у спорах щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки: «Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.»

Разом з тим, у 2016 році Верховний Суд України, переглядаючи судові рішення, якими задоволені вимоги Банків про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, зробив висновок про те, що судами неправильно застосовані норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» (постанови ВСУ № 6-1219цс16 від 14 вересня 2016 року, № 6-1243цс16від 28 вересня 2016 року, № 6-1625цс16 від 26 жовтня 2016 року, № 6-2457цс16 від 2 листопада 2016 року). Хоча у вказаних справах судові рішення залишені без змін, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що задоволення вимог іпотекодержателя за відповідним застереженням в іпотечному договорі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом захисту порушеного права.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.2 ст.309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

При вирішенні цього спору суд першої інстанції врахував останні правові висновки Верховного Суду України у подібних правовідносинах і правильно застосував норми матеріального права, яким вони врегульовані.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3