йСправа № 304/437/17 Провадження № 6/304/3/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

при секретарі Гавій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання в. о. начальника Перечинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

в. о. начальника Перечинського районного відділу державної виконавчої служби звернулася до суду з поданням, у якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобовязань, покладених на нього за виконавчим листом № 2-1668/12, виданим 15 червня 2012 року. Мотивує його тим, що на виконанні Перечинського районного відділу ДВС знаходиться виконавче провадження 51312047 з виконання виконавчого листа № 2-1668/12, виданого 15 червня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 180 648 грн. та 1 806 грн. судового збору. 06 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа, якою зобовязано боржника подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. На сьогоднішній день рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не вчинено. Крім цього, 24 листопада 2016 року на адресу боржника надіслано виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень, однак ОСОБА_1 до відділу не зявився, про причини неявки не повідомив. У звязку з вищенаведеним, державним виконавцем надіслано запити до реєструючих установ для встановлення майнового стану боржника, однак згідно інформації таких у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, кошти на рахунках відсутні. Оскільки до теперішнього часу боржником суми боргу не сплачено, не вчинено жодних дій спрямованих на виконання рішення суду, тому враховуючи положення ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» просить подання задовольнити.

У судове засідання в. о. начальника Перечинського районного відділу державної виконавчої служби не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце його розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні встановлено, що у Перечинському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1668/12, виданого 05 червня 2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 180 648 грн., а також 1 806 грн. судового збору.

Як вбачається з матеріалів подання, головним державним виконавцем 06 червня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику ОСОБА_1 встановлено строк для добровільного виконання судового рішення до 12 червня 2016 року.

Однак як вбачається із самого подання, з боржника на користь ОСОБА_3 не було стягнуто жодної суми грошових коштів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до пункту 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзді боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього за рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження». Обовязок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Отже, сама по собі заборгованість за виконуваним судовим рішенням не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобовязання.

Так, відповідно до висловленої Верховним Судом України позиції щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, позначає з обєктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, у п. 50 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05 від 11 липня 2013 року, набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року) сформульовано основні принципи оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування. Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що національна влада зобовязана забезпечити, щоб втручання у право особи на виїзд з країни першопочатково було виправдано та співмірно з урахуванням обставин справи.

Так, як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем 13 червня 2016 року було надіслано запити до реєструючих установ з метою виявлення майна боржника. Однак, доказів існування чи відсутності майна у боржника ОСОБА_1 виконавцем до подання не приєднано.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, в. о. начальника Перечинського районного відділу державної виконавчої служби посилається на те, що у ОСОБА_1 існує заборгованість зі сплати боргу у розмірі 180 648 грн., однак не надає доказів того, що боржник отримував документи, які виносились у процесі виконання виконавчого провадження, а також, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання боргових зобовязань, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості або безпідставно не зявлявся на виклики державного виконавця. Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обовязків.

Крім цього, в матеріалах подання немає жодних актів державного виконавця чи письмових пояснень щодо причин несплати боржником суми боргу, не наведено будь-яких належних доказів про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязань, зокрема, ненадання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, чи своєчасної неявки за викликом державного виконавця тощо.

Також у матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не наведено достатніх обґрунтувань того, чи дійсно боржник свідомо в повній мірі не виконує належні до виконання зобовязання, чи у нього є на це обєктивні причини, а тому подання є передчасним, у звязку з чим до задоволення не підлягає.

Керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

у задоволенні подання в. о. начальника Перечинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_4