Провадження № 22-ц/773/540/17 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, та апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_7 акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4 (скорочено ПАТ «Брокбізнесбанк») в липні 2015 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 04.06.2007 р. між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 341/07, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 63 551,00 грн. під 17% річних з кінцевим терміном повернення до 01 червня 2012 року для придбання транспортного засобу. З метою забезпечення виконання зобов'язань 04.06.2007 року між ОСОБА_6 та банком було укладено договір поруки № 341/07 від 04.06.2007 року, з згідно з яким остання зобов'язується перед кредитором відповідати всім своїм майном за виконання ОСОБА_5 всіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 341/07 від 04.06.2007 року. Посилаючись на те, що відповідачі взяті на себе зобовязання за договором не виконують, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів в користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 126212,39 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2017 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) в користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 94436 (дев'яносто чотири тисячі чотириста тридцять шість) гривень 89 копійок. Також судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором в сумі 94436,89 грн. та постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог банку відмовити в повному обсязі.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивач ОСОБА_7 акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу позивача з підстав, що в ній наведені, а апеляційну скаргу відповідача не визнав та просив її відхилити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5, а апеляційну скаргу позивача не визнав та просив її відхилити.

Інші особи в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача та апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості по кредитному договору перед банком, до стягнення підлягає заборгованості в сумі 94436,89 грн., у задоволенні вимог банку щодо стягнення із відповідачів в користь позивача штрафу за порушення вимог договору застави автотранспорту за реєстр. № 2485 від 27.06.2007 року у розмірі 31775,50 грн. суд відмовив, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачами умов договору застави, не надано суду доказів щодо укладення між сторонами вищевказаного договору, а наявний в матеріалах кредитний договір не містить вказівок на зобов'язання відповідачів сплатити вказаний вид неустойки у разі порушення умов кредитного договору. Також суд відмовив в частині заявлених вимог до поручителя ОСОБА_6, оскільки, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

04 червня 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 341/07, згідно з яким позичальнику було надано кредит в сумі 63551,00 грн. під 17% річних з кінцевим терміном повернення до 01 червня 2012 року для придбання транспортного засобу (а.с. 7-11).

01 вересня 2008 року ОСОБА_5 та банком було підписано додаткову угоду до кредитного договору № 341/07 від 04.06.2007 року про внесення змін та доповнень в п. 1.1. даного кредитного договору, згідно з яким позичальник зобов'язувався виплатити банку суму кредиту в рамках наданого кредиту зі сплатою 20% річних (а.с. 12).

Того ж дня між сторонами було укладено додаток № 1 до додаткової угоди № 1 від 01.09.2008 року до кредитного договору № 341/07 від 04.06.2007 року (а.с. 13-14).

З метою забезпечення виконання зобов'язань 04.06.2007 року між ОСОБА_6 та банком було укладено договір поруки № 341/07 від 04.06.2007 року, відповідно до якого остання зобов'язується перед кредитором відповідати всім своїм майном за виконання ОСОБА_5 всіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 341/07 від 04.06.2007 року (а.с. 15).

02 вересня 2009 року між банком та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 341/07 від 04.06.2007 року про внесення змін та доповнень до п. 1.1. та п. 1.2. договору поруки, відповідно до яких ОСОБА_6 зобов'язується перед кредитором відповідати всім своїм майном за виконання ОСОБА_5 всіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 341/07 від 04.06.2007 року зі сплатою 20% річних (а.с. 16).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вищевказаною нормою прописаний принцип свободи договору, який є одним із загальних принципів цивільного законодавства, є основним принципом договірного права та передбачає свободу субєктів цивільного права з вибором контрагента, а також вільне узгодження самих умов договору.

Пунктом 3.1. договору поруки № 341/07 від 04.06.2007 року визначено, що цей договір діє з моменту його підписання і діє до повного його виконання сторонами. Пунктом 3.2. вказаного договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку зобов'язання не пред'явить позову до поручителя.

В постанові Верховного суду України від 17.09.2014 року в справі № 6-53цс14 наведено обовязкову для судів в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України наступну правову позицію: виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Умовами кредитного договору визначено, що погашення суми кредиту здійснюється позичальником щомісячно до 10-го числа, згідно графіку (а.с. 7, 12-14).

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 ст. 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

ОСОБА_5 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим у нього станом на 24.06.2015 року виникла заборгованість перед ПАТ «Брокбізнесбанк», яка, відповідно до розрахунку банку, становить 126212 (сто двадцять шість тисяч двісті дванадцять) грн. 39 коп. та складається з 28241,84 грн. - заборгованість по кредиту, 5540,01 грн. -заборгованість за процентами, 25833,27 грн. - пені/неустойки за прострочення сплати кредиту, 2743,64 грн. - пені/неустойки за прострочення сплати процентів, 27823,41 грн. - суми індексації простроченої заборгованості, 4254,72 грн. - розміру процентів за неправомірне користування чужими коштами, 31775,50 грн. - штраф за порушення вимог договору застави автотранспорту за реєстр. № 2485 від 27.06.2007 року (а.с. 21-28).

Доказів належного виконання зобовязання відповідачем або виконання в іншому розмірі, як те вказав позивач у своєму розрахунку, відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно постанови Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частина 1 ст. 264 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, зводяться до того, що відповідач вважає, що позивач звернувся з позовом до суду після спливу позовної давності. Однак, з розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору вбачається, що відповідач ОСОБА_5 здійснював платежі по кредиту, зокрема, 03.08.2012 р., 10.09.2012 р., 09.10.2012 р., 01.07.2014 р., а з позовом позивач звернувся до суду 31.07.2015 р., тобто в межах строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції, що у задоволенні вимог банку щодо стягнення із відповідачів в користь позивача штрафу за порушення вимог договору застави автотранспорту за реєстр. № 2485 від 27.06.2007 року у розмірі 31775,50 грн. слід відмовити, оскільки позивачем у порядку визначеному ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено порушення відповідачами умов договору застави та відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в цій частині. З розрахунку заборгованості вбачається, що штраф позивачем нараховано за порушення відповідачем п. 17.1. договору застави автотранспорту за реєстр. № 2485 від 27.06.2007 року, який передбачає обовязок ОСОБА_5 застрахувати транспортний засіб та надати банку договір страхування та докази сплати страхового платежу. Доказів порушення вказаних вимог ОСОБА_5 банк не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 60 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На основі зясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції на законних підставах дійшов висновку про часткове задоволеня позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг були предметом дослідження судом першої інстанції і їм дано правильну правову оцінку в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4, відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді