Справа № 685/355/17
Провадження № 2/685/147/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Дондель Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

та представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь цивільну справу за позовом ОСОБА_5, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6, до ОСОБА_7 сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, про встановлення факту родинних відносин та визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати недійсним заповіт, складений її бабою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та посвідчений ОСОБА_7 сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області 26 вересня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заповіт посвідчений секретарем сільської ради, який не був уповноважений вчиняти заповіти, так як відповідного рішення Вороновецькою сільською радою не приймалося, оскільки в оскаржуваному заповіті про нього не зазначено.

Також позивач в обґрунтування недійсності заповіту зазначає недотримання вимог щодо посвідчення заповіту за обовязкової присутності свідків, в заповіті не зазначено адреси та місця народження особи, якій спадкодавець заповів майно, що призведе до неможливості нотаріусом ідентифікувати особу при вчиненні нотаріальних дій.

ОСОБА_3 того, підставами недійсності заповіту, як правочину, позивач зазначає складення заповіту ОСОБА_8 в стані спяніння, тому вона не могла керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення.

В ході судового розгляду позивач збільшила свої позовні вимоги, заявивши вимогу встановити факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_8

В ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представником відповідача ОСОБА_7 сільським головою ОСОБА_2 позовних вимог в частині визнання заповіту недійсним не визнано, так як при його реєстрації було дотримано вимог законодавства. Вимогу встановлення факту родинних відносин визнав, оскільки знає, що позивачка з померлою ОСОБА_8 є родичами.

Представником третьої особи ОСОБА_3 позовних вимог в частині визнання заповіту недійсним також не визнано, при вирішенні позову в частині встановлення факту покладається на розсуд суду.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи судом не вбачається підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Статтями 1216 та 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється з заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийнятті спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповітом, згідно статей 1233 та 1235 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Виходячи з даних норм вбачається, що заповіт являється одним з видів правочину, тобто, згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, тому на нього поширюється загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України (Спадкове право) немає відповідного правила.

Відповідно до заповіту ОСОБА_8, посвідченого секретарем Воронівецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області 26 вересня 2016 року за № 36 ОСОБА_9, все належне їй майно, з чого б воно не складалося, де б воно не знаходилося і взагалі, все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_8 померла 12 грудня 2016 року, що підтверджується довідкою Теофіпольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 05 липня 2017 року № 1067/15.18.4-36.

Згідно довідки приватного нотаріуса Теофіпольського районного нотаріального округу ОСОБА_10 від 15 червня 2017 року № 262/01-16, в провадженні нотаріуса перебуває спадкова справа після смерті ОСОБА_8, яка заведена за заявою ОСОБА_3, спадкоємця за заповітом, посвідченим 26 вересня 2016 року ОСОБА_7 сільською радою за р. № 36, також зареєстровані заяви ОСОБА_6 від 26 грудня 2016 року та ОСОБА_5 від 10 січня 2017 року, інших спадкоємців, які прийняли або відмовилися від прийняття спадщини, немає.

Таким чином, у даних правовідносинах є спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 між спадкоємцем за законом ОСОБА_5 та спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3

Сторонами, згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, у цивільному процесі є позивач та відповідач, тобто сторони це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом.

Виходячи з розяснень, даних Пленумом Верховного ОСОБА_10 України у пункті 26 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, які посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Обґрунтовуючи недійсність заповіту, посилаючись на неправомірність нотаріальної дії по посвідченню даного заповіту, вчиненої посадовою особою місцевого самоврядування в силу наданих частиною першою статті 37 Закону України «Про нотаріат», позивач свою вимогу заявляє не до спадкоємця за спірним заповітом ОСОБА_3, який також претендує на спадщину і наявність якого перешкоджає позивачу прийняти спадщину за законом, а до органу, посадова особа якого посвідчила цей заповіт.

Заміна неналежного відповідача або залучення співвідповідача, згідно ст. 33 ЦПК України, можлива лише за клопотанням позивача, у звязку з чим судом, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, неодноразово, в ухвалах від 28 березня та від 28 квітня 2017 року доводилося до відома позивача та її представника право звернутися з позовом до належного відповідача ОСОБА_3, це питання обговорювалося у судових засіданнях в ході судового розгляду, неналежність відповідача стало підставою для відмови в забезпеченні позову згідно ухвали від 02 червня 2017 року, однак таких клопотань від сторони позивача до кінця розгляду справи не надійшло.

Враховуючи те, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3, як особа, яка має відповідати за даним позовом, не залучена до участі у справі, тому суд, враховуючи його право на доступ до правосуддя, за даних обставин позбавлений можливості вирішувати його права та обовязки щодо спадщини ОСОБА_8 у спорі з іншими спадкоємцями на цю спадщину та давати оцінку доказам, наданих сторонам на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Залучення судом за власною ініціативою спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, не надає підстав для оцінки обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки обсяг прав третьої особи істотно менший за обсяг прав відповідача, що позбавляє ОСОБА_3 можливості належним чином захищати свої права.

Оскільки позовних вимог до спадкоємця за спірним заповітом, який є належним відповідачем за позовом про визнання недійсним заповіту, заявлено не було, тому підстав для задоволення позову немає.

Судом також не вбачається підстав для задоволення вимоги встановлення факту родинних відносин, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 234 та 256 ЦПК України факти, що мають юридичне значення, в тому числі факт родинних відносин встановлюється судом, якщо від цих фактів залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Після початку судового розгляду справи за позовом про оскарження заповіту, позивачем, з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, заявлена позовна вимога встановлення факту родинних відносин позивача із спадкодавцем у звязку з наявністю спору щодо заповіту.

Позивачем не доведено, що за відсутності факту родинних відносин між нею та покійною ОСОБА_8 вона позбавлена можливості прийняття спадщини, враховуючи наявність чинного заповіту на іншу особу та відсутність вимог до спадкоємця за заповітом у справі про визнання заповіту недійсним, тому немає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин за наявного складу осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1223, 1233, 1235 ЦК України, ст.ст. 35, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.П. Самойлович