Провадження № 2/359/936/2017
Справа № 359/234/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області, ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Бориспільська місцева прокуратура, про захист цивільних справ та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2017 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 МРУЮ за рахунок Державного бюджету України на її користь моральну шкоду в сумі 36 000 гривень шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України.

Свої вимоги позивач обґрунтувала наступним. В 2008 році позивач в ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Тростянецького райсуду від 18.12.2009 року винним в ДТП визнаний та засуджений ОСОБА_3, з якого на користь позивача стягнуто 35000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. Виконавчий лист перебував на виконанні у Тростянецькому ДВС, однак 19.09.2011 року був направлений на виконання до ОСОБА_2 ВДВС, у звязку з тим, що засуджений вибув в м.Бориспіль. Виконавчий лист у ОСОБА_2 ВДВС перебуває з 19.09.2011 року, тобто більше пяти років, а вирок на сьогоднішній день так і не виконаний і кошти з боржника не стягнуто. Позивач вважає, що службові особи ДВС бездіють і не вживають заходів до примусового виконання рішення, оскільки божник ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду і залишається при цьому без наказаним. Також зазначила, що в квітні 2016 року вона зверталася до суду із скаргою про визнання незаконної бездіяльності начальника ВДВС ОСОБА_2 МУЮ та старшого державного виконавця, на що 26.05.2016 року ухвалою Тростянецького райсуду її вимоги були задоволені. Однак після зазначеного рішення суду виконавча служба її так і не повідомила про хід виконання по виконавчому листу. Невиконання рішення суду впливає на її стан здоровя, на неодноразові її звернення виконавча служба не реагує та ніяких дій не вчиняє по стягненню заборгованості, а вона є інвалідом, і така неповага її пригнічує. А тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди за бездіяльність ДВС і її зневагу в сумі 36 000 грн., по 20 грн. за кожен день бездіяльності службових осіб виконавчої служби, з розрахунку: 5 років=60 місяців х 30 днів=1800 днів, 20грн.х1800 дн.= 36000 грн.

Позивач в судове засідання не зявилась, однак направила суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області- Подольський А.А., що діяв на підставі довіреності, позов не визнав, надав письмові заперечення на позовну заяву. Вказав, що дійсно на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 42833483 на підставі виконавчого листа № 1-19 виданого 04.01.2010 Тростянецьким районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 35000 грн. моральної шкоди. Вказане виконавче провадження відкрито 03.04.2014. Під час проведення виконавчих дій, майна, на яке можливо звернути стягнення, що належить боржнику, не виявлено, а сам боржник, за місцем реєстрації не проживає. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду у Київській області № 359/11230/14-ц від 25.11.2014 оголошено в розшук боржника ОСОБА_3 Позивач посилається на ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 26.05.2016 про визнання бездіяльності державного виконавця Відділу під час виконання зазначеного виконавчого провадження, як на преюдиціальну обставину для відшкодування шкоди. Разом із тим вона не зверталася до суду з позовом про встановлення факту неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди. Вказав на те, що належним доказом неправомірних дій державного виконавця є саме судове рішення, а тому позивачем не доведено факту заподіяння йому шкоди діями посадових осіб ОСОБА_2 відділу ДВС. Вважає, що позивачем не доведено факт завдання шкоди посадовими особами ОСОБА_2 міськрайонного выддылу державної виконавчої служби, наявність причинно-наслідкового звязку між бездіяльністю органу ДВС та настанням такої шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України Київської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив на адресу суду заперечення проти позову. Мотивував тим, що вимоги позивача безпідставні, а також, що Казначейство не несе відповідальності за дії органів державної влади та їх посадових осіб, стягнення коштів з органів Казначейства не відповідають встановленому способу захисту порушеного права, а тому не має жодних правових підстав для відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків. Факт, заподіяної моральної шкоди позивачеві вважає не доведеним, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_2 місцевої прокуратури - прокурор Кульбачний О.С. заперечував проти задоволення позову. В судовому засіданні надав письмові заперечення на позовну заяву. Посилаючись на п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вважав, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Належним доказом протиправних дій державного виконавця є, як правило відповідне судове рішення сулу, що набрало законної сили. Зазначив, що належного доказу спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 до суду не надала. Посилаючись на норми ст.1173 ЦК України, вважав що умовою задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, можливе тільки у разі задоволення вимоги про визнання дій державного виконавця неправомірними. Доводи позивача щодо бездіяльності державного виконавця є необґрунтованими та невмотивованими, тому і просив суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення представників відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Вказана норма кореспондується з ст.5 цього Закону, згідно якої державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених ним Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на 5.10.2016 року, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Крім того, статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Судом встановлено, що на виконанні у ОСОБА_2 міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 42833483 на підставі виконавчого листа № 1-19 виданого 04.01.2010 Тростянецьким районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 35000 грн. моральної шкоди.

Вказане виконавче провадження відкрито 03.04.2014року. Зазначена обставинами сторонами не оспорюється, а також встановлена ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 26.05.2016 року за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність начальника відділу Державної виконавчої служби ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5, старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 (а.с.4-7).

Так, позивач в позовній заяві зазначила, що на неодноразові її звернення інформації про хід виконання по виконавчому листу не отримувала, в тому числі посадовими особами відділу державної виконавчої служби необхідних заходів примусового виконання щодо стягнення заборгованості не вчинялося.

Не погоджуючись з бездіяльністю посадових осіб ДВС ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції, при виконанні рішення суду від 18.12.2009 року, позивачем вказані дії були оскаржені до Тростянецткого районного суду Сумської області.

Вищезазначеною ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області № 588/487/16-ц від 26.05.2016 заявлені вимоги ОСОБА_1 були задоволені: визнано незаконною бездіяльність начальника відділу ДВС ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 08.12.2015 р.; визнано незаконною бездіяльність старшого державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції ОСОБА_7 при забезпеченні виконання виконавчого листа № 1-19 від 18.12.2009 року, виданого 04.01.2010 Тростянецьким районним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 35 000 грн. (а.с.4-7).

Водночас суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 не порушувала в своїй скарзі питання щодо зобов'язання державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити її порушені права чи свободи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені часті, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.3 ч.2ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, у випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень викладених п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173,1174 ЦК України, враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за спричинення шкоди, як зазначено в п. 28 постанови Пленуму ВССУ № 6, є правопорушення, що включає такі складові елементи як: завдану шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005р. у справі №32/421.

Разом з тим, як на доказ бездіяльності посадових осіб відділу ДВС ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції в ході виконання рішення № 1-19 від 18.12.2009 року, позивач посилається на ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області № 588/487/16-ц від 26.05.2016.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

При визначенні підстав для стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. №24-152/0/4-13 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі" факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду).

В абзаці 2 пункту 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричинення їй діями (рішенням, бездіяльністю) відповідачів моральної шкоди, повязаної з виконанням рішення суду від 18.12.2009р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 214, 215,267 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області, ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Бориспільська місцева прокуратура, про захист цивільних справ та відшкодування моральної шкоди відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів