Справа № 712/5161/17
Провадження № 2/712/1559/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року м. Черкаси

Суддя Соснівського райсуду м. Черкаси Романенко В.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про припинення стягнення аліментів з позивача та заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про припинення стягнення аліментів з позивача та заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про припинення стягнення аліментів з позивача та заборгованості передано для розгляду судді Романенко В.А.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Частиною 3 статті 23 ЦПК України визначено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку зясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Суддя Романенко В.А. знаходиться в дружніх стосунках зі сторонами по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про припинення стягнення аліментів з позивача та заборгованості, а тому даний факт може викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України» від 28.10.1998 р. у справі «Веттштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язанні між собою («Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарии», а також «Екедемі Трейдинг Лтд» та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і засад судочинства.

Суддя звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гепотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах «Белілос проти Швейцарії», «Очолан проти Турції». Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії».

Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків …».

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, як домогаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ).

За таких обставин вважаю за доцільним заявити собі самовідвід.

Беручи до уваги, що суддя не повинен допустити сумніву в його об'єктивності, неупередженості в справі, використання цих обставин як таких, що можуть поставити під сумнів законність, об'єктивність, безсторонність і справедливість судового рішення та враховуючи наявність передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 20 ЦПК України підстави для подання заяви про самовідвід, для забезпечення усунення сумнівів щодо неупередженості чи обєктивності в розгляді даної цивільної справи суд вважає за необхідне задовольнити самовідвід та передати справу на розгляд іншому судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦПК України у разі задоволення заяви про самовідвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною третьою статті 1 1-1 цього Кодексу.

Керуючись ст. 11-1, 20-25, 209-210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Самовідвід головуючого задовольнити.

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про припинення стягнення аліментів з позивача та заборгованості на розгляд іншому судді цього суду відповідно до ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: