У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, треті особи: Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання батьківства, за касаційною скаргою Виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання батьківства.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що з 2009 року по червень 2015 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_9, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 народила від нього доньку ОСОБА_10, яку обоє батьків спільно виховували та утримували. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла, донька залишалася із позивачем. Оскільки за життя ОСОБА_9 батьківство ОСОБА_6 не оформлене в установленому порядку, тому позивач просив суд визнати батьківство над ОСОБА_10

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано останнього батьком ОСОБА_10, народженої ІНФОРМАЦІЯ_3 матір'ю ОСОБА_9, про що здійснено актовий запис про народження Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області від 20 вересня 2013 року № 3591.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 народила доньку - ОСОБА_10 Згідно із копією актового запису про народження від 20 вересня 2013 року № 3591 у графі «відомості про батька» записаний ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 трагічно загинула. Із копії заяви ОСОБА_9, 20 вересня 2013 року посвідченої у нотаріальному порядку, вбачається, що батьком ОСОБА_10 є ОСОБА_6

Згідно із довідкою обласної комунальної установи «Вінницька обласна станція переливання крові» вбачається, що донор ОСОБА_6 15 серпня 2013 року здавав кров на перший пологовий будинок, жіноча консультація, для ОСОБА_10.

Відповідно до письмової домовленості від 09 червня 2015 року, ОСОБА_7 (мати ОСОБА_9) та ОСОБА_6 домовилися про те, що дитина проживатиме у АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_8 ОСОБА_7 зобов'язалася створити належні умови проживання за вказаною адресою для ОСОБА_6 та ОСОБА_10, не вчиняти перешкод щодо спілкування, участі у вихованні дитини (спільні прогулянки, за домовленістю із дозволом на виїзд дитини за межі населеного пункту, до м. Вінниці, враховуючи стан здоров'я дитини).

Згідно із характеристиками позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває, по місцю проживання у мікрорайоні «Пирогово» позивач характеризується позитивно, скарг щодо нього не зареєстровано, він працевлаштований, по місцю роботи також характеризується позитивно.

Згідно із зверненням позивача від 24 червня 2015 року до Вінницької обласної державної адміністрації, після смерті матері ОСОБА_10, остання проживала з ним у м. Вінниці, однак 09 червня 2015 року на переконання начальника Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації ОСОБА_12 тимчасове місце проживання дитини разом з позивачем визначено у будинку ОСОБА_8, де також проживала ОСОБА_7 Через це й була письмово складена вищевказана домовленість щодо спільного виховання дитини. Після, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання його батьківства відносно малолітньої ОСОБА_10 У ОСОБА_7 позивач проживав спільно із дитиною три дні, після чого вона його вигнала з будинку, він позбавлений можливості бачитися з дитиною, виховувати та утримувати її. Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації на його звернення з приводу порушення ОСОБА_7 умов домовленості не реагує, жодних належних заходів не вживає, не здійснила на його вимогу перевірку умов проживання дитини, окремі дії вчиняє формально, тому позивач просив Вінницьку районну державну адміністрацію доручити представляти інтереси його дитини Службі у справах дітей Вінницької міської ради.

Розпорядженням голови Вінницької районної державної адміністрації від 08 липня 2015 року № 313 ОСОБА_10 наданий статус дитини-сироти, вона тимчасово влаштована у сім'ю родича ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року призначено судово-генетичну експертизу методом ДНК, на вирішення якої ставилося питання, чи являється ОСОБА_6 біологічним батьком ОСОБА_10 Вказаною ухвалою суду зобов'язано ОСОБА_8, у сім'ї якого тимчасово проживає дитина, забезпечити доставку останньої у експертну установу для проведення зазначеної експертизи. Вказана письмова вимога двічі направлялася судом ОСОБА_8 про явку на 01 грудня та 23 грудня 2015 року, однак виконана не була. Станом на 01 грудня за повідомленням ОСОБА_8 дитина хворіла, а поява в його домівці працівників правоохоронних органів за зверненням Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації для супроводу дитини у експертну установу 23 грудня 2015 року розцінена ОСОБА_8 як протиправні дії. Експертиза у справі не проведена, оскільки всупереч вказаної ухвали суду ОСОБА_8, у сім'ю якого тимчасово влаштована ОСОБА_10 та Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації не забезпечили доставку дитини у експертну установу для проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно зі ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Як роз'яснено п. п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно із якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Згідно із положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі вказаних відомостей, що засвідчують походження дитини від позивача, зібраних відповідно до ЦПК України, та з урахуванням ст. ст. 126, 128 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність батьківства позивача відносно дитини - ОСОБА_10, народженої ІНФОРМАЦІЯ_3 матір'ю ОСОБА_9

Доводи касаційної скарги про те, що до ЄРДР внесено відомості про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10, колегією суддів не приймаються, оскільки таке не є підставою вважати ОСОБА_6 не батьком ОСОБА_10 Також спростовуються доводи заявника, щодо не оплати ОСОБА_6 генетичної експертизи, оскільки проведення вказаної експертизи не відбулося у зв'язку із неявкою дитини для відбору експериментальних зразків.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова