Є.У.№366/985/17;
№2/366/224/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

04 травня 2017 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

за участю сторін:

позивача -ОСОБА_1,

відповідач-не з»явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1

Позивач мотивує позов тим, що відповідачка ОСОБА_2, як колишня дружина її сина,ОСОБА_3, після реєстрації шлюбу була зареєстрована у спірному будинку, але ніколи в ньому не проживала. Син,ОСОБА_3 та відповідача, його дружина,ОСОБА_2. Як молода сім»я, проживали окремо,орендуючи житло. В 2015 році сім»я сина розпалася, шлюб розірвали,а відповідачка разом із сином,її онуком-ОСОБА_4, виїхала з смт. Іванків на інше місце проживання. Наскільки їй відомо,то це м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, але точної адреси її проживання вона не знає.

Рішення про зміну місця проживання відповідачка прийняла самостійно,ніхто її не примушував.

Однак, формально визнається її право користування вказаним житлом,що суттєво порушує її права власника, оскільки вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 391 Цивільного кодексу України передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника(або колишній член сім»ї власника) житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

За клопотанням позивачки справа розглядається в заочному провадженні,порядку ст..ст.224-226 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач підтримала позов.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася. Судом повідомлена відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України за допомогою оголошення в газеті «Час Київщини» №14 від 14 квітня 2017 року.

Свідок ОСОБА_5. суду пояснила,що знає позивачку ОСОБА_1 та відповідачку ОСОБА_2. Син ОСОБА_6 дружив з її сином. З ОСОБА_2 вона познайомилася тоді,коли син позивачки з нею одружився. ОСОБА_2 не місцева, але звідки вона,їй не відомо. Після одруження її з ОСОБА_3, ті проживали в орендованому житлі,що розташоване в смт. Іванків навпроти районної поліклініки,але адресу вона не знає. В будинку АДРЕСА_1,за місцем проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 не проживала. В смт. Іванків ОСОБА_2 не проживає досить давно.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила,що ОСОБА_1 її сусідка. Знає,що син ОСОБА_6 -ОСОБА_3 ,- одружився з ОСОБА_2, але в будинку АДРЕСА_1 його сім»я не проживала. Вона бачила,що син з дружиною та їх дитиною приїжджали до ОСОБА_6 в гості,але де вони жили, вона не знає.

Вислухавши позивача,допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України(далі-ЦК) правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб.

З Договору дарування від 21.07.1993 року слідує,що ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_11 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1

Договір посвідчено державним нотаріусом ОСОБА_12,за реєстром №1036 та зареєстровано в Києво-Світошинському БТІ.

З копії свідоцтва про одруження слідує,що ОСОБА_13 та ОСОБА_11 уклали шлюб, який було зареєстровано 11 жовтня 1996 року у виконкомі Ладижицької сільської ради, актовий запис №7.Дружині та чоловіку присвоєно прізвище-Василенко.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Отже,з огляду на вимоги ст. 316 ЦК України, ОСОБА_1 своє право власності здійснює відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб,проте, позивач не може в повній мірі за своєю волею розпорядитися спірним будинком,тобто,скористатися своїм правом розпорядитися будинком,оскільки в ньому зареєстрована відповідачка,що свідчить про її формальне право на користування вказаним житлом.

Право власності є непорушним та захищається законом( ст. 41 Конституції, ст. 321 ЦК України).

З норми ст. 319 ЦК України слідує,що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також власник зобов»язаний дотримуватися закону та моральних засад суспільства.

З будинкової книги слідує,що в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м.Кіровоград.

З актів підтвердження фактичного проживання на території Іванківської селищної ради від 18.11. 2015 р., від 26.03. 2015 р., від 13.08.2015 р., від 06.09.2016 року, від 15.03. 2017 року слідує,що комісія, яка перевіряла факт проживання ОСОБА_2 за місцем її реєстрації- АДРЕСА_1,- встановила,що ОСОБА_2,яка зареєстрована в АДРЕСА_1,за місцем реєстрації не проживає.

З довідки Іванківської селищної ради, витребуваної судом в порядку ст..122 ЦПК України, слідує,що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в АДРЕСА_1, але за місцем реєстрації не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати,визначається його власником.

Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік,якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналогічна норма закріплена в ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України.

Отже, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу з ОСОБА_3,- перестала бути членом його сім»ї,але не є членом сім»ї ОСОБА_1,оскільки в судовому засіданні встановлено,що ОСОБА_2 у спірному будинку не проживала, її місце проживання зберігалося формально, лише шляхом реєстрації у спірному будинку.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила статті 162 цього Кодексу.

З пояснень позивачки та свідків,письмових матеріалів справи, слідує,що відповідачка у спірному житлі не поживала і не мала наміру повертатися в нього для проживання.

Отже, ОСОБА_2,1980 р.н. понад один рік відсутня в будинку АДРЕСА_1 а тому позов слід задовольнити.

Оскільки відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору(постраждала 1 категорії,посвідчення НОМЕР_1),судові витрати слід стягнути з відповідачки на користь держави.

На підставі наведеного, ст. 41 Конституції України,ст.ст. 316,317,319,321,405 Цивільного кодексу України, ст. 156 Житлового кодексу України, керуючись ст. ст. 10 , 60, 88, 208- 215 ,224-226 ЦПК України , ст. 4,ст..5 Закону України «Про судовий збір», суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити..

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення є підставою для реєстрації вибуття ОСОБА_2 із вказаної адреси.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640грн.00 коп.

Відповідач може подати до Іванківського районного суду заяву про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з часу отримання копії заочного рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подачі апеляції-після прийняття рішення апеляційним судом.

Суддя: Н.А.Тетервак