Справа №345/4695/16-ц
Провадження № 2/345/289/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2017 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га по вул. Івасюка, 3 в м. Калуш, Івано-Франківська область; та право на 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва по вул. Івасюка, 3 в м. Калуш, Івано-Франківська область.

Позов мотивовано тим, що 04.10.2008 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу народилась дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Калуського міськрайонного суду від 13.10.2016 р. шлюб між ними розірвано.

В період шлюбу сторонами набуте нерухоме майно, а саме, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га (кадастровий номер :29:004:0040) по вул. Івасюка, 3 в м. Калуш, набута на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки № 1522, виданого 18.07.2014 р. приватним нотаріусом Калуського МНО ОСОБА_6

На цій земельній ділянці збудований будинок, який є практично повністю готовий для проживання в ньому. До будинку прибудований гараж, підведене світло та вода, є криниця. Дане домоволодіння та земельна ділянка, на якій воно знаходиться, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивача та її колишнього чоловіка ОСОБА_2 На сьогоднішній день сторони не можуть домовитись про порядок поділу нерухомого майна, тому позивач змушена звернутися до суду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Позивач наголосила, що вони з чоловіком завжди спільно приймали рішення, які стосувались життя та інтересів сімї. Кошти на спірний будинок вони відкладали, а також, в подальшому використовували кошти із законного джерела доходу їхньої заробітної плати, а також допомагали батьки подружжя. Позивач та її родичі брали особисту активну участь в будівництві будинку. Жодного разу чоловік не заводив розмови про те, що їм потрібно позичити гроші на будівництво будинку. Позивачу не було відомо про укладення договорів позики на такі великі суми коштів її чоловіком ОСОБА_2

Сторона позивача зазначає, що такі договори не могли бути укладені в інтересах сімї, оскільки, по-перше, дружина, як член сімї, інтересів якої прямо торкається укладення таких договорів, не надавала згоди на їх укладення, по-друге, зважаючи на суми коштів у розписках, такі договори не могли відповідати інтересам їхньої сімї, так як вони б не змогли віддати ці кошти у зазначений в розписках термін, адже всі вільні кошти, наявні у них, йшли на будівництво будинку. Тому, незрозуміло, які саме інтереси сімї мав би враховувати відповідач, коли, нібито, позичав ці кошти. Розписки зявилися лише після позову про розподіл спільного майна подружжя, що свідчить про намагання відповідача уникнути реального поділу майна та ставить, взагалі, під сумнів як факт укладення договорів позики з метою настання юридичних наслідків, так і час укладення таких договорів, а тому дані розписки є неналежними доказами.

Тому позивач та її представник просять позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову з тих підстав, що позивач не зазначає джерела походження коштів, за які набуте спірне майно. Відповідач ствердив, що 03.06.2014 року він позичив у ОСОБА_7 7800 євро з терміном повернення до 01.02.2018 року для придбання земельної ділянки. Крім того, будівництво житлового будинку за адресою вул. Івасюка, 3 в м. Калуш здійснювалось відповідачем за позичені кошти, зокрема, в: ОСОБА_8 позичено 6500 доларів США (розписка від 02.11.2014 року); ОСОБА_7, окрім 7500 євро, також позичено 15400 євро (розписки від 05.01.2015року та 15.05.2015р.); ОСОБА_9 позичено 11000 доларів США (розписка від 15.09.2015 року). На даний час позичені кошти не повернуті. Кошти отримані як весільний подарунок, а також заробітну плату подружжя витрачало на поточні покупки, на одяг і на відпочинок.

Оскільки, позивач не визнає себе як солідарного боржника за зобовязаннями, що виникли з договорів позик, у той час як розірвання шлюбу не припиняє обовязку подружжя щодо повернення боргів, відповідач та його представник просять в задоволенні позову відмовити.

Водночас відповідач визнав, що будинок за адресою вул. Івасюка, 3 в м. Калуш, Івано-Франківська область будувався для проживання сімї. А, позичаючи кошти на придбання будівельних матеріалів, він не узгоджував це питання з дружиною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що 15.09.2015 року він позичив ОСОБА_2 безпроцентно 11000 доларів США. Зазначив, що передача коштів і написання розписки відбувалися в Калуській міській поліклініці, а саме в кабінеті масажу.

Свідок ОСОБА_10 вказав, що бачив, як його друг ОСОБА_9 позичав ОСОБА_2 11000 доларів США. Передача коштів відбувалася в масажному кабінеті, де ОСОБА_10 перебував на процедурі масажу.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він працює в Калуській міській поліклініці масажистом. Свідок вказав, що у 2015 р. його друг ОСОБА_9 позичив ОСОБА_2 11000 доларів США. Зазначив, що написання розписки відбувалося безпосередньо в його масажному кабінеті. Він засвідчив факт передачі грошей своїм підписом на розписці.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що в 2014 році ОСОБА_2 розпочав будівництво будинку. В листопаді 2014 року він позичив ОСОБА_2 на будівництво будинку 6500,00 доларів США. Передача коштів відбувалася у ОСОБА_8 вдома, на кухні. Під час написання розписки була присутня його дружина ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що її чоловік позичив ОСОБА_2 6500,00 доларів США на будівництво будинку. Памятає, що передача грошей відбувалася в неділю, на кухні, оскільки вона ліпила вареники. Вказала, що вона засвідчила факт передачі грошей своїм підписом на розписці.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що його вітчим ОСОБА_8 позичив ОСОБА_2 6500,00 доларів США, процес передачі грошей відбувався у них вдома, про що він підписався у розписці.

Допитані в судовому засіданні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що вони були присутні, коли відповідач ОСОБА_2 позичав гроші у мами їхнього напарника ОСОБА_16 ОСОБА_7. При цьому ОСОБА_2 позичав гроші у ОСОБА_7 тричі впродовж 2014-2015 років. Кожного разу сума позики становила 7-8 тисяч євро. Свідки вказали, що їм відомо про те, що ОСОБА_2 позичав гроші на будівництво будинку.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона є сестрою позивачки. В 2014році її сестра разом із чоловіком ОСОБА_2 розпочали будівництво будинку по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші. У будівництві допомагали і вона, і мама, і вітчим. Зокрема, вказала, що вони з сестрою готували їжу для робітників, які працювали на будівництві. Крім того, позивач особисто виконувала дрібні роботи на будівництві. Також їхній вітчим будівельник, а тому дуже багато допомагав під час зведення будинку.

Свідок зазначила, що і позивач, і відповідач працювали, а тому заробітну плату вкладали у будівництво. Крім того, їй відомо, що будівництво відбувалося в тому числі за весільні кошти, також гроші давала і мама позивачки. До того ж в 2010 р. сторони продали автомобіль «Мерседес» і виручені гроші були спрямовані на зведення будинку. Про наявність позик свідок жодного разу не чула.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона є мамою позивачки. В 2014 році її дочка разом із чоловіком придбали земельну ділянку і розпочали будівництво будинку по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші. Зазначила, що її чоловік будівельник, а тому брав безпосередню участь в будівництві. Крім того, він залучав до будівництва своїх знайомих і родичів, які безкоштовно виконували роботи на будівництві.

Свідок вказала, що вона теж допомагала, в тому числі матеріально. Також готувала їжу для робітників, які працювали на будівництві. Зазначила, що дочка із чоловіком купували будівельні матеріали за свої зароблені кошти. Про те, що будівництво відбувається за позичені кошти вона ніколи не чула.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 вказав, що його дружина є двоюрідною сестрою позивачки. Пояснив, що він брав безпосередню участь у будівництві будинку по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші, а саме допомагав мурувати. Зазначив, що позивачка була неодноразово присутня на будівництві, а, саме, готувала їжу для робітників. Вказав, що, оскільки, є родичем позивачки, то працював на будівництві безкоштовно.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 13.10.2016 р. шлюб між ними розірвано (т. 1 а.с. 5).

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.07.2014 року відповідач ОСОБА_2 зазначений власником земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :29:004:0040, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована за адресою: в м. Калуш, Івано-Франківська область, вул. Івасюка, 3 (т. 1 а.с. 6-7, 59-60). У п. 8 договору купівлі-продажу вказано, що цей договір укладається в інтересах сімї, тому цей правочин вчиняється за згодою дружини ОСОБА_2 ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 59 зворот).

Відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 11.11.2014 р. (т. 1 а.с. 61) замовником будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші вказаний відповідач ОСОБА_2

Матеріалами справи встановлено, що готовність незавершеного будівництвом обєкта нерухомого майна, що знаходиться в м. Калуш по вул. Івасюка, 3, площею забудови 179,2 кв.м., складає 54 % і його вартість з урахуванням діючої індексації становить 651 594,00 грн. крім цього на земельній ділянці знаходиться: під №1 криниця, вартістю 12679,00 грн. Загальна вартість домоволодіння 664 273,00 грн. Реєстрація права власності на даний обєкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (т. 1 а.с. 43-45, 46).

За правилами ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Так, судом встановлено, що спірна земельна ділянка була придбана, а обєкт незавершеного будівництва створений під час перебування сторін у шлюбі. Відповідачем не заперечується той факт, що будинок зводився в інтересах сімї.

Щодо встановлення джерела походження коштів, за які створювалось майно, то відповідачем не доведено, що придбання земельної ділянки та будівництво будинку по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші здійснювалось ним за особисті кошти.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд не приймає до уваги покликання відповідача на те, що придбання земельної ділянки та будівництво спірного обєкта незавершеного будівництва здійснювалося за рахунок позичених коштів (т. 1 а.с. 125-129).

Відповідачем, всупереч вимогам ст.ст. 57, 60 ЦПК України, не надано суду доказів, що позичені кошти спрямовувалися саме для придбання вказаного майна. Позивач, будучи дружиною відповідача, вказала, що їй взагалі не було відомо про отримання відповідачем в позику коштів. Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 підтвердили лише факт отримання відповідачем коштів. Те, що кошти позичалися для будівництва свідкам відомо лише зі слів самого відповідача, а тому дані свідчення суд не бере до уваги. Жодних належних доказів, що саме ці кошти були вкладені у зведення будинку та придбання земельної ділянки матеріали справи не містять.

Натомість, як вбачається з довідок про доходи (т. 2 а.с. 6-23, 25), ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в період перебування в шлюбі з жовтня 2008 року по жовтень 2016 року мали доходи у виді зарплати. Також ОСОБА_4 отримувала допомогу при народженні дитини і допомогу по догляду за дитиною (т. 2 а.с. 26-31).

Долучені відповідачем до матеріалів справи роздруківки про рух коштів на банківських рахунках відповідача (т. 2 а.с. 32-131) містять інформацію про зарахування та зняття готівки, здійснення розрахункових операцій не є належним доказом на підтвердження відсутності коштів, в тому числі у готівковій формі, які могли бути спрямовані на будівництво будинку по вул. Івасюка, 3, м. Калуш.

Натомість допитані в судовому засіданні ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_20 ствердили, що позивач брала безпосередню участь в будівництві будинку по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші, в тому числі власною працею. Крім того, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу).

За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу та недоведеності відповідачем, що спірне майно було придбано за його особисті кошти, суд приходить до висновку, що земельна ділянка та обєкт незавершеного будівництва, що знаходиться в м. Калуш по вул. Івасюка, 3 належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять "нерухомість", "нерухоме майно", "об'єкт нерухомого майна" (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: "об'єкт незавершеного будівництва" (стаття 331), "об'єкт будівництва" (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України у цивільних справа №6-2710цс15 від 16 грудня 2015 року, та № 6-47цс16 від 07 вересня 2016 року.

Суд не бере до уваги долучені відповідачем квитанції, видаткові накладні, рахунки-фактури, договори на придбання будівельних матеріалів, інструментів, обладнання (т. 1 а.с. 62-124), оскільки позивачем не заявлено вимог про поділ матеріалів, використаних в процесі будівництва, а позовні вимоги стосуються поділу незавершеного будівництва по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші як цілісного обєкта.

Як роз`яснено в п 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при наявності спору, суд має право призначити ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, оцінюючі в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та провести поділ земельної ділянки та обєкта незавершеного будівництва по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші Івано-Франківської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину земельної ділянки та обєкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 4255,37 грн. судового збору (т. 1 а.с. 1, 2) та 3500,00 грн. за надання правової допомоги (т. 1 а.с. 26, 47). А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму витрат.

На підставі викладеного, ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 61, 69-72 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 88, 60, 209, 213-215 Цивільно-процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Провести поділ земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер :29:004:0040 по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші Івано-Франківської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер :29:004:0040 по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші Івано-Франківської області.

Провести поділ обєкта незавершеного будівництва по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші Івано-Франківської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва по вул. Івасюка, 3 в м. Калуші Івано-Франківської області.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, понесені судові витрати, а саме: 3500,00 грн. витрат за надання правової допомоги та 4255,37 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, у цей же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий