Справа № 588/1593/16-ц
№ провадження 2/588/115/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон,
У С Т А Н О В И В:
Позивач 26.12.2016 року звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що 12.12.2014 року вона одружилась з відповідачем ОСОБА_3 , у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем на цей час та перебуває під її доглядом. Рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення відносин з відповідачем, позивач повністю стала доглядати за дитиною, виховувати, піклуватися станом здоров`я сина. Станом на теперішній час син почав хворіти на застудні хвороби, що викликає значне хвилювання у позивача та її рідних. За рекомендаціями лікарів-педіатрів, дитині необхідно профілактичне лікування у теплому кліматі, а саме н морі. Лікарі звернули увагу позивача, що морське повітря та тепла вода покращить здоров`я її сина, загартує його імунітет, дасть багато вітамінів, які не можна придбати за кошти та надати у тому вигляді у місцевості, де проживає позивач. Окрім того зміна клімату та перебування у більш теплому кліматичному поясі не тільки укріпить стан здоров`я дитини, а й покращить його фізичний розвиток.
Намагаючись покращити стан здоров`я дитини, позивач неодноразово зверталась до батька дитини - відповідача по справі ОСОБА_3 з питанням надання дозволу дитині на тимчасовий виїзд за кордон. Проте, такого дозволу відповідач не бажає надати, а висуває свої вимоги, які на думку позивача суперечать здоровому глузду та законодавству.
Позивач вважає, що позиція батька дитини є безвідповідальною по відношення до дитини, так як суперечить інтересам сина, та ставить намагання позивача покращити здоров`я дитини нанівець. Відповідач використовує свої батьківські права проти інтересів дитини.
Посилаючись на указані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги позивач просить суд:1) надати ОСОБА_5 тимчасовий дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України в Домініканську Республіку у період з 28.05.2017 по 28.08.2017 року, без дозволу його батька ОСОБА_3 , 1996 року народження;2) надати ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон України неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27-28,68).
Позивач у судовому засіданні позов підтримала і просила задовольнити, пояснила суду, що оскільки її син часто хворіє, має знижений рівень гемоглобіну, за рекомендаціями лікарів вона бажає оздоровити дитину на узбережжі океану, де чисте повітря, якісні продукти харчування, що також позитивно вплине на його загальний фізичний та розумовий розвиток. Позивач вказала, що проживає в місті Суми у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , який повністю утримує та забезпечує її та сина, добре ставиться до останнього.Вони разом останній рік мають намір виїхати з дитиною за кордон на відпочинок, обрали Домініканську Республіку, де планують провести один місяць, тобто період протягом якого є чинною віза, конкретну дату поїздки та броні квитків та житла не здійснювали, все невідкладно оформлять після отримання дозволу на виїзд за рішенням суду. ОСОБА_5 вказала, що не має наміру залишитись назавжди за кордоном, планує лише оздоровити дитину, з Україною її багато що пов`язує, в неї у Тростянці живуть батьки та бабуся, є у власності нерухомість. Відповідач на цей час проходить службу в армії, лише одного разу переказав близько 3000 грн на утримання сина, більше нічим не допомагає,син повністю перебуває на утриманні позивача та її співмешканця. На неодноразові звернення надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон на відпочинок, відповідач такого дозволу не надає, висував вимоги, що може надати такий дозвіл, якщо позивач відмовиться від вимог про сплату аліментів, просить, щоб вона повернулась до нього. ОСОБА_5 вказала, що жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинить.
Представник позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні позов підтримав, вказав, що надання судом дозволу на тимчасовий виїзд позивача з сином за кордон на відпочинок не порушить прав батька на спілкування з сином, оскільки такий виїзд є тимчасовим і відповідає інтересам дитини, яка має право отримати можливість оздоровлення та розвитку і не повинна бути заручником позиції батька.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подав до суду заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень ОСОБА_3 вказав, що його право на безперешкодне спілкування з сином, як того з батьків що проживає окремо, було неодноразово порушено через зміни місця проживання позивача, більше п`яти разів зміни мобільного телефону, під час візитів відповідача позивач не відкривала двері. Також відповідач заперечує проти того що він не бере участі у вихованні сина, зазначаючи, що він сплачує аліменти присуджені рішенням Тростянецького районного суду Сумської області. Відповідач зазначає, що на даний час проходить строкову військову службу і його дохід на місяць складається лише з грошового забезпечення в сумі 172 гривні на місяць, інших джерел заробітку на даний час відповідач не має. ОСОБА_3 зазначив, що їх спільному синові лише півтора року, і що раніше їх син не мав частих захворювань, а протягом минулого року хворів лише один раз, і відповідачем було зібрано кошти для придбання необхідних ліків, організовано переведення сина до обласного центру, а тому відповідач ставить під сумнів медичні довідки надані позивачем. Вважає що дозвіл на виїзд дитини закордон без згоди одного з батьків повинен мати разовий характер, а не на шість місяців як вказує позивач та чітко встановлену країну до якої дозволяється виїзд.
Представник служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області Пальошко З.В. в судовому засіданні заперечень проти позову не висловила, вказала, що виїзд дитини на відпочинок відповідає інтересам дитини, яка на цей час перебуває у пізнавальному періоді свого розвитку, проте такий захід є досить відповідальним для матері. Родина ОСОБА_8 не перебуває під супроводом служби, батьки дитини до служби з приводу спорів щодо виховання дитини не звертались.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів.
Судом установлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (а.с. 9). Сторони з 12.11.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тростянецького районного суду Сумської області, що не заперечується сторонами у справі (а.с. 8).
Син сторін фактично проживає з позивачем у м.Суми окремо від відповідача, який у свою чергу відповідно до довідки командира військової частини від 26.01.2017 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 30 червня 2016 року (а.с. 45).
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 суду показав, що останні півтора року проживає разом з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, разом виховують її сина. Тривалий час відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон на відпочинок, що позитивно уплинило б на здоров`я та розвиток дитини, і у Домініканський Республіці, де вони планують пробути близько місяця, є для цього всі умови. Відповідач не надає дозволу на виїзд дитині під надуманими приводами, у свою чергу один раз лише виплатив аліменти, у спілкуванні та участі у вихованні сина відповідачу ніхто не перешкоджає.
Відповідно до довідок Сумської міської клінічної лікарні № 1 Поліклініка № 1 ОСОБА_4 має Д-дефіцитну анемію, є часто та тривало хворіючою дитиною, якій рекомендовано оздоровлення на морському узбережжі (а.с.69,70).
Вирішуючи питання про наявність підстав для надання дозволу на тимчасовий виїзд ОСОБА_4 , 2015 року народження за межі України без згоди його батька у супроводі його матері, суд виходить з таких мотивів.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.
Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Ураховуючи викладені вище вимоги актів законодавства ОСОБА_4 , через те, що не досяг шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою обох його батьків.
Згідно з частиною 7 статті 6 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.
Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти.
Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини 1, 2 статті 3 Конвенції).
Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 Конвенції).
Указані положення міжнародних нормативно-правових актів реалізовані у нормах національного законодавства України, зокрема, відповідно до частин 2,4 статті 150, частин 1,2 статті 155 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані поважати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року без нотаріально посвідченої згоди та супроводу другого з батьків виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, може бути дозволено рішенням суду.
Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд сина відповідно до уточнених позивачем позовних вимог до Домініканської Республіки на період з 28.05.2017 по 28.08.2017 року.
У письмових запереченнях відповідача його незгода з позовними вимогами більшою мірою зводилась до його незгоди з первісно заявленими позовними вимогами, які не містили конкретного часового проміжку перебування його сина за межами України та не містили назви країни перебування.
Натомість остаточно визначені ОСОБА_5 позовні вимоги полягають у намірі останньої отримати разовий дозвіл на тимчасовий нетривалий виїзд дитини протягом указаною нею часового проміжку до конкретної країни прямування Домініканської Республіки.
Зазначена позивачем мета тимчасового виїзду сина ОСОБА_9 за межі України відпочинок з метою оздоровлення та зміцнення імунітету дитини на переконання суду відповідає як найкращим інтересам дитини, що також підтверджено відповідними медичними висновками.
Відповідачем не надано доказів, що надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини для відпочинку за межі України може будь-яким чином зашкодити її інтересам.
У свою чергу дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4 за кордон не порушує права відповідача як батька на спілкування та виховання сина, оскільки таке обмеження здійснюється на підставі Закону і необхідно саме в інтересах дитини. Суд також враховує ту обставину, що відповідач з 30.06.2016 року і до цього часу перебуває на строковій військовій службі, у зв`язку з чим об`єктивно не спілкується з сином, що продовжуватиметься до його демобілізації, а тому виїзд ОСОБА_4 за межі України у зазначений позивачем період в цілому не вплине на спілкування відповідача з сином.
Посилання відповідача на надуманість на його думку приводу виїзду за кордон і на те, що на його думку його син не має частих захворювань, не спростовують підстав для надання судом дозволу на тимчасовий дозвіл ОСОБА_4 за межі України, що на переконання суду в будь-якому разі справить позитивний вплив на фізичний розвиток дитини.
Суд не бере до уваги посилання сторін на обставини, що стосуються сплати аліментів на утримання сина, та посилання відповідача на перешкоди на його думку з боку позивача у спілкуванні з сином, оскільки такі обставини прямо не стосуються спору у цій справі. За наявності фактичних підстав та спору відповідач має право окремо звертатись до органу опіки та піклування, служби у справах дітей або до суду з приводу захисту його прав, передбачених статтею 157 СК України на безперешкодне спілкування з дитиною.
Натомість суд вважає, що ухиленням у наданні дозволу саме на тимчасовий виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, відповідач безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини.
Отже, в цій частині позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про надання їй дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2015 року народження, оскільки відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 152 від 07 травня 2014 року (у редакції від 16 листопада 2016 року № 1001) якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа, яка не досягла 16-річного віку.
Як установлено судом шлюб між сторонами розірвано і ОСОБА_4 проживає разом з позивачем окремо від відповідача.
Отже, для отримання проїзного документу для малолітнього сина ОСОБА_5 дозвіл батька - ОСОБА_3 не потрібен, оскільки вони не перебувають у шлюбі, а також такий документ не видається на підставі рішення суду.
Таким чином, вимога позивача про надання дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2015 року народження задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких мотивів.
Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Позивачем у позові заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, проте судовий збір сплачено за одну із заявлених вимог в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.3).
Отже, ураховуючи, що одна вимога задоволенню не підлягає, позивачу сплачений судовий збір компенсації також не підлягає. При цьому оскільки одна із заявлених ОСОБА_5 вимог підлягає задоволенню, а позивачем така вимога не була оплачена при зверненні до суду, з відповідача, ураховуючи день подання позову до суду (26.12.2016 року) на користь держави підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. судового збору.
Керуючись вимогами статей 88, 209, 214-215, ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон - задовольнити частково.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Домініканської Республіки неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на період з 28.05.2017 по 28.08.2017 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави судовий збір в сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят однієї) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя М.В. Щербаченко