Справа № 344/5586/16 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/1935/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

20.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3О, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просив стягнути з них солідарно в свою користь 11625,00 грн. пені за травень 2015 року за порушення виконання зобов»язань за договором №22/2008 ЛФ кредиту від 04.04.2008 року.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на його користь стягнуто заборгованість за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року в розмірі 45972,25 грн., з яких 12500,00 грн. тіло кредиту, 20972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12500,00 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року залишено без змін. Станом на день подачі позову щодо відповідачів відкрито виконавчі провадження про стягнення коштів. Однак, умови договору відповідачі не виконують, тому відповідно до п.4.3 договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року зобовязані сплатити йому додаткові проценти за користування кредитними коштами в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає його незаконним, необґрунтованим таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права і процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що ним подано позовну заяву про збільшення розміру пені є помилковим. Вказує на те, що стягнення з відповідачів пені за травень 2015 року у розмірі 11625,00 грн. є відповідальністю боржника за невиконання ними договору кредиту.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобовязань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобовязання.

Встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року в розмірі 45972,25 грн., з яких 12500,00 грн. тіло кредиту, 20972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12500,00 пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання (а.с.3-5).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року залишено без змін (а.с.6-7) та встановлено, що згідно договору про відступлення права вимоги, укладеного між КС «Либідь» і ОСОБА_2 29.03.2013 р., до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором за договором кредиту №22/2008 ЛФ від 04.04.2008 року, укладеним між КС «Либідь» та ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що позивач звернувшись до суду з вимогою про стягнення з відповідачів додаткових процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом за травень 2015 року відповідно до п.4.3 договору №22/2008 ЛФ кредиту від 04.04.2008 року в розмірі 11625,00 грн. вважав такі кошти за своєю правовою природою пенею, тобто сумою, яка на його думку підлягає до стягнення з відповідачів у звязку з виникненням заборгованості в погашенні кредиту та процентів за користування кредитом уже після прийняття рішення по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604609 ЦК України, в яких не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Колегія суддів вважає за доцільне у даній справі застосувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові № 6-2739цс15 від 21 вересня 2016 р. у справі за позовом ПАТ «ПриватБанк» до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій підтверджено правову позицію про можливість стягнення штрафних санкцій за умовами кредитного договору, якщо є судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав.

У справі, яка переглядалася Верховним Судом України, Верховний Суд України виходив з того, що відповідно до статті 599 ЦК зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення пункту 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим пунктом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга до статті 1054 ЦК). Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки за договором.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК передбачено, що кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк і в порядку, які встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передачі позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, яка займалася, на його банківський рахунок.

Виходячи з системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника і поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитодавця права на отримання відсотків за договором та неустойки, передбаченої умовами договору.

Отже, висновок районного суду про те, що нарахування відсотків та неустойки після закінчення терміну дії договору, який не виконано, з моменту прийняття судового рішення не передбачено, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до п.4.3 договору №22/2008 ЛФ кредиту від 04.04.2008 року у разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів від обумовленої дати сплати наведеної в п.5.1 даного договору, позичальник к сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку за кожний день користування кредитом.

Враховуючи, що рішення суду відповідачами не виконано, а позивач скориставшись своїм правом кредитора за договором кредиту обрав такий спосіб захисту права,як стягнення відсотків за невиконання умов договору кредиту за травень 2015 року в розмірі 11625,00 грн., то такі його вимоги на думку колегії суддів підлягають до задоволеня, оскільки передбачені договором. Розрахунок заборгованості за договором відповідачі не заперечили, свого розрахунку суду не надали, а тому колегія суддів приймає до уваги розрахунок, наданий позивачем.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 11625,00 грн. пені за травень 2015 року за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року, укладеним між між КС «Либідь» та ОСОБА_3

Вирішуючи даний спір, районний суд не встановив характер спірних правовідносин, не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню та прийшов до помилкового висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

З наведених мотивів оскаржуване рішення слід скасувати ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 11625,00 грн. заборгованості за договором кредиту №22/2008 ЛФ від 04.04.2008 року укладеним між КС «Либідь» та ОСОБА_3 за травень 2015 року відповідно до п.4.3 договору кредиту.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 21 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 11625,00 грн. заборгованості за договором кредиту №22/2008 ЛФ від 04.04.2008 року, укладеним між КС «Либідь» та ОСОБА_3, за травень 2015 року відповідно до п.4.3 договору кредиту.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_6