Справа № 461/7896/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/1491/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника позивачки ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_6, орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_5 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Судом не враховано того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не проживають у квартирі більше 8 років, що стверджується належними та допустимими доказами, а саме актами складеними ЛКП «Центральне» від 20.08.2015р, від 20.07.2016р. та від 31.08.2016 р., а тому на підставі ст.ст.71,72 ЖК України позов підлягав до задоволення. Стверджує, що відповідачі не надали суду жодних доказів про те, що позивач чинить їм перешкоди у користуванні квартирою чи примусово та незаконно їх виселив. Звертає увагу, що суд в рішенні не вказав жодних обставин у зв»язку з якими відповідачі не проживали у квартирі позивача з поважних причин, оскільки їх просто не існує так як останні добровільно та без будь-якого примусу проживають у квартирі чоловіка відповідача. Крім цього, стверджує, що відповідач не є членом сім»ї позивача, як наймача квартири, а тому не мав жодного права на реєстрацію у квартирі свої неповнолітньої дитини, оскільки таке право на підставі ст. 65 ЖК України мають виключно члени сім»ї наймача квартири. Звертає увагу апеляційного суду на те, що права дитини на забезпечення житлом жодним чином не будуть порушені у випадку задоволення позову, оскільки відповідач як мати дитини не проживала у квартирі, втратила будь-які права на користування та проживання в ній з підстав передбачених ст.71 ЖК України, а тому якщо мати не має прав на проживання в квартирі, а відтак не може мати прав на користування квартирою і дитина. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивачки адвоката ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, не заперечення доводів апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_6, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім»ї і прописки ( а.с.8).

Згідно з актом №52 від 20.08.2015 року затвердженого ЛКП «Центральне», відповідачка по справі ОСОБА_3 та її син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані у спірній квартирі, але майже вісім років не проживають у ній. ( а.с.6).

Аналогічне встановлено актом №241 від 31.08.2016 року затвердженим ЛКП Центральне». (а.с.4,5).

Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовдено наймодавцем, а в разі спору-судом.

Відмовлючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою в силу вимог статті 60 ЦПК не доведено чи з поважних, чи не з поважних причин відповідачка не проживає у спірній квартирі. Сама ж відповідачка ОСОБА_3 В в судове засідання першої інстанції не з»явилася та пояснень не дала.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_3 суду пояснила, що з 2008 року не проживає у спірній квартирі, не навідується туди, не бере участі у веденні домашнього господарства, оскільки перейшла проживати до чоловіка на вул.Торф'яну у м.Львові. Проживаючи у цивільному шлюбі, у неї народився син ОСОБА_9, якого вона зареєструвала по місцю своєї реєстрації. Відповідачка зазначила, що позов визнає, погоджується знятися з реєстрації та зняти свого сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки її теперішній чоловік дає згоду на їх реєстрацію у своїй квартирі по вул.Торф'яній у м.Львові.

Відповідно до статті 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, тобто понад шестимісячний строк, встановлений ст.71 ЖК проводиться в судовому порядку.

Із висновків суду не вбачається, що суд належно з»ясував з яких причин відповідачка ОСОБА_3 разом із сином не проживають у спірній квартирі, а відтак дійшов передчасного висновку. Зазначене суперечить п.14 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Визнати ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на житло у кв.№27 вул.Замарстинівська,28 у м.Львові.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 1157,32 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сил из моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_10