У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 квітня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоДем'яносова М.В., суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 01 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 0308/0408/98-074, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 64 800 доларів США зі сплатою 13,5 % річних строком до 31 березня 2023 року, а вона зобов'язалася своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених у кредитному договорі.

На виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 01 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договір поруки № 0308/0408/98-074-Р-1, згідно з яким ОСОБА_7 поручився перед банком за виконання ОСОБА_6 взятих на себе кредитних зобов'язань.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю«Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками та зазначеними в реєстрі заборгованості боржників, який, в свою чергу, того самого дня за договором факторингу відступило позивачу, а останній набув право вимоги заборгованості за кредитним договором від 01 квітня 2008 року № 0308/0408/98-074. ОСОБА_6 належним чином умов кредитного договору не виконувала, внаслідок чого за нею станом на 01 вересня 2014 року утворилася заборгованість.

ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 517 969 грн 60 коп., з якої: 788 223 грн 70 коп. - заборгованість за кредитом, 526 514 грн 68 коп. - заборгованість за відсотками, 203 231 грн 22 коп. - пеня.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строків позовної давності, керувався тим, що графіком погашення кредиту за кредитним договором встановлено періодичність погашення кредиту, останній платіж за кредитом був здійснений ОСОБА_6 16 листопада 2009 року, тому позивач, звернувшись у вересні 2014 року до суду із позовом, пропустив строк звернення, а відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

З такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Судами встановлено, що 01 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 0308/0408/98-074, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 64 800 доларів США зі сплатою 13,5 % річних строком до 31 березня 2023 року, а вона зобов'язалася своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених у кредитному договорі (а. с. 4−8).

На виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 01 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договір поруки № 0308/0408/98-074-Р-1, згідно з яким ОСОБА_7 поручився перед банком за виконання ОСОБА_6 взятих на себе кредитних зобов'язань (а. с. 23).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками та зазначеними в реєстрі заборгованості боржників (а. с. 26−39, 51−54).

Того самого дня між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором від 01 квітня 2008 року № 0308/0408/98-074 (а. с. 40−50, 55, 68−70).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором за нею станом на 01 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 1 517 969 грн 60 коп., з якої: 788 223 грн 70 коп. - заборгованість за кредитом, 526 514 грн 68 коп. - заборгованість за відсотками, 203 231 грн 22 коп. - пеня (а. с. 71).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

З настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за овердрафтом) пред'явити вимоги до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1265цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором від 01 квітня 2008 року № 0308/0408/98-074 шляхом подання до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду у квітні 2013 року (а. с. 147).

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року скасовано, позов задоволено частково. На погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 01 квітня 2008 року № 0308/0408/98-074, яка станом на 01 лютого 2013 року склала 91 501,32 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 731 370 грн 05 коп., із якої: 56 345 доларів США - заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ еквівалентно 450 365 грн 85 коп.; 22 685,44 доларів США - заборгованість за відсотками, що за курсом НБУ еквівалентно 180 132 грн 72 коп., 12 470,88 доларів США - пеня, що за курсом НБУ еквівалентно 99 679 грн 74 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 01 квітня 2008 року - нежитлове приміщення № 41, вбудоване у перший поверх п'ятиповерхового житлового будинку № 58, загальною площею 57,5 кв. м, по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. 01 квітня 2008 року за реєстровим № 1113 та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною для його подальшої реалізації у розмірі 81 000 доларів США. Вимога до поручителя при цьому не заявлялася.

З даним позовом до поручителя про стягнення заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося у вересні 2014 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, тому порука за договором поруки від 01 квітня 2008 року № 0308/0408/98-074-Р-1 припинена і суди правильно відмовили позивачу у позові до поручителя.

Разом з тим з висновками судів про відмову у позові про стягнення кредитної заборгованості з позичальника у зв'язку з пропуском строку позовної давності колегія суддів повністю погодитися не може з огляду на таке.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку у суді першої інстанції.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, 19 березня 2014 року № 6-20цс14, 18 червня 2014 року № 6-61цс14, 03 червня 2015 року № 6-31цс15, 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, 02 грудня 2015 року № 6-249цс15).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком) кредитна заборгованість за тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відмовляючи у позові до ОСОБА_6, суди керувалися тим, що оскільки останній платіж за кредитом ОСОБА_6 здійснила 16 листопада 2009 року, а позивач звернувся до суду із позовом 29 вересня 2014 року, тому пропущено строк звернення до суду із зазначеним позовом.

Проте суди не врахували, що строк дії договору - до 31 березня 2023 року - не закінчився, вимогу про дострокове погашення заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи» не надсилало. Тому заборгованість за кредитним договором стягується у межах строку позовної давності з урахуванням періодичності внесення платежів.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права, касаційний суд вважає за необхідне судові рішення у частині відмови у позовних вимогах до ОСОБА_6 скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік