УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пшенична СвітланаОлександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савельєв Андрій Юрійович, відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_12, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 борг у розмірі 891 833,54 грн та 2 823,00 грн судового збору.

Зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, 01 серпня 2013 року накладено арешт на належну ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 та зареєстровано обтяження з забороною відчуження цього майна.

Оскільки ОСОБА_7 не розрахувався з ним за указаним боргом у розмірі 891 833,54 грн і відчужив свою квартиру, яка перебувала під забороною відчуження, вважає, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 серпня 2013 року, а також договір купівлі-продажу вказаної вище квартири від 31 серпня 2013 року належить визнати недійсними, в силу того, що їх укладення, у зв'язку з забороною на відчуження, не відповідає вимогам закону.

На підставі наведеного, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 23 серпня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною С.О., за реєстровим № 613; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, укладений 31 серпня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., за реєстровим № 2979.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на момент продажу квартири ОСОБА_7 заборони на її відчуження не існувало, у зв'язку з чим перешкод для укладання оспорюваного договору не було.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором позики у сумі 891 833,54 грн, в інтересах стягувача 12 березня 2013 року та 20 червня 2016 року було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На підставі зазначеної постанови було накладено заборону на відчуження квартири № 76, загальною площею 29,6 кв. м, по АДРЕСА_1, що підтверджується випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 серпня 2014 року номер інформаційної довідки 63762606 слідує, що обтяження на зазначену квартиру припинене 23 серпня 2013 року об 11:08:58 державним реєстратором БіленчукЛ.І. на підставі «помилковий».

23 серпня 2013 року, відповідно до договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною С.О., за реєстровим № 613, ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купила за 316 682,00 грн однокімнатну квартиру № 76, загальною площею 29,6 кв. м, по АДРЕСА_1.

В подальшому, 31 серпня 2013 року між новим власником спірної квартири ОСОБА_8, як продавцем, та ОСОБА_9, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., за реєстровим № 2979.

Відповідно до довідки начальника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві на адресу начальника головного управління у м. Києві від 19 вересня 2013 року слідує, що державним реєстратором Біленчук Л.І. 23 серпня 2013 року безпідставно припинене обтяження про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_7 за індексним № 5258738 від 23 серпня 2013 року, що спричинило стягувачеві ОСОБА_6 значну матеріальну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлювалося, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

На підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але однією із сторін або іншою заінтересованою особою заперечується його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним.

Зазначаючи про відсутність підстав для задоволення позову з підстав того, що на момент нотаріального посвідчення оспорюваного договору обтяжень на указану квартиру не існувало, про що свідчить копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчужень об'єктів нерухомого майна № 8433981 від 23 серпня 2013 року, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не з'ясували, чи було відомо відповідачу під час посвідчення даної угоди про накладення арешту на його квартиру та чи відповідає вимогам закону укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, з урахуванням того, що він вчинений при наявності заборони на відчуження майна, яке належало ОСОБА_7, на підставі постанов державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві від 12 березня 2013 року та 20 червня 2016 року, які не скасовані у передбаченому законом порядку.

Крім того, ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2012 року задоволено заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову та якою, зокрема, накладено арешт на спірну квартиру, яка відповідно до змісту ст. 153 ЦПК України виконується негайно.

Доказів скасування зазначеної ухвали матеріали справи не містять.

Ураховуючи порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального законодавства та те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_12, задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова