У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/799/17

18 квітня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого -судді: Мужика І.І.

секретаря: Дмитрук С.І.

з участю заявника-скаржника: ОСОБА_1

представника заявника-скаржника: ОСОБА_2

представника заінтересованої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії головного держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на неправомірні дії головного держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, яку просить задоволити та визнати неправомірними дії головного держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 при виконанні рішення Надвірнянського районного суду від 11.03.2009 року згідно виконавчого листа №2-180/09 та скасувати постанову про розшук майна боржника від 27.03.2017 року.

Представник заінтересованої особи головний держаний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 скаргу не визнав і просить в її задоволенні відмовити, скільки вона безпідставна.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування ї заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав:

Згідно положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обовязковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обовязкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обовязковими для всіх субєктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час вчинення виконавчих дій у спірному виконавчому провадженні, в т.ч., станом на час винесення оскаржуваної постанови).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення, у спосіб і в порядок, визначені виконавчим документом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Надвірнянського районного суду від 11.03.2009 року з скаржника-заявника по справі ОСОБА_1 стягнуто в користь ТзОВ « Український промисловий банк» 3690841 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором(ас.10).

02.06.2009 року по справі було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості з скаржника-заявника по справі ОСОБА_1 і останній звернуто до виконання(ас.11).

Згідно ухвали Надвірнянського районного суду від 13.05.2011 року проведено заміну сторони виконавчого провадження ВП №13168698 ТзОВ «Український промисловий банк» в особі Івано-Франківської філії ТзОВ «Український промисловий банк» її правонаступником АТ «Дельта Банк».

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.07.2011 року ухвалу Надвірнянського районного суду від 13.05.2011 року залишено без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Даний факт ствердили сторони по справі.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав законної сили 05.10.2016 року, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

На підставі заяви стягувача постановою заступника начальника ВДВС Надвірнянського РУЮ ОСОБА_4 05.06.2009 року винесено постанову ВП №13168698 про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику ОСОБА_1 строк для добровільного виконання виконавчого документу в семиденний термін(ас.17).

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Так, 07.09.2010 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 складено акт державного виконавця, в якому зазначено наступне: при виході на місце виконання за адресою: м.Надвірна Івано-Франківської області описано та накладено арешт на транспортні засоби мікроавтобуси «КАRSAN» білого кольору, днз АТ 1759 АА, днз АТ 1760 АА, днз АТ 1761 АА, днз АТ 1762 АА, днз АТ 1774 АА, що належать ОСОБА_1 із забороною їх відчуження(ас.12-13).

Судом встановлено, що описані транспортні засоби та на які накладено арешт є в наявності, а сам скаржник-заявник ОСОБА_1 не змінював місце своєї реєстрації.

Даний факт ствердили сторони по справі.

Крім того, 27.03.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 винесено постанову про розшук майна боржника(ас.3).

Як випливає зі змісту вищевказаної постанови, підставою для винесення даної постанови стала заява стягувача АТ «Дельта Банк»(ас.15-16).

Суд вважає, дану постанову винесеною передчасно, оскільки головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 не перевірялася реальна наявність описаних і арештованих транспортних засобів згідно постанови від 07.09.2010 року(ас.12-13).

Відповідно до ч. 6 Прикінцевих положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-У11 рішення, які виконувалися органами ДВС до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження, а згідно до ч.7 цього Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року встановлено, що розшук боржника-юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що містяться в базі даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання(перебування) або його місцезнаходження.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання поліцією, а розшук транспортного засобу боржника припиняється у разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюється в порядку, визначеному КМ України.

У відповідності до ч.2 постанови КМ України №1102 від 17.12.2008 року «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених ст.265-2 КУпАП, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адмінправопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожнього руху.

Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 13 постанови КМ України №1102 від 17.12.2008 року «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» за транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

Витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці компенсуються органом ДВС після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС та Мін»юсту.

У зв`язку з цим тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу потягне за собою додаткові витрати, повязані з транспортуванням і зберіганням транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці, що є порушенням майнових прав скаржника по справі.

Згідно з ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, суд звертає увагу на те, що у процесі здійснення виконавчого провадження № 13168698 державним виконавцем у відповідності до положень частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснювався достатній та повний обсяг виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, за результатом яких у боржника не було виявлено майна, на яке можна звернути стягнення.

Крім того, належні на праві власності ОСОБА_1 транспортні засоби перебувають у банківській заставі, відповідно до договору застави транспортних засобів від 14.08.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №1298 (ас. 15-16).

Даний факт не заперечили сторони по справі.

Згідно з розясненнями, що містяться в п.3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»(із змінами і доповненнями від 03.06.2016 року №4) при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час проведення виконавчого провадження, а згідно ч.2 п.11-боржник має право оскаржувати рішення. дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб ДВС виключно в судовому порядку(ст.82 Закону).

Суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду, оскільки державним виконавцем не було вчинено всіх дій по виконанню рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про те, що вимоги скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 210, 293, 383, 384, 387 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 Дмитровича- задоволити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 при виконанні рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.03.2009 року в частині оголошення розшуку майна боржника.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про розшук майна боржника від 27.03.2017 року ВП №13168698.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. У разі подачі заяви про апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її проголошення через Надвірнянський районний суд.

Суддя Мужик І.І.