У х в а л а

іменем україни

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Поліграфкнига» КП «ДАК «Укрвидавполіграфія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування кімнатою за касаційною скаргою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право користування кімнатою № 3 у квартирі АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що у 1993 році ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ в управлінні Державної служби охорони при ГУ МВС України у м. Києві ОБВМ по охороні Київської офсетної фабрики, яка входила у Поліграфічне об'єднання. Цього ж року він вселився у кімнати № 1, 2 квартири АДРЕСА_1, а після одруження з ОСОБА_2 та народження двох дітей вся сім'я проживає та зареєстрована за зазначеною адресою. У березні 2004 року вони дізнались про звільнення кімнати № 3 і з дозволу адміністрації зайняли цю кімнату, зробили в ній капітальний ремонт з внутрішнім переплануванням, внаслідок чого кімнати № 1, 2, 3 квартири № 60 стали однією квартирою з окремим виходом та сантехнічним вузлом. Оскільки розпорядженням КМДА від 20 жовтня 2004 року будинок АДРЕСА_1 визнано жилим з квартирним заселенням, ними подано заяву на отримання ордеру на три займані кімнати, однак ордер видано не було.

Враховуючи вищевикладене, позивачі просили про задоволення позову.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 20 серпня 1998 року між Головним підприємством РВО «Поліграфкнига» та Полком міліції охорони УДСО при ГУ МВС України у м. Києві укладений договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у користування житлове приміщення загальною площею 234,74 кв.м по АДРЕСА_1, яке перебуває на балансі Головного підприємства РВО «Поліграфкнига».

Договір оренди укладений до 31 грудня 1998 року.

Згідно зі списком співробітників полку міліції УДСО при ГУ МВС України у м. Києві, які проживають у гуртожитку по АДРЕСА_1 з 1 вересня 1999 року, що є додатком № 1 до договорів від 22 грудня 1998 року та від 20 серпня 1998 року, ОСОБА_1 займає кімнату № 13 (2 поверх) площею 32,01 кв.м.

Розпорядженням КМДА від 20 жовтня 2004 № 1917 «Про використання будинку по АДРЕСА_1» визнано будівлю за вказаною адресою жилим будинком з поквартирним заселенням, прийнято зазначений будинок до комунальної власності територіальної громади м. Києва, надано жилі приміщення в будинку мешканцям, які в них проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку.

Відповідно до розпорядження КМДА № 2184 «Про використання жилих приміщень у будинку АДРЕСА_1» на виконання розпорядження КМДА від 20 жовтня 2004 року, зокрема ОСОБА_1, на чотири особи (він, дружина, дві дочки) кімнати № 1 та № 2 жилою площею 28,30 кв.м. (загальною 40,83 кв.м.) у квартирі № 60 на 2 поверсі.

У листі, направленому ОСОБА_1 на його звернення від 29 жовтня 2011 року щодо надання ордеру на житло, заступник голови Подільської районної державної адміністрації у м. Києві повідомив, що з питання надання житла за місцем проживання необхідно звернутись до адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Поліграфкнига».

Листом від 28 лютого 2013 року № Р-128 заступник голови Подільської районної державної адміністрації у м. Києві на звернення ОСОБА_1 від 17 лютого 2013 року щодо надання ордера на житло за місцем проживання роз'яснив про необхідність звернення з цього приводу до адміністрації ВАТ «Поліграфкнига». Вказав, що розпорядженням КМДА від 10 липня 2007 року № 870 «Про внесення змін до розпорядження КМДА від 20 жовтня 2004 № 1917» районній державній адміністрації доручено затверджувати рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Поліграфкнига» про надання жилих приміщень у відомчому жилому будинку АДРЕСА_1 і видавати ордери мешканцям, які з моменту прийняття розпорядження від 20 жовтня 2004 року № 1917 проживають у будинку, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку.

З довідки № 718 від 9 березня 2016, виданої начальником Відділу обліку та розпорядження житлової площі Подільської РДА у м. Києві, судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 4 березня 1999 року у складі сім'ї з 4 осіб: він, його дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Також судами встановлено, що позивачі займають кімнати № 1, 2, 3 в квартирі АДРЕСА_1, з яких кімнати № 1, 2 - на підставі розпорядження КМДА № 2184, кімнату № 3 - самовільно; позивачі, крім того, не заперечують факт самовільного перепланування ними зазначених кімнат у окрему квартиру.

Відповідно до ст. 52 ЖК Української РСРжилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення (ст. 54 ЖК Української РСР).

Статтею 58 ЖК Української РСРпередбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що позивачі самовільно вселились у кімнату № 3 в квартирі АДРЕСА_1, дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Сам по собі факт звільнення жилого приміщення і виникнення права на його отримання іншими наймачами, у відповідності до ст. 54 ЖК Української РСР, не свідчить про те, що таке право наймача може бути реалізоване ним шляхом вселення в таке жиле приміщення та його використання.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: О.В.Кадєтова Г.І.Мостова