ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1059/17
Провадження № 4-с/636/8/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

представника заінтересованих осіб ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про опис та арешт майна боржника,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про опис та арешт майна боржника та обмеження права користування від 16.03.2017р. по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого листа по справі № 636/103/16-к від 24.10.2016р. і зобовязати відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та обмеження права користування майном, на яке накладено арешт.

У судовому засідання ОСОБА_2 вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що 16.03.2017р. державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме: квартири, що належить йому, але він вважає, що постанова державного виконавця є не законною та підлягає скасуванню, оскільки ним добровільно відшкодовується шкода і на даний час сплачено близько 70000 грн., на підтвердження чого надав корінці поштових переказів, а відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється у разі, якщо сума боргу не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, і державний виконавець повинен був перевірити майновий стан і сума боргу становить менш ніж 10 мінімальних заробітних плат, а тому арешт єдиного житла є цілком не законним. Крім того, він повідомив державного виконавця про звернення до Вищого спеціалізованого суду України з касаційною скаргою і у разі позитивного рішення сума відшкодування буде перевищувати розмір компенсації, встановлений апеляційним судом, і виконавче провадження у цьому випадку буде завершено, але державний виконавець провів арешт квартири під тиском стягувачів, обєктивно не розглянувши його пояснення, що призвело до порушення гарантованих прав та інтересів, і у разі швидкої незаконної реалізації квартири стане проблемою пошуку житла та повернення реалізованого без підстав майна.

Державний виконавець Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд скарги без його участі та письмові заперечення проти скарги, відповідно до яких після відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчих листів № 636/103/16-к від 24.10.2016р. про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 100000 грн. кожному направлені запити щодо виявлення майна боржника. Згідно наданих відповідей рахунки відкриті на імя боржника відсутні, боржник отримує пенсію та йому належить автомобіль, на який державним виконавцем накладений арешт, але автомобіль проданий на запчастини і вилучені кошти перераховані стягувачам, а при перевірці майнового стану майна, на яке може бути звернено стягнення, не виявлено, про що складений акт, і тому державним виконавцем винесено постанову про арешт квартири, що належить боржнику. Крім того, державний виконавець у своїх запереченнях вказує, що на момент винесення постанови про арешт квартири загальна сума боргу по зведеному виконавчому провадженню становила 132 980,00 грн., а відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення на єдине житло не здійснюється якщо сума, що підлягає стягненню, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, оскільки загальну сума боргу перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати державним виконавцем правомірно винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а доводи скарги, викладені ОСОБА_2, є необґрунтовані.

Представник заінтересованих осіб за довіреністю ОСОБА_1 також проти скарги заперечувала, пояснивши, що законодавством про порядок виконання судового рішення передбачено накладення арешту на житло боржника. Крім того, вона добавила, що боржник проживає у цій квартирі, на продаж її не виставляли, навіть не проводили її оцінку, а тому у боржника є строк для добровільної сплати шкоди, а арешт на квартиру накладений для неможливості її продажу як автомобіля, оскільки інше майно, на яке може бути звернуто стягнення для задоволення вимог стягувача, у боржника відсутнє.

Заінтересована особа ОСОБА_3 підтримав свого представника та просив відмовити у задоволені скарги, добавивши іншим чином виконати рішення суду не можливо, оскільки розмір боргу великий.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши представлені у справі докази, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 Постанови за № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» наголошує, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, ЦПК України, законами України: від 23.02.2006р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24.03.1998р. № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відтак процесуальними нормами ЦПК щодо здійснення судового контролю є Розділ VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень», тобто ст. 383-389.

Із змісту скарги вбачається, що на примусовому виконанні у Костянтинівському міськрайонному відділі ДВС знаходяться 2 виконавчі листи № 636/103-16-к від 24.10.2016р. про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 100000 грн. кожному, провадження по яким відкриті 06.02.2017р., і копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлені сторонам виконавчого провадження рекомендованими листами (а.с. 51-55).

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В ході примусового виконання вказаних виконавчих листів державним виконавцем направлені запити до Державної Міграційної служби, Управління Держземагенства, Територіального сервісу управління регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області та відділу реєстрації Костянтинівської міської ради. Згідно наданих відповідей Державної фіскальної служби України, інформація стосовно відкритих рахунків та про джерела доходів відносно боржника ОСОБА_2 відсутня (а.с. 78, 79). Згідно відповіді ПФ України, боржник ОСОБА_2 отримує пенсію у ГУ ПФ України у Донецькій області (а.с. 80, 81). Згідно відповіді Територіального сервісу управління регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області, за боржником ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 63, 82, 83).

24.02.2017р. державним виконавцем на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт транспортного засобу, однак 03.03.2017р. ОСОБА_2 надані письмові пояснення про те, що автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, LANOS, знаходився в аварійному стані після ДТП і на початку червня 2016р. проданий, а кошти перераховані потерпілим в рахунок відшкодування шкоди (а.с. 72).

28.02.2017р. при виході за місцем мешкання боржника для перевірки його майнового стану боржника, майна, на яке може бути звернено стягнення, не виявлено, про що складений акт державного виконавця в присутності понятих та боржника (а.с. 71).

16.03.2017р. державним виконавцем накладений арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_2 на праві власності, про що складений акт державного виконавця, та винесено постанову про опис та арешт майна боржника (а.с. 64-70)

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, цією статтею передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення; звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника; боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Згідно ч. 6 цієї статті, стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Державним виконавцем надані копії корінців поштових переказів, згідно яких боржником перераховані кошти ОСОБА_3 на загальну суму 33000,00 грн., ОСОБА_4 на суму 33000,00 грн. (а.с. 73-76). Такі саме копії корінців додані скаржником ОСОБА_2 до скарги (а.с. 18-27).

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Підрахувавши залишок боргу встановлено, що загальна сума сплачених коштів на день арешту квартири 16.03.2017р. становить 31000,00 грн. на користь кожного стягувача, тому розмір залишку заборгованості становить 69000,00 грн. на користь кожного стягувача, а загальний розмір заборгованості становить 138000 грн. На день подання скарги розмір заборгованості зменшився на 2000,00 грн. на користь кожного стягувача, оскільки боржником 24.03.2017р. направлений поштовий переказ у сумі 2000 грн. кожному стягувану і тому сума загальна сума заборгованості становить 134000 грн.

29.03.2017р. державним виконавцем виконавчі провадження по виконанню вказаних виконавчих листів обєднані в одне провадження (а.с. 56).

Таким чином, загальна сума заборгованості по зведеному виконавчому провадженню становить 134000,00 грн., що перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати (3200,00 грн. х 20 = 64000 грн.)

Безперечно мотивом накладання арешту на майно боржника державним виконавцем, було спонукання боржника до виконання рішення суду, котре набрало законної сили. Тобто спірний захід мав виправдану підставу.

Окремо суд наголошує, що державним виконавцем належними та допустимими доказами (рекомендованими листами з повідомленням про вручення, тощо) доведено, що ОСОБА_2 обізнаний про примусове виконання виконавчих листів.

Крім того, суд звертає увагу заявника на надану копію касаційної скарги на рішення апеляційного суду Харківської області, відповідно до якого видані виконавчі листи, що перебувають на виконанні. Сама подача касаційної скарги не зупиняє виконання судового рішення, оскільки відповідно до ст. 328 ЦПК України, за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суддя-доповідач у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду. Однак, державному виконавцю та суду не надана ухвала суду про зупинення виконання рішення суду.

Таким чином, доводи, викладені у скарзі ОСОБА_2, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Таким чином, судові витрати у вигляді судового збору у мінімальному розмірі, який становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають стягненню з заявника.

Керуючись ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212, 214-215, 383-388 ЦПК України, суд

у х в а л и в

В задоволені скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про опис та арешт майна боржника від 16.03.2017 року по виконавчому провадженню № 53335697 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк апеляційної скарги з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Суддя