Справа №: 272/509/16-ц
Провадження № 2/272/15/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Чуб І.А.

з участю: секретаря Баскакової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, суд,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 03.01.2007 року померла її мати ОСОБА_4, спадкоємцями якої є вона та відповідач. 06.08.2008 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину , що відкрилася після смерті матері, а саме: на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право на ішне майно в нотаріальному порядку реалізувати неможливо, про що свідчить лист державного нотаріуса, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка площею 0,25 га була передана спадкодавцеві рішенням Гальчинської сільської ради № 36 від 28.05.1999 року, однак державний акт на неї власником не був виготовлений, тому позивач звернулася до суду. Оскільки спадкоємців двоє, позивач просила визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1250 га, розташовану: с.Гальчин, вул. Набережна, 47, Андрушівського району, як на половину спадщини, що відкрилася після смерті її матері - ОСОБА_5, померлої 03.01.2007 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, обгрунтувавши вищенаведеними обставинами та просила задовольнити, зазначивши, що ОСОБА_3 не має ніякого відношення до вказаного спадкового майна, їй належить лише житловий будинок в с.Гальчин, вул. Набережна, 47, про заповіт на користь ОСОБА_3 їй нічого невідомо.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.22-26), зазначивши, що вона та позивач оформили у нотаріуса земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по 1/2 частині, згідно заповіту матері ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, на все інше майно був заповіт на користь внучки ОСОБА_3. Просила в задоволенні вимог відмовити. В подальшому направила заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, пояснивши, що бабуся ОСОБА_4 залишила заповіт від 21.03.1990 року, згідно якого заповіла їй все своє майно. Пізніше ОСОБА_4 склала ще один заповіт, яким заповіла земельну ділянку для веденння товарного с/г виробництва позивачу та відповідачу ОСОБА_2, які оформили свої права у нотаріуса. Все інше майно належить їй за заповітом та вона спадщину прийняла, так як була зареєстрована та постійно проживала із спадкодавцем до дня її смерті. Просила відмовити в задоволенні вимог. В подальшому в судові засідання неодноразово не з`являлася, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, заяв про відкладення не подавала, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, на підставі наявних у справі доказів .

Вислухавши сторони, дослідивши матетеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 1223 ЦК України - Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкування за законом настає в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини.

В ході судового розгляду судом встановлено, що 03.01.2007 року померла ОСОБА_4 (Опанасівна), що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3, 46, 112).

Ст. 87 Опанас див. Панас, ст. 89 Панас, Опанас. Ім`я Опанас є рівноправним нормативним варіантом імені Панас див. ст. 21 (Власні імена людей. Словник-довідник ОСОБА_6, ОСОБА_7 ). Тому документи містять розбіжність у написанні по- батькові спадкодавця ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно: земельну ділянку площею 0,25 га - для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю згідно рішення № 36 від 28.05.1999 року Гальчинської сільської ради (а.с. 21). Спадкодавець ОСОБА_4 заповітом від 21.03.1990 року заповіла все своє майно ОСОБА_8. Заповітом від 28.03.2000 року ОСОБА_4 змінила заповіт від 21.03.1990 року та заповіла сертифікат на земельну частку (пай) позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2. Зазначені заповіти чинні, що підтверджуться витягом зі Спадкового реєстру (а.с.127-131).

Позивач, дочка спадкодавця та спадкоємець за законом першої черги та за заповітом, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, шлюб, розірвання шлюбу (а.с. 4-6). Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 за заповітом від 28.03.2000 року, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна - земельної ділянки площею 3,2767 га - для ведення товарного с/г виробництва, розташовану на території Гальчинської сільської ради, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 44-50).

Спадкодавець ОСОБА_4 заповітом від 21.03.1990 року заповіла все своє майно внучці ОСОБА_8 (а.с.125-126). ОСОБА_8 змінила прізвище у шлюбі на ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та одруження (а.с. 97-98). Спадщину після смерті ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3 прийняла відповідно до ст. 1268 ЦК України, так як була зареєстрована та проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 на день її смерті за адресою: с.Гальчин, вул. Набережна, 47, Андрушівського району, що підтверджується довідкою Гальчинської сільської ради № 593 від 27.07.2016 року (а.с.56). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок за адресою: с.Гальчин, вул. Набережна, 47, Андрушівського району належить ОСОБА_3 (а.с.37-38).

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач не має право на спадкування іншого майна, окрім успадкованого нею, так як все інше майно спадкодавець заповіла ОСОБА_3, яка спадщину прийняла відповідно до ст. 1268 ЦК України.

Позивачем не надано суду доказів того, що заповіт від 21.03.1990 року визнаний судом недійсним чи відповідач ОСОБА_3 не прийняла спадщину або відмовилася від її прийняття.

Та обставина, що позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом не має правового значення, так як вона зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом та просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Крім того, все інше майно, охоплено заповітом від 21.03.19990 року, який є чинним.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський райсуд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня проголошення рішення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:ОСОБА_9