КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1161/16-ц
Провадження № 2/552/772/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2017 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі - Павленко Л.М.

За участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

11 березня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, мотивуючи його тим, що 09.02.2016 року між ним та ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» у м.Києві було укладено договір №004018 фінансового лізингу, згідно з умовами якого ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування автомобіль VOLKWAGEN POLO Comforline, а він зобовязався прийняти автомобіль та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами договору. Цього ж дня він сплатив ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» грошові кошти в розмірі 25 800 грн. комісію за організацію згідно з договором №004018. Ознайомившись та вивчивши уважно умови укладеного договору, стало очевидно, що умови договору є несправедливі по відношенню до нього та не відповідають вимогам, які передбачені нормативними актами щодо таких правочинів. В звязку з чим просив суд договір №004018 фінансового лізингу, укладений 09 лютого 2016 року між ним та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» у місті Києві визнати недійсним та стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на його користь грошові кошти в розмірі 25 800 грн. сплачені 09.02.2016 року, як комісія за організацію згідно з договором №004018 від 09.02.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

В судове засідання ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» свого представника не направила, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить рекомендоване повідомлення про вручення листа про виклик (а.с.175).

Враховуючи згоду адвоката ОСОБА_1 та наявні у справі докази, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН».

Заслухавши думку адвоката ОСОБА_1, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 9 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» укладений договір фінансовою лізингу, предметом якого є придбання лізингодавцем та передача на умовах фінансового лізингу у користування майно - автомобільмарки «Volkswagen Polo Comfortlsne» (а.с.5-11).

9 лютого 2016 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» 25 800 грн. комісії за організацію згідно з договором фінансового лізингу, що підтверджується квитанцією №ПН5722 (а.с.15).

4 березня 2016 року ОСОБА_2 направив вимогу відповідачу про розірвання договору фінансового лізингу та повернення йому коштів у розмірі 25 800 грн., сплачених як комісію за організацію договору фінансового лізингу.

9 березня 2016 року за згодою ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» було розірвано договір фінансового лізингу.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч.5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Частиною 2 ст.18 цього Закону передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно з п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Також судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, було посвідчено нотаріально.

Відповідно до вимог ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, розірвання договору фінансового лізингу також мало бути посвідчено нотаріально.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4-14, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Договір №004018 фінансового лізингу, укладений 09 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» у місті Києві визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 25 800 грн. сплачені 09.02.2016 року, як комісія за організацію згідно з договором №004018 від 09.02.2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Т.В.Турченко