Категорія 48Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у позивача та відповідача народився син ОСОБА_4. В даний час ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, а дитина проживає разом з матір'ю. ОСОБА_2 вказує на те, що ОСОБА_3 чинить перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4, рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2015 року та Апеляційного суду Вінницької області від 15.03.2016 року встановлено порядок участі у вихованні дитини, встановлені дні та години зустрічей з сином, а також надано можливість оздоровлювати сина у санаторно-курортних та оздоровчих закладах на строк дії путівки, без присутності ОСОБА_3, однак вказане рішення суду відповідач не виконує. Враховуючи, що спільний син ОСОБА_4 має певні проблеми зі здоров'ям просив суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_4 в супроводі батька, без згоди матері ОСОБА_3

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у позивача та відповідача народився син ОСОБА_4. В даний час ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, а дитина проживає разом з матір'ю. ОСОБА_3 вказує на те, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виховання та забезпечення дитини. На даний час ОСОБА_3 має намір поїхати на відпочином разом з сином ОСОБА_4, проте батько в добровільному порядку відмовляється надати згоду на виїзд дитини за кордон, а тому просила надати дозвіл ОСОБА_3 дозвіл на оформлення проїзного документа для виїзду за кордон ОСОБА_5 без згоди батька та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2016 року вказані цивільні справи об'єднанні в одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в Єгипет, Туреччину, Хорватію, Чорногорію малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на строк не більше 2-х тижнів (14 днів) за наявності туристичної путівки з забезпеченням належних умов проживання, харчування медичного страхування в супроводі ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_3

Надано дозвіл ОСОБА_3 на оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в Єгипет, Туреччину, Грецію, Кіпр, Болгарію, Чорногорію, Хорватію, Італію, Іспанію, Францію малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на строк не більше 2-х тижнів (14 днів) за наявності туристичної путівки з забезпеченням належних умов проживання, харчування медичного страхування в супроводі ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_2

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року виправлено описку допущену в резолютивній частині рішення, зазначивши термін дії дозволу на тимчасовий виїзд за кордон на строк не більше 2-х тижнів (14 днів) протягом 2017 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просив його скасувати, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково напротязі 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_4, батьками якого, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, значяться ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_3).

Наразі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають окремо, остання перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, спільна дитина сторін проживає разом з матір'ю ОСОБА_3 та її чоловіком.

З листа головного лікаря Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні вбачається, що у дитини ОСОБА_8 діагностовано вроджену ваду розвитку товстого кишківника, доліхоколон, переважно за рахунок доліхосигми, субкомпенсований. Рекомендовано, у тому числі, санаторно-курортне лікування в період ремісії.

Відповідно до абз.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до довідки ПП «Салон подорожей ВІНГС» від 10.10.2016 року ОСОБА_2 забронював путівки для поїздки в Єгипет, Туреччину, Хорватію, Чорногорію для 1 дорослого та 1 дитину на різни дати.

В матеріалах справи також наявні листи ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з проханням надати дозвіл для оформлення необхідних проїзних документів спільному сину ОСОБА_4 для виїзду з батьком за кордон.

Згідно з ч.7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ст.2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини.

Частиною 2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи інтереси дитини ОСОБА_4, дійшов вірного висновку про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України з кожним з батьків без дозволу іншого за наявності туристичної путівки з забезпеченням належних умов проживання та харчування, медичного страхування протягом 2017 року, а також щодо надання дозволу ОСОБА_3 на оформлення проїзного документу для дитини, без згоди батька.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що він не заперечує проти надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України з матір'ю, без його згоди, однак просив скасувати вказане рішення через те, що в ньому не зазначений рік на який надається такий дозвіл.

Судова колегія з таким доводом погодиться на може, оскільки ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року виправлено описку допущену в оспорюваному рішенні та вказано, що дія дозволу на тимчасовий виїзд за кордон діє протягом 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Береговий О.Ю.