СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/197/17
Провадження №2/547/186/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Т.В.Зінченко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, органи опіки та піклування Веселоподільської сільської ради Семенівського району Полтавської області, Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, про припинення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги фактичним проживанням з кінця вересня 2016 року малолітнього сина сторін ОСОБА_3 із позивачем, спроможністю позивача забезпечити належні умови проживання і догляду за сином: наявністю житла, постійного доходу, позитивного висновку органу опіки та піклування. З урахуванням уточнень позовних вимог просив визначити місцем проживання дитини адресу: Полтавська область, Семенівський район, с. Веселий Поділ, вул. Миру (Пролетарська), 109, припинити стягувати аліменти з 01.10.2016.

Позивач вимоги позову підтримав повністю, вказав, що між сторонами немає згоди щодо місця проживання їх сина, вони припинили спільне проживання улітку 2016 року, у шлюбі не перебували. Наприкінці вересня 2016 року позивач приїхав до будинку у смт Семенівка, де жила відповідач із сином, оскільки йому зателефонувала ОСОБА_4 щоб він забрав сина через недоглянутість. Позивач, разом зі своїм батьком приїхали до будинку відповідача. Вона зібрала сина та віддала його позивачеві. Після цього з кінця вересня 2016 року син постійно живе у позивача, за ним доглядають позивач і його батьки. Соціальні служби вивчали умови проживання обох батьків, вказали, що дитина має жити у батька. Позивач працював водієм, потім перебував на обліку як безробітний, з 01.04.2017 знову працює водієм на попередньому місці роботи. Відповідач не цікавиться дитиною, з грудня 2016 року не з'являється до них додому. Аліменти не платив. Оскільки на місце його роботи не приходили відповідні документи. Відповідач позбавлена допомоги на дитину, оскільки витрачає відповідні кошти не на сина.

Представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав, пояснив, що з вересня 2016 року дитина проживає з батьком, який створив їй належні умови життя і виховання. Це підтверджують свідки, органи опіки та піклування, соціальні служби. Наразі дитині краще жити з батьком, оскільки мати не може забезпечити неналежні умови для проживання дитини. Тривалий час мати не цікавиться дитиною.

Відповідач проти позову заперечувала, вказала, що позивач забрав у неї сина наприкінці жовтня 2016 року, коли позивач разом із сином була у гостях у ОСОБА_6. Позивач увірвався у будинок, вчинив суперечку, вимагав віддати йому сина, погрожував. Як наслідок, злякавшись, відповідач одягла дитину і віддала її позивачеві. Дитина дійсно у цей час була трохи хвора. Позивач приїжджав разом із своїм батьком. На наступний день приїжджали працівники соціальної служби, з'ясовували обставини передавання дитини батькові. Відповідач отримувала по 800,00 грн допомоги по догляду за дитиною, потім її позбавили цих коштів. Первинно соціальні працівники вказували, що син повинен жити з нею, потім вказували, що дитина має жити з позивачем. Відповідач не може знайти постійної роботи, проживає у будинку своєї матері разом із нею, двома сиротами (дітьми покійної сестри), своїм старшим сином. Відповідач бажала давати гроші і речі дитині, але їй відмовляли брати їх. В один час відповідач жила на зйомній квартирі зі співмешканцем ОСОБА_7, невеликий проміжок часу працювала у м. Києві. Відповідач вважає, що позивач не може забезпечити проживання дитини, бажає уникнення сплати аліментів, за сином фактично доглядають батьки позивача (дід і баба дитини), вказала, що відповідач певний час проживав зі співмешканкою у с. Крива Руда, позивач не дає відповідачеві бачити та спілкуватися із сином. Відповідач бажає повернути сина.

Представник відповідача ОСОБА_8 підтримав позицію відповідача, вказав, що принцип 6 Декларації прав дитини не дозволяє розлучення малолітньої дитини з матір'ю. Відповідач не зловживає алкоголем, не веде аморальний спосіб життя, обєктивно не може працевлаштуватися, тому не має стабільного доходу, її незаконно позбавили соціальної допомоги на дитину, позивач не платить аліменти на дитину за рішенням суду. Відповідач ініціювала відібрання дитини через органи поліції, прокуратури, які не сприяли захисту її прав. Представник вважає, що висновки органів опіки та піклування є недостовірними, оскільки відповідні обстеження мали проводитися за зареєстрованим місцем проживання відповідача у смт Семенівка, а не у с. Вереміївка та с. Веселий Поділ.

Представники органу опіки та піклування Веселоподільської сільської ради Семенівського району Полтавської області ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вказали, що позов має бути задоволений. ОСОБА_9 пояснила, що відповідач, нажаль, не може забезпечити належні умови проживання дитини, тому їй краще зараз жити з батьком. ОСОБА_9 оглядала житлові умови будинку, у якому позивач проживала разом зі співмешканцем ОСОБА_7 у с. Вереміївка, також оглядала житло позивача у с. Веселий Поліл. Відповідач повідомляла, що планує з ОСОБА_7 виїхати і працювати у м. Києві. Органом соціальної служби було встановлено, що допомогу, яку відповідач отримувала на сина ОСОБА_11, вона на нього не витрачала, упродовж трьох місяців не змогла показати новий одяг, який придбала для дитини. Житло матері відповідача є відверто тісним для проживання там відповідача, її матері, двох сиріт та старшого сина відповідача. Щодо сиріт здійснюється їх соціальний супровід. ОСОБА_9 вказала, що відповідач планувала отриманими аліментами погасити заборгованість за комунальні платежі.

Представник органу опіки та піклування Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_12 позов підтримала, пояснила, що колегіальний орган дав висновок про доцільність проживання сина з позивачем. За загальним правилом дитина має жити з матір'ю, але за існуючих обставин доцільно щоб син жив з батьком. Відповідач не має свого житла, її побут дещо невпорядкований, вона має недостатній дохід. Висновки органу до та під час судового розгляду справи не змінювалися.

Орган опіки та піклування Семенівської селищної ради Полтавської області висновок до суду не надав, вказав, що не зміг встановити місце проживання відповідача, яка відсутня за своїм зареєстрованим місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, та скласти запитуваний судом висновок. Близькі родичі відповідача повідомили, що вона тимчасово проживає і працює у м. Києві (а.с. 26). Просив розглянути справу за наявними матеріалами без свого представника (а.с. 30, 75).

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_3, який народився 21.07.2015 (а.с. 8). Сторони не перебували і не перебувають у шлюбі.

Будинок № 109, вул. Миру, с. Веселий Поділ має такий склад сім"ї: ОСОБА_13 (батько позивача, дід дитини ОСОБА_3), ОСОБА_14 (мати позивача, баба дитини ОСОБА_3), ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_15 (брат позивача), ОСОБА_3 малолітня дитина, яка проживає без реєстрації місця проживання (а.с. 9).

Позивач протягом липня грудня 2016 року працював водієм у ТОВ ІПК "Полтавазернопродукт" (а.с. 12), потім перебував на обліку як безробітний (а.с. 14), з 01.04.2017 знову працює на вказаній посаді, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 13).

ОСОБА_16ОСОБА_6 дала показання, що запросила до себе у гості відповідача разом із сином ОСОБА_11. Близько 21 год. 00 хв. позивач приїхав до її будинку з батьком, сказав, що відповідачеві, що забирає сина. Свідок чула гучну суперечку сторін, після якої відповідач повернулася у сльозах, одягла синя ОСОБА_3 і віддала його позивачеві. На другий день до неї приїхали працівники соціальної служби та з'ясовували обставини передавання дитини від матері до батька.

ОСОБА_17ОСОБА_3, який є батьком позивача, підтвердив, що разом із позивачем після дзвінка ОСОБА_4 "щоб вони забрали сина", приїхав і забрав свого онука ОСОБА_3 у відповідача. Дорогою вони телефонували відповідачеві, бо не знали будинку, відповідач зустріла їх на дорозі, завела у будинок, потім одягла і віддала їм сина (онука). Відповідач погано годувала ОСОБА_3, він часто був голодний. Коли забирали онука він мав кон'юктивіт.

ОСОБА_18ОСОБА_3 дала показання, що є бабою ОСОБА_3, вони створили всі умови для проживання з ними онука. Свідок на другий день повідомила соціальних працівників про те, що вони забрали до себе малолітню дитину, соціальні працівники робили відповідні обстеження. Більш як пів року відповідач не цікавиться дитиною, ніхто не створює їй перешкод у спілкуванні з сином. Відповідач зразу висловлювала наміри забрати сина до себе, але з грудня 2016 року не цікавиться сином.

Висновком Семенівського ВП ГУНП в Полтавській області від 19.12.2016 (а.с. 52) встановлено, що із вересня 2016 року малолітня дитина ОСОБА_3 проживала у позивача, рекомендовано відповідачеві звернутися з питанням щодо місця проживання сина сторін до органів опіки та піклування або до суду, вказано на цивільно-правовий характер порушеного питання (а.с. 53), можливе вирішення питання у судовому порядку (а.с. 57-59).

Актом від 14.03.2017 № 1 (а.с. 27) встановлено, що на час обстеження будинку по вул. Хорольська, 1, смт Семенівка, ОСОБА_2 тимчасово проживає і працює у м. Києві. У будинку зареєстровано 6 осіб, у т.ч. відповідач і ОСОБА_3.

Висновком органу опіки та піклування Веселоподільської сільської ради від 30.01.2017 (а.с. 11, 33, 63) встановлено, що у житлі позивача є необхідні умови та зручності для проживання малолітньої дитини, батько працює, веде здоровий спосіб життя, виконує обовязки по вихованню дитини, мати дитини живе окремо, останні 4 місяці участі у догляді та вихованні дитини не приймає, отримані на дитину кошти витрачає не за призначенням, в інтересах малолітнього ОСОБА_3 доцільно його проживання з батьком.

Аналогічний за змістом висновок складено 16.03.2017 органом опіки та піклування Семенівської РДА Полтавської області (а.с. 32, 90, 91).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Семенівській РДА від 17.02.2017 сім'ю ОСОБА_2 взято під соціальний супровід у звязку з ухиленням від виконання батьківських обовязків щодо дітей ОСОБА_19, який народився 15.11.1993, та ОСОБА_3, який народився 21.07.2015, вказано на не проживання дітей з матір'ю, проживання сина ОСОБА_11 з батьком у с. Веселий Поділ, де йому створено всі умови для проживання і розвитку, відповідач не цікавиться умовами проживання і розвитку сина ОСОБА_11, протягом останніх 5 місяців не відвідувала дитину (а.с. 89-91).

Семенівською РДА ініційовано укладення договору про здійснення соціального супроводу відповідача (а.с. 79-89).

За змістом принципів 2, 4, 6, 9 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. Дитині має належати право на здорове зростання і розвиток. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. ОСОБА_12 визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. ОСОБА_12 визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Суддя, здійснюючи правосуддя, зокрема, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (наразі втратив чинність), вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Судом встановлено, що літа 2016 року сторони не проживають разом, з кінця вересня 2016 року малолітній син сторін ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем (батьком), який повністю його утримує і забезпечує, створив належні і достатні умови його життя і виховання, відповідач участі у вихованні дитини не бере, належно його розвитком, здоров'ям вихованням не цікавиться, тривалий час вчиняє діяння, що спричинили необхідність здійснення соціального супроводу відповідача як матері, органи опіки та піклування вказують на доцільність визначення місцем проживання малолітньої дитини місце проживання його батька.

Ураховуючи встановлені обставини та зазначені приписи міжнародних договорів, Сімейного кодексу України, суд визначає місцем проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 місце проживання його батька позивача.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 08.09.2016 ухвалено стягувати з позивача на користь відповідача з 21.07.2016 аліменти на утримання сина сторін ОСОБА_3 (а.с. 6, 7). Заборгованість зі плати аліментів на грудень 2016 року складає 7650,76 грн (а.с. 61).

Аліменти, за своїм змістом, є утриманням, яке надається одним із батьків іншому із батьків для утримання їх дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У звязку із проживанням сина сторін із жовтня 2016 року із позивачем та перебування його на повному утриманні позивача, не участю відповідача у витратах на утримання сина, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина сторін ОСОБА_3. Такий обовязок фактично виконується позивачем на користь дитини без "залучення" відповідача, органів ДВС, а, відтак, є припиненим з жовтня 2016 року.

Обраний позивачем спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів відповідає ч. 2 ст. 16 ЦК.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок про необхідність задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214, 215, 223, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задоволити позов повністю.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, який народився 21.07.2015, разом із батьком ОСОБА_1, який народився 25.10.1991, у житловому будинку за адресою: Полтавська область, Семенівський район, с. Веселий Поділ, вул. Миру (Пролетарська), 109.

Припинити з 01.10.2016 стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3, який народився 21.07.2015, за рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 08.09.2016.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 19.04.2017.