Справа № 161/2034/17 Провадження № 22-ц/773/547/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Категорія: 50 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар Галицька І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

пр-ка відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 березня 2017 року позов ОСОБА_1 у даній справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у загальному розмірі 1522 грн., починаючи з 06 лютого 2017 року і до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн..

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить змінити це рішення в частині визначення розміру аліментів, збільшивши його до 2614 грн. щомісячно.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив та просить її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду до зміни з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони являються батьками обох дітей сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8, 9).

Позивач із дітьми проживають окремо від відповідача і останній не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей.

Мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України).

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що відповідач не має регулярного і сталого розміру доходу, однак є особою працездатного віку та в матеріалах справи відсутні докази наявності у нього будь-яких медичних протипоказань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності.

На утриманні відповідача перебуває ще одна дитина син від першого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якого він добровільно надає грошову допомогу (а.с.68).

Згідно ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Разом з тим, надання одним з батьків матеріальної допомоги дітям, за умови відсутності згоди між батьками про порядок та суму утримання не позбавляє можливості одного з них звернутися із відповідним позовом про вирішення вказаного питання у судовому порядку.

Судом встановлена відсутність згоди між сторонами стосовно утримання дітей.

З урахуванням вимог ст.182 СК України суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не подав доказів про наявність у нього постійного місця роботи та сталого заробітку.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції враховував прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Разом із тим, згідно зазначених вище норм сімейного законодавства суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі у чітко визначеному розмірі, який не залежить від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чи відсотків від нього, тим більше такий розмір аліментів не може варіюватися в залежності від зміни розміру прожиткового мінімуму кожного року, оскільки це суперечить самому змісту статті 184 СК України та принципам такого способу визначення розміру аліментів.

Позивач у позовній заяві навела обґрунтування розміру аліментів, який просила стягнути із відповідача на двох дітей. При цьому додала ті письмові докази, які підтверджують наведене нею обґрунтування.

У порушення вимог ст.60 ЦПК України відповідач не надав жодного доказу у спростування наведеного позивачем розміру та не вказав, які речі для дітей із перерахованих позивачем є зайвими.

Але, оскільки вартість зазначених позивачем речей для дітей може коливатися і не є сталою, то суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

При цьому суд враховує що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, а сума стягуваних аліментів буде відповідати інтересам та потребам дітей.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Крім того, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не фігурує у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі із-за того, що на даний час ніде не працює, допомагає батькам, з якими проживає та займається оформленням опікунства над братом-інвалідом не заслуговують на увагу, оскільки батьки та брат забезпечені соціальними виплатами, малолітні діти не мають можливості забезпечувати себе самостійно, а відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб і не позбавлений обовязку утримувати неповнолітніх дітей.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів зроблені без урахування наведених обставин справи, тобто з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2017 року в даній справі в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. (дві тисячі грн.) щомісячно, починаючи з 06 лютого 2017 року і до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. (сімсот чотири грн.) за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді