АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Костюк Л.С.,

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про відшкодування майнової і моральної шкоди внаслідок пошкодження майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_1, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернувся з вищевказаним позовом до відповідачів та посилався на те, що внаслідок їх неправомірних дій 17.06.2015 року була пошкоджена огорожа меж господарства позивача по вул. Кобилянської,18 в с. Давидівка Сторожинецького району Чернівецької області, яка потребує ремонту і, вартість якого становить 11665 грн. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідачів, в результаті якого була протиправна поведінка щодо нього та пошкодження його майна, останній постійно відчуває зниження ступеню свого престижу та ділової репутації. Замість ведення нормального і звичного способу життя він багато часу вимушений спрямовувати свою діяльність на те, щоб захистити і відновити порушені відповідачами права, грошову компенсацію в рахунок відшкодування яких оцінив в 4 000 грн.

Просив стягнути матеріальну та моральну шкоду в сумі 15 665 грн.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_5, матеріальну шкоду у сумі 5 680 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у сумі 300 грн. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_1, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального

Справа №723/2357/15-ц Провадження №22-ц/794/468/17 Категорія

Головуючий у 1-й інстанції Дячук О.О. Доповідач Лисак І.Н.

права, неповного зясування обставин, що мають значення для справи, просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсягу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, визначений ч.2 цієї статті, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

В силу ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пункт 2) ч.2 цієї статті до збитків також відносить доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Ч.3 ст.22 цього Кодексу встановлює, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На підставі частин 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до розяснень, викладених в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.02.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Також, згідно абз.2 та 3 п.9 цієї Постанови при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З аналізу зазначених норм вбачається, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

ОСОБА_2 за допомогою сокири пошкодила огорожу, кожен лист метало профілю пошкодила в кількох місцях, пробивши сокирою різні за розміром діри (отвори) неправильних геометричних форм.

З приводу вказаного пошкодження огорожі позивач звертався до Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с.17). Дані обставини підтверджуються висновком про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_5 від 20.06.2015 р., яке затверджене т.в.о. Начальника Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області та протоколом № 181 реєстрації і офіційного застереження Відповідача 1, про неприпустимість протиправної поведінки від 17.06.2015 р., поясненням ОСОБА_2 від 17.06.2015 р. (а.с.16).

Як вбачається із довідки №1765 від 16.09.2015р. виданої виконкомом Давидівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області ОСОБА_8, у період з 10.06.2015р. по 28.06.2015р. знаходився за межами області, та довідки ДІМ СДІМ Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецької області капітана міліції ОСОБА_9 громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_10 дійсно з 10.06.2015р. по 28.06.2015р. були на тимчасових заробітках за межами області (а.с.72-73).

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами за умови спростування вини не була доведена причетність інших відповідачів у завданні шкоди, а відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 навпаки, належними та допустимими доказами спростовано присутність на час пошкодження майна на території населеного пункту, а матеріали перевірки по факту пошкодження майна відомостей про причетність інших відповідачів, крім ОСОБА_2, не містять.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди суд виходив із вимог ст.1193 ЦК України, а не, як зазначено в апеляційній скарзі, реальних розмірів пошкодженого майна та неправильної оцінки доказів у вигляді висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Спростувань незаконності застосування цієї норми апеляційна скарга не містить, отже в частині збільшення розміру відшкодування підлягає відхиленню.

Надаючи правову оцінку законності рішення суду в частині стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до розяснень, викладених в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п.4 Постанови вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 Постанови судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, заявлені позивачем страждання внаслідок необхідності тривалого правового захисту від систематичних незаконних дій є виключно правом особи, а не обовязком, отже не можуть охоплюватися стражданнями, які підлягають моральному відшкодуванню, через що рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його законність не спростовують.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: В.Ф. Міцней

ОСОБА_11