УХВАЛА

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Журавлівської сільської ради Барського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається з будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, та земельної ділянки, площею 0,25 га, на якій розташовано будинок, а також земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1766 га, розташованій за цією ж адресою.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельну ділянку площею 0,1766 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду вінницької області від 17 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті своєї дружини ОСОБА_4, прийняв спадщину, не може оформити своє право в нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спадкове майно, стосовно якого висуває вимоги позивач, а саме: житловий будинок з відповідними будівлями і спорудами, земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельна ділянка площею 0,1766 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, заповідані спадкодавицею ОСОБА_4 ОСОБА_6, заповіт на день смерті не змінено та не відмінено, не визнано недійсним в порядку ст. 1257 ЦК України. ОСОБА_3 у шестимісячний строк після смерті дружини подав до Третьої вінницької нотаріальної контори заяву про відмову від свого права на обов'язкову частку у спадщині відповідно до вимог ст. ст. 1270, 1273 ЦК України.

Такі висновки є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 12 січня 1972 року.

ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 13 червня 2008 року, зареєстрованого Барським районним бюро технічної інвентаризації 27 червня 2008 року, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення 2 сесії 7 скликання від 2 грудня 2015 року Журавлівської сільської ради Барського району Вінницької області АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Установлено, що 25 грудня 2012 року ОСОБА_4 заповіла своєму сину ОСОБА_6 земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

12 березня 2013 року в Третій Вінницькій нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу.

Заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_6

18 червня 2013 року ОСОБА_3 подав заяву про те, що йому відомо про заповіт ОСОБА_4, посвідчений Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою 25 грудня 2012 року, йому відомо його право на отримання обов'язкової частки у спадщині згідно зі ст. 1241 ЦК України та на отримання обов'язкової частки він не претендує (а. с. 73), що також підтверджується довідкою державного нотаріуса БерезовськоїB.C. від 27 травня 2016 року (а. с. 35).

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги фактично стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик