Справа № 126/2927/15-ц Провадження № 22-ц/772/1180/2017Головуючий в суді першої інстанції Рудь О. Г.
Категорія 39 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спадкового майна,

В с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спадкового майна, в якому просив перерозподілити спадщину, визнавши за ним право власності на ? частину спадкового майна, яким є: земельна ділянка площею 1,9340 га, що знаходиться на території Лісниченської сільської ради Бершадського району, ? частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 Також просив скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.11.2010 року, видане Бершадською районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,9340 га, що знаходиться на території Лісниченської сільської ради і належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на ділянку серії НОМЕР_1.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його баба ОСОБА_4, яка не залишила заповіту.

Чоловік баби, який є його дідом, - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спадкоємцями першої черги за законом є він та його рідна тітка по батькові - відповідач ОСОБА_3.

Син ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, являється його рідним батьком.

На момент відкриття спадщини після смерті баби ОСОБА_4, він, будучи її внуком, являвся неповнолітнім та мав повних 14 років. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не звертався.

Після досягнення повноліття звернувся до Бершадської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_4, на яку державний нотаріус Бершадської державної нотаріальної контори надіслав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідач ОСОБА_3 своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, одночасно повідомивши, що у померлої немає інших спадкоємців за законом.

16 листопада 2010 року державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори на ім'я спадкоємця ОСОБА_3 видано три свідоцтва про право на спадщину за законом, у тому числі свідоцтво на спадщину, яка складається із земельної ділянки площею 1,9340 га, що знаходиться на території Лісниченської сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією 04.03.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землею та на право постійного користування землею за № 288.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року позов задоволено повністю.

Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.11.2010 року, зареєстроване в реєстрі за № 3955 державним нотаріусом ОСОБА_7, видане на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану на території Лісниченської сільської ради, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією 04.03.2003 року.

Перерозподілено спадщину, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, визнавши за ОСОБА_2 право власності на ? частину спадкового майна, а саме на: земельну ділянку (Державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий Бершадською районною державною адміністрацією 04.03.2003 року), розташованою на території Лісниченської сільської ради; 1/2 частину житлового будинку «А» загальною площею 70,7 кв. м., житловою площею 33,1 кв. м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд: веранда «а», ганок «а1», літня кухня «Б», веранда «б», сарай «В», гараж «Г», сарай «Д», літня кухня «З», погріб «З під», сарай «Ж», споруди АДРЕСА_1» загальною площею 59,4 кв. м., житловою площею 34,5 кв. м. з господарськими будівлями і спорудами; веранда «а», ганок «а1», погріб «Б під», сарай «В», споруди № 1.2, розташований по АДРЕСА_3 що належали ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 787,60 гр. сплаченого ним судового збору та 3 000 гр. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Зазначила, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду, на її думку, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необгрунтованим.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 (актовий запис №19, зареєстрований виконавчим комітетом Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 - а. с. 5).

Після її смерті відкрилася спадщина.

Спадкодавець заповіт не залишила.

Спадкування здійснено за законом.

Чоловік спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 36, зареєстрований виконавчим комітетом Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 - а. с. 4).

Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця ОСОБА_4 - відповідач ОСОБА_3 і ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4, видане 25 грудня 1974 року Вовчацьким сільським ЗАГСом Бершадського району, актовий запис № 13 - а. с. 7), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис про смерть № 13, зареєстрований Лісниченською сільською радою Бершадського району, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 - а. с. 6).

Син спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, являється рідним батьком позивача по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 видане Лісниченською сільською радою Бершадського району 26 лютого 1996 року, актовий запис № 3 - а. с. 7).

На момент відкриття спадщини після смерті баби ОСОБА_4 внук ОСОБА_2 являвся неповнолітнім, мав повних 14 років. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не звертався.

Після досягнення повноліття позивач звернувся 19.08.2015 року до Бершадської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_4 (аркуші 35-36 спадкової справи № 566/2010 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4).

Державний нотаріус Бершадської державної нотаріальної контори 20.08.2015 року за № 652/02-31 надіслав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, що належало ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з тим, що на момент видачі свідоцтва ОСОБА_2 не подано заяви про прийняття спадщини, а також була відсутня інформація про нього, як спадкоємця і немає документів, що свідчать про прийняття ним спадщини (аркуш 39 спадкової справи № 566/2010).

Із заявою про прийняття спадщини до Бершадської районної державної нотаріальної контори 11 серпня 2010 року звернулася дочка померлої - ОСОБА_3, яка є відповідачем по цивільній справі (аркуш 3 спадкової справи № 566/2010).

У цій заяві, прийнятій державним нотаріусом, спадкоємець зазначила, що у померлої немає інших спадкоємців за законом.

16 листопада 2010 року державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори на ім'я спадкоємця ОСОБА_3 видано три свідоцтва про право на спадщину за законом.

Перше свідоцтво видано на спадщину, яка складається із земельної ділянки площею 1,9340 га, що знаходиться на території Лісниченської сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією 04.03.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землею та на право постійного користування землею за № 288, кадастровий номер НОМЕР_7. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 3954 (аркуш 28 спадкової справи).

Друге свідоцтво видано на спадщину, яка складається із земельної ділянки площею 1,9340 га, що знаходиться на території Лісниченської сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, виданого Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області 04.03.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 289, кадастровий номер НОМЕР_9. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 3955 (аркуш 29 спадкової справи).

Третє свідоцтво видано на спадщину, яка складається із грошових коштів (вкладів) з процентами, компенсаційними та іншими нарахуваннями, які знаходяться на рахунках НОМЕР_10 у відділенні Ощадного банку України № 10001/076 м. Бершадь Вінницької області, що належали померлій на підставі довідки Бершадського ТВБВ ВАТ «Державний Ощадний банк України» від 25.10.2010 року за № 388. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 3953 (аркуш 30 спадкової справи).

Відповідно до наданого роз'яснення Пленумом Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

По справі спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року - ІНФОРМАЦІЯ_3, отже відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України, 2003 року.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 ЦК України).

За змістом частини 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живі на час відкриття спадщини.

Право на спадкування згідно вимог статті 1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті, а в разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Черговість спадкоємців визначається статтями 1261-1265 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України визначено коло спадкоємців першої черги за законом, до якої входять діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У спадкодавця ОСОБА_4 на день смерті не було в живих батьків та пережившого подружжя. Спадкодавець мала двох дітей: відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який помер раніше і який являється батьком позивача по справі - ОСОБА_2

Відповідно до вимог частини 1 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже спадкове майно має ділитися порівну між двома однаковими спадкоємцями першої черги і складатиме частку - 1/2.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, протягом якого спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідач у визначений шестимісячний строк прийняла спадщину, подавши 11 серпня 2010 року заяву про прийняття спадщини до Бершадської нотаріальної контори.

Частиною 4 статті 1268 ЦК України перебачено, що неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Зокрема частиною 3 статті 1273 ЦК України визначено, що неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опік та піклування.

Позивач ОСОБА_2 на час відкриття спадщини являвся неповнолітнім - мав повних 14 років, від прийняття спадщини не відмовлявся, про що свідчать матеріали спадкової справи №566/2010, тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

У судовому засіданні позивач пояснив, і з цим повністю погодилася відповідач ОСОБА_3 та іншого не встановлено, що у її брата ОСОБА_6 є лише одна дитина - син ОСОБА_2 - позивач по справі.

Батькові позивача ОСОБА_6 належала б за законом 1/2 частка спадкового майна і саме така частка належить внуку спадкодавці - позивачу по справі ОСОБА_2

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_2 у позовній заяві просив про розподіл лише такого спадкового майна: двох жилих будинків: один жилий будинок знаходиться у АДРЕСА_2 і другий жилий будинок, що знаходиться у цьому ж АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 1,9340 га, належної спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (а. с. 2-3).

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Жилий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_3 належав на праві особистої власності спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30 липня 1999 року державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за номером 753 (а. с. 25).

З урахуванням наведених норм матеріального закону, зазначений будинок являється спадковим майном та підлягає поділу між двома спадкоємцями в рівних частках: по 1/2 частці кожному спадкоємцю.

На жилий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 право власності не оформлено, про що свідчить видана Комунальним підприємством «Бершадське районне бюро технічної інвентаризації» довідка № 185 від 28.08.2015 року (а. с. 22), що не спростовано сторонами.

Видана 17 серпня 2015 року виконавчим комітетом Лісниченської сільської ради довідка свідчить про те, що жилий будинок по АДРЕСА_1 відноситься до колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 року склад погосподарського номеру такий: голова домогосподарства ОСОБА_5, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_5 і дружина: ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 21).

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту звершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_4 її право власності на спірне майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано не було.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін по справі виникає спір.

Сторони, у тому числі позивач ОСОБА_2, не надали суду належних і допустимих доказів, визначених статтями 57-59, 64 ЦПК України, на підтвердження права власності ОСОБА_4 на будинок по АДРЕСА_1

За таких обставин житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 не може бути об'єктом спадкування як нерухоме майно, а відтак право власності на нього не може перейти у порядку спадкування.

Спадкодавцю ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка площею 1,9340 га, що знаходиться на території Лісниченської сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією 04.03.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землею та на право постійного користування землею за № 288, кадастровий номер НОМЕР_7 (аркуші 22-24 спадкової справи № 566/2010).

Тому, ця земельна ділянка також являється спадковим майном і підлягає поділу між двома спадкоємцями в рівних частках.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в пункті 27 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті його батька ОСОБА_6, а тому мав право на спадкування за законом та отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідач ОСОБА_3 при прийнятті спадщини шляхом подачі 11 серпня 2010 року до нотаріальної контори відповідної заяви, навмисне повідомила нотаріусу відомості, що у спадкодавця - її матері ОСОБА_4, немає інших спадкоємців по закону, приховавши, що у її матері був син ОСОБА_6, який помер до відкриття спадщини після смерті їх матері, але у нього залишився його син ОСОБА_2, який станом на серпень 2010 року являвся неповнолітнім.

З урахуванням того, що видане ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину, якою являється земельна ділянка, порушує право іншого спадкоємця - позивача по справі, таке свідоцтво законно є недійсним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а саме застосовано закон, який не поширюється на встановлені по справі правовідносини, а закон, який підлягав застосуванню - не застосований.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пунктах 8 і 13 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

Рішення суду зазначеним процесуальним вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 182, 331, 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1261, 1266-1270, 1273, 1301 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 16 листопада 2010 року державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 3954 на спадщину, яка складається із земельної ділянки площею 1,9340 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області 04.03.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 288, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,9340 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області 04.03.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 288, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину жилого будинку і господарських будівель та споруд по вулиці АДРЕСА_3 що належав на праві власності спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори 30 липня 1999 року і зареєстрованого в реєстрі за № 753.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ М.В.Матківська

Судді /підпис/ В.М. Медяний

/підпис/ В.В.Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду М.В.Матківська