Провадження № 22-ц/779/519/2017
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, представника позивача Ємчука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути солідарно з позичальника та поручителя на користь Банку заборгованість у розмірі 597 223,58 гривень за договором про іпотечний кредит №215 від 08 травня 2007 року, яка складається із: заборгованості за кредитом - 554 936,19 гривень, заборгованості по відсотках - 26 607,77 гривень, заборгованість по комісії - 11 826,08 гривень, заборгованість по пені - 3 853,54 гривень.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк» укладено договір відступлення прав вимоги та відповідно відбулося відступлення на користь ПАТ «Альфа Банк» права вимоги за договором про іпотечний кредит №215 від 08 травня 2007 року, що було укладено із ОСОБА_4 а для забезпечення виконання зобов'язань укладено договір поруки із ОСОБА_5

Згідно умов укладеного договору про іпотечний кредит Банк зобов'язався надати боржнику кредит у розмірі 38 459 доларів США, а відповідач - повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним згідно встановленого графіка погашення.

Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, грубо порушивши істотні умови кредитного договору, в результаті чого на 14 липня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 597 223, 58 гривень яка підлягає поверненню достроково.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2016 року позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновків суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Договір між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк» від 17 грудня 2012 року про відступлення прав вимоги укладено в простій письмовій формі. У його умовах не зазначено жодної інформації щодо відступлення прав кредитора за договором про іпотечний кредит №215 від 08 травня 2007 року.

Згідно п. 5.1.1 Договору про відступлення прав вимоги «внесення змін до державного реєстру іпотек здійснюється у зв'язку з передачею первісним кредитором новому кредитору прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, укладеними у письмовій формі з нотаріальним посвідченням на підставі окремих договорів про передачу прав вимоги з договорами забезпечення, що укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються у дату укладення договору». В матеріалах справи відсутні окремі нотаріально посвідчені договори щодо зміни кредитора та іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово попереджений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. З матеріалів справи вбачається, що позивач вперше звернувся до неї в липні 2015 року.

Згідно п. 16.11 Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року передбачено його нотаріальне посвідчення, однак таке посвідчення відсутнє на копії договору наданого до суду. Недотримання форми укладення договору відповідно до ст. 219 ЦК України тягне його нікчемність.

Як видно з відступлення прав вимоги за кредитами від 17 грудня 2012 року, зокрема згідно п. 4.1 відступлення прав здійснюється за умови належного оформлення сторонами реєстру позичальників та відповідно до п. 4.2 за умови зарахування на банківський рахунок первісного кредитора оплати новим кредитором ціни продажу.

Суд зазначеної обставини не дослідив, не звернув уваги, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання сторонами п. 4.1., п. 4.2 договору від 17 грудня 2012 року. Відсутній реєстр позичальників за підписом двох сторін, який повинен був бути складений після оплати ціни договору від 17 грудня 2012 року та підтвердження оплати новим кредитором ціни за договором відступлення та реєстр позичальників. Суд першої інстанції без встановлення обставин набуття прав нового кредитора виніс рішення за договором відступлення. Договором про відступлення прав від 17 грудня 2012 року на час його укладення не передбачено додатку №1 до основного договору. В матеріалах справи відсутній сам додаток до Договору №1 з підписами уповноважених осіб та печатками установ, що унеможливлює прийняття судом як встановленого факту переходу прав кредитора за договором іпотечного кредиту від 08 травня 2007 року.

Крім цього, згідно п. 6.1 первісний кредитор повинен протягом 3 банківських днів забезпечити належне оформлення кожного повідомлення для позичальника. З матеріалів справи вбачається, що новий кредитор впродовж 3 банківських днів повідомлення про зміну кредитора позичальником не направляв, а вперше звернувся до неї з вимогою про дострокове погашення кредиту в 2015 році. Апелянт вважає, що зазначена обставина є підставою для відмови в частині нарахування відсотків та комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту за період часу з грудня 2012 року по час звернення з позовом до суду.

Судом невірно зазначено суму боргу та посилання на ту обставину, що нею порушено вимоги ч. 1 ст. 629, ст. 526, 610, 611 ЦК України, тобто про порушення нею зобов'язання.

Звертаючись з позовом, позивач не довів свого права на звернення з вимогою про дострокове повернення суми кредиту в порядку ст. 1052 ЦК України.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника позивача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що встановлено факт неналежного виконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором №215 від 08 травня 2007 року, доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_4 відповідачем суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ПАТ « Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за договором про Іпотечний кредит №215 від 08 травня 2007 року, що був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк». Усі права кредитора за вищевказаним договором про іпотечний кредит належать ПАТ «Альфа-Банк».

08 травня 2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 уклали договір про іпотечний кредит №215. Відповідно до умов договору позивач зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 38 459 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит.

Цього ж дня на виконання зобов'язання укладено договір поруки із ОСОБА_5 (а.с. 35).

Банк свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит в сумі 38 459 доларів США.

Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 14 липня 2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом в розмірі 25 266 доларів США, що еквівалентно 554 936,19 гривень, по відсотках в розмірі 1 211, 44 доларів США , що еквівалентно 26 607,77 гривень, по комісії в розмірі 538,44 доларів США, що еквівалентно 11 826,08 гривень, пеня - 175,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 3 853 54 гривень.

Як встановлено судом, 10 липня 2015 року на виконання умов договору відповідачам направлено вимогу про дострокове повернення кредиту у строк до 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення вимоги, яка не була виконана. ( а.с.47, т 1).

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Загальні умови виконання зобов'язань визначено статтею 526 ЦК України.

Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

З огляду на викладене, наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі, що спростовує доводи апеляційної скарги про неналежність кредитора у справі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається апелянт, не припиняє зобов'язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості, ОСОБА_4 після 17 грудня 2012 року - договору про відступлення права вимоги, вносила платежі на погашення кредиту, що свідчить про визнання нею прав ПАТ «Альфа-Банк» як нового кредитора.

Колегією суддів перевірено усі доводи апеляційної скарги.

Представником позивача в засіданні апеляційного суду подано для огляду нотаріально посвідчену копію договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, який є підставою для звернення за стягненням заборгованості, також подав для долучення до справи копію додатку до даного договору реєстр боржників за кредитними договорами, у якому зазначено, що боржником за договором про іпотечний кредит №215 від 08 травня 2007 року перед банком ПАТ «Альфа Банк» є ОСОБА_4

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором на а.с. 46 з вересня 2014 року позичальник ОСОБА_4 порушувала графік погашення кредиту, щомісячного не сплачувала визначену у графіку погашення суму, тому відповідно до п. 5.3.2 іпотечного договору у позивача як правонаступника позичальника були підстави для дострокового стягнення всієї суми кредитної заборгованості.

Однак, вирішуючи питання про стягнення суми судового збору з обох відповідачів солідарно, суд першої інстанції не врахував, що законодавством не передбачено стягнення судового збору у солідарному порядку, тому рішення суду у цій частині підлягає зміні.

При вирішенні решти позовних вимог судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення спору про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2016 року в частині солідарного стягнення судового збору змінити.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» по 1827 гривень судового збору.

В решті заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк