Справа № 682/6/17
Провадження № 2/682/170/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

Головуючого судді Шевчука В.В.,

за участю секретаря Придачук Г.Л.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

10.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та матеріально шкоди. В обґрунтування позову вказував, що 26.09.2016 року ОСОБА_5, який є сином відповідачів, близько 13 год. 00 хв., проник до салону автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1, належного позивачу, який стояв припаркованим поблизу домогосподарства позивача по вул. Незалежності, 80 в с. Цвітоха Славутського району Хмельницької області звідки з барсетки таємно викрав грошові кошти в сумі 2500 доларів США заподіявши йому шкоди на суму 64975 гривень. Вказує, що після вчинення крадіжки в ОСОБА_5 було вилучено 255 доларів США та 10653 грн., які було повернуто позивачу, тому завдана йому матеріальна шкода становить 1835 доларів США, що за курсом продажу долара станом на 03.01.2017 року становить 51380 гривень. Вказує, що згідно висновку судово - психіатричної експертизи, ОСОБА_5 страждає легкою розумовою відсталістю зі значними поведінковими розладами, що відносяться до недоумства та позбавляє його можливості усвідомлювати свої дій та керувати ними, а туму він не здатний правильно розуміти значення своїх конкретних дій та настання наслідків, крім того, він перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом «легка розумова відсталість», проживає з батьками, схильний до вчинення правопорушень. Вказує, що дані факти встановлені в ухвалі Славутського міськрайонного суду від 09.12.2016 року, якою застосовано до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру в рамках розгляду кримінальної справи щодо нього за ознаками вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Вказує, що відповідачі по справі є батьками ОСОБА_5, який проживає разом з ними, а тому в силу ч. 2 ст. 1186 ЦК України вони повинні нести відповідальність за заподіяну шкоду їхнім сином.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та вказав, що кошти в сумі 2500 доларів США, які були викрадені з його автомобіля ОСОБА_5, він частково назбирав, а частково зняв з банківського рахунку незадовго до крадіжки. Вказав, що факт викрадення в нього саме 2500 доларів США встановлено в ухвалі Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.12.2016 про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру, яка набрала законної сили, а тому ця сума є доведеною і доказуванню не підлягає. Крім того вказує, що незаконними діями ОСОБА_6 йому завдано моральну шкоду, яку оцінює у 5000 грн.

Відповідачі по справі та їх представник ОСОБА_4 заперечили проти позову та вказали, що викрадені ОСОБА_5 кошти були повернуті позивачу після затримання ОСОБА_5 поліцією. Відповідачка ОСОБА_3 зокрема вказала, що 26.09.2016 її знайома ОСОБА_7 повідомила їй про те, що її син ОСОБА_5 на станції «Цвітоха» Південно Західної залізниці намагався обміняти 700 доларів США, а знайома довідалась про це від чергової цієї станції ОСОБА_8 Представник відповідачів ОСОБА_4 зокрема вказав, що позов є безпідставним, оскільки позивачу було повернуто 255 доларів США та 10653 грн., які були вилучені поліцією у ОСОБА_5 під час його затримання, що разом і становитиме 700 доларів США по курсу долара станом на 26.09.2016 року. Вказав, що під час досудового розслідування не було сформовано обвинувальний акт, оскільки до ОСОБА_5 на підставі ухвали Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.12.2016, яка набрала законної сили, було застосовано примусові заходи медичного характеру. Також вказав, що відповідачі по справі, які є батьками ОСОБА_5, вживали попереджувальних заходів щодо недопущення негативних наслідків від поведінки сина в суспільстві, який час від часу міг поводити себе не зовсім адекватно, а саме, періодично лікували сина, попереджали сусідів по місцю проживання та інших жителів села про його психічні розлади здоровя, схильність до вчинення правопорушень, до зловживання спиртним, крім того, відповідачі всіляко сприяли розслідуванню злочину. Просять у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.09.2016 року на вул. Незалежності в с. Цвітоха Славутського району Хмельницької області поблизу домогосподарства №80 ОСОБА_5 з автомобіля марки "Toyota Corolla", державний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 таємно викрав грошові кошти які належать ОСОБА_1, заподівши майнової шкоди потерпілому.

Вказаний факт підтверджується ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.12.2016, якою застосовано до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду.

Крім того факт крадіжки не оспорюють відповідачі по справі. Відповідачі фактично оспорюють суму, яку просить позивач відшкодувати.

Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне.

Позивач, як на підставу задоволення позову вказує на те, що ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької обалсті від 09.12.2016, встановлено, що ОСОБА_5 таємно викрав грошові кошти в сумі 2500 доларів США, які належить ОСОБА_9 Вважає, що вказаний факт доведений судовим рішенням, а тому такі кошти на підставі ч. 2 ст. 1186 ЦК України повинні бути йому відшкодовані батьками ОСОБА_5

Так, частино. 2 ст. 1186 ЦК України встановлено, що якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв'язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Проте, пунктом 7 постанови пленуму ВСУ від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Виносячи ухвалу про застосовано до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду, суд справу по суті не розглядава, шкоду завдану ОСОБА_1 не встановлював, оскільки клопотання про застосування заходів медичного характеру було заявлено на стадії досудового розслідування.

Таким чином сума завданої майнової шкоди підлягає встановленню у процесі розгляду даної цивільної справи.

Свідок ОСОБА_8 суду вказала, що працює черговою по станції «Цвітоха» Південно Західної залізниці. Зазначила, що 26.09.2016 року вона чергувала на станції в денну зміну, близько 13 год. 00 хв. до неї підійшов ОСОБА_5 з пропозицією обміняти долари на гривні на що вона йому відмовила, але бачила як він тримав в руках стодоларові купюри США нового зразка в кількості семи або восьми купюр з чого зробила висновок, що останній мав при собі 700 або 800 доларів США. На запитання до ОСОБА_5 звідки в нього такі гроші, останній повідомив, що йому їх прислала тітка. Знаючи про те, що ОСОБА_5 хворіє на психічні розлади, бо про це знають всі мешканці с. Цвітоха, вона повідомила про цей факт своїй знайомій ОСОБА_7 щоб та в свою чергу повідомила про це батьків ОСОБА_5 Вказала, що ОСОБА_5 мав також при собі небагато дрібних гривневих купюр, яких могло вистачити йому лише на квиток для проїзду електричкою до м. Славути куди він мав намір поїхати щоб обміняти долари.

Свідок ОСОБА_10 вказала на те, що ОСОБА_5 приходив до них у банк, щоб поміняти гроші проте була технічна перерва і вона його в банк не пустила. З ОСОБА_5 вона зустрілася у дверях банку коли відчиняла двері для клієнта який виходив з банку.Бачила, що в руці ОСОБА_5В,були долари США проте скільки їх було сказати не може.Клієнтом який виходив з банку в подальшому виявився свідок ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні вказав, що при виході з банку зустрів, як зясувалося вподальшому, ОСОБА_5, який попросив його поміняти гроші. Свідок підтвердив, що поміняв ОСОБА_5 500 доларів США по 25 грн за долар, що вийшло 12 500 грн. Вказав, що у ОСОБА_5 були інші дрібні кошти проте у якій сумі йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив, що знає, що в ОСОБА_1 були вказані кошти проте, чи були вони в день викладення у нього в барсетці він підтвердити не може, оскільки ні в день викрадення ні день перед цим з позивачем не бачився.

Суд враховує, що згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач у судовому засіданні не довів, що ОСОБА_5 викрав у нього з барсетки саме 2500 доларів США. Разом з тим зібраними у справі доказами та показами свідків підтверджується, що вказаної вище суми коштів у ОСОБА_5 не було.

Більше того, суд звертає увагу на те, відповідальність передбачена ч. 2 ст. 1186 ЦК України настає тільки в певних випадках. Правила даної норми передбачають вимоги, яким повинні відповідати особи на момент завдання шкоди: а) бути повнолітніми; б) проживати разом з цією особою; в) знати про її психічний розлад або недоумство, а також не скасовують вимог щодо наявності протиправних дій заподіювача шкоди та звязку вказаних дій зі спричиненою шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_5 постійно проживав разом із батьками, останнім було відомо про його психічний розлад, та такими неодноразово вживалися заходів щодо надання йому психіатричної допомоги у встановленому законом порядку.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, а тому у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.

Що стосується стягнення моральної шкоди то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (ст.23 ЦК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завданої моральної шкоди. Зокрема доводи про перенесений нервовий стрес та порушення життєвих звязків, на які покликається ОСОБА_1 не підтверджується жодними доказами, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст. 23, 1167, 1186 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевчук В. В.