АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/2342/16-ц Головуючий суддя І інстанції Гуренко М. О.
Провадження № 22-ц/790/2080/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: кредитні правовідносини
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря: Пашнєвої Ю.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 28 жовтня 2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобовязання за вищевказаним кредитним договором не виконала, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 12 104 грн. 94 коп., яка станом на 30 червня 2016 року складається з: 225 грн. 09 коп. заборгованості за кредитом, 7 627 грн. 23 коп. заборгованості за процентам за користування кредитом, 3 200 грн. нарахованої пені та комісії, а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина, 552 грн. 62 коп. процентна складова.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення з неї заборгованості за кредитом у розмірі 225 грн. 09 коп. та заборгованості за процентами в сумі 306 грн. 82 коп. В іншій частині проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначив, що строк дії картки встановлений до останнього дня вересня 2015 року, а тому суд дійшов помилкового висновку про слив позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом з пропуском трирічного строку позовної давності, який суд обчислив з дня здійснення останнього платежу 02 липня 2013 року, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та нарахованої неустойки за порушення виконання зобовязань за договором.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 28 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як убачається із матеріалів справи умовами договору сторони встановили як строк повернення кредиту, який відповідає строку дії картки (останній день вересня 2015 року), так і строки виконання зобовязань - щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості за кредитом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідачем не заперечується, що взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту та сплати процентів нею не виконано.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 здійснено у грудні 2013 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду у вересні 2016 року.

У звязку з наведеним висновок суду про сплив позовної давності та наявність передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Разом з тим, з урахуванням положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 в вересня 2014 року та вимог п. 2.1.1.12.6.4 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого у разі непогашення суми простроченого кредиту більше ніж на 210 днів винагорода та відсотки за користування кредитом не нараховуються, представник ПАТ КБ «Приватбанк» вважав обґрунтованими лише вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 225 грн. 09 коп. та заборгованості за процентами в сумі 306 грн. 82 коп., а всього 531 грн. 91 коп.

З огляду на викладене апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню з ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір у розмірі 127 грн. 33 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» «Прватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2017 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» «Прватбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 жовтня 2010 року у розмірі 531 грн. 91 коп., а також судові витрати, повязані з оплатою судового збору, в сумі 127 грн. 33 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді