Справа № 144/1392/16-ц Провадження № 22-ц/772/1161/2017Головуючий в суді першої інстанції Ковчежнюк В. М.
Категорія Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря: Сніжко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за поданням відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про надання дозволу на примусове проникнення до будинковолодіння фізичної особи, у якому перебуває дитина ОСОБА_2, стосовно якої винесено виконавчий документ про її відібрання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року,

встановила:

17 жовтня 2016 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області звернувся до суду із поданням щодо вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, а саме до будинковолодіння АДРЕСА_3, яке знаходиться у спільній власності боржника ОСОБА_3 та ОСОБА_4, для виконання виконавчого провадження № 501245528 з виконання виконавчого листа № 465/11224/13-ц, виданого 04.02.2016 року Франківським районним судом м. Львова про: «Відібрати малолітню ОСОБА_2 у батька ОСОБА_3 й передати матері ОСОБА_6. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_2 за місцем проживання матері ОСОБА_6 - за адресоюм. Львів, АДРЕСА_1».

Посилається на те, що державним виконавцем неодноразово вживались заходи з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, зокрема за місцем проживання боржника та фактичним місцем знаходження дитини ОСОБА_2 (АДРЕСА_3). Однак, дані заходи не дали бажаних результатів.

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

Останньою ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року подання задоволено.

Надано дозвіл відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при примусовому виконанні виконавчого провадження № 50124528 з виконання виконавчого листа № 465/11224/13-ц, виданого 04.02.2016 р. Франківським районним судом м. Львова про «Відібрати малолітню ОСОБА_2 у батька ОСОБА_3 й передати матері ОСОБА_6. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_2 за місцем проживання матері ОСОБА_6 - за адресою АДРЕСА_1» - на примусове проникнення до будинковолодіння АДРЕСА_3, яке знаходиться у спільній власності боржника ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, паспорт громадянина України серія та номер: НОМЕР_3, виданий 15.04.2015 року Франківським РВ в м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області та ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, паспорт громадянина України серія та номер: НОМЕР_4, виданий 12.05.1998 року Франківським РВ УМВС України у Львівській області, у якому перебуває дитина ОСОБА_2, стосовно якої винесено зазначений виконавчий документ про її відібрання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції від 07 березня 2017 року скасувати та відмовити у задоволенні даного подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області про надання дозволу на примусове проникнення до будинковолодіння фізичної особи. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ст. державний виконавець Заводнюк І.М. апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заінтересовані особи у справі в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилися, тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ст. державного виконавця Заводнюк І.М., дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби щодо вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, суд першої інстанції виходив з того, що актом державного виконавця (а.с.19) доведено, що 04.10.2016 року боржник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як співвласники житлового будинку по АДРЕСА_3 не допустили державного виконавця в цей будинок для виконання виконавчого листа № 465/11224/13-ц від 04.02.2016 року Франківського районного суду м. Львова про відібрання малолітньої ОСОБА_2 у батька ОСОБА_3 й передачу її матері ОСОБА_6 (а.с. 4).

Оскільки судом встановлено, що 04.10.2016 року виконанню судового рішення про відібрання дитини ОСОБА_2 перешкодили боржник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як співвласники житлового будинку по АДРЕСА_3 недопущенням в нього державного виконавця, то з метою його виконання державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області необхідно надати дозвіл для примусового проникнення в цей будинок.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є передчасними, а доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та відповідно неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення даного питання.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 4 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Судом встановлено, що у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області знаходиться на виконанні виконавче провадження № 501245528 з виконання виконавчого листа № 465/11224/13-ц, виданого 04.02.2016 року Франківським районним судом м. Львова на підставі рішення цього ж суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_6до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини та визначення місця її проживання, яким вирішено: Відібрати малолітню ОСОБА_2 у батька ОСОБА_3 й передати матері ОСОБА_6. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_2 за місцем проживання матері ОСОБА_6 - за адресою АДРЕСА_1. Допустити негайне виконання рішення суду про відібрання дитини у ОСОБА_3 й передачі її матері ОСОБА_6 відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 3 п. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

Згідно ч. 3 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

Разом з тим, судом першої інстанції при вирішенні даного питання не було враховано те, що недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян та як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Проте, зазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, на що раніше вже звертав увагу суд апеляційної інстанції в ухвалі від 22 грудня 2016 року у даній справі ( а.с.109-110).

Зокрема, надавши дозвіл відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на примусове проникнення до будинковолодіння АДРЕСА_3, яке знаходиться у спільній власності боржника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 55-59), суд першої інстанції при розгляді даного питання не врахував, що співвласник даного будинковолодіння ОСОБА_4 не є стороною даного виконавчого провадження і не приймала участі у розгляді даного подання, чим порушуються її права та охоронювані законом інтереси.

Крім цього, судом першої інстанції також не виконані і інші вимоги ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року. Зокрема, належним чином не перевірені доводи даного подання старшого державного виконавця про те чи повідомлявся належним чином боржник ОСОБА_3 про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з відібрання дитини, які чинив цьому перешкоди, чи надавав він та ОСОБА_4 як співвласники житлового будинку по АДРЕСА_3 доступ до цього житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Також судом першої інстанції не перевірені обставини розгляду письмового звернення від 27.02.2017 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк І.М. до сторін виконавчого провадження з пропозицією укладення між ними мирової угоди в процесі виконання виконавчого листа.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-УІ).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, а тому є підстави для її скасування з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 303, 307, 312, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року скасувати та передати дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: