Справа № 346/1909/16-ц
Провадження № 22-ц/779/849/2017
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.,

суддів Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

за участю апелянта ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 4 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

ОСОБА_3 у квітні 2016 року звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним боргового зобов'язання (розписки). 24 січня 2017 року ОСОБА_3 змінив позовні вимоги та просив визнати недійсними договори купівлі - продажу об'єктів нерухомого майна та стягнути кошти.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24 січня 2017 року вказані позови об'єднанні в одне провадження.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 4 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі на рішення в частині відмови у задоволенні його позову ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що 23 травня 2015 року між ним та ОСОБА_3 було досягнуто домовленість про продаж за 60 000 доларів США належного йому тваринницького комплексу та земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_1. Оскільки на момент підписання договорів купівлі-продажу нерухомого майна вказаної суми йому не сплачено, вони уклали новаційний договір. Відповідно до цього договору ОСОБА_3 зобов'язався сплатити 38 000 доларів США. Вказані обставини підтверджуються розпискою від 23 травня 2015 року про отримання ним завдатку у розмірі 2 000 доларів США, поясненнями ОСОБА_3, викладеними ним у зустрічній позовній заяві, розписками від 9 вересня та 13 жовтня 2015 року про отримання по 10 000 доларів США та розпискою від 15 грудня 2015 року про те, що борг за проданий тваринницький комплекс становить 450 000 грн. Однак даним обставинам місцевий суд не дав належної оцінки та безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми ч. 1 ст. 1053, ст. 1047 ЦК України. Натомість помилково вважав, що ними не дотримано форми новаційного договору. Відсутність у розписці вказівки на існування зобов'язання, яке підлягає новації, умови про мету новації, а також визначення зобов'язання, що безпосередньо є новацією не спростовують недійсність цієї розписки. Крім того, законодавство не встановлено форми і зміст позикової розписки.

Не відповідає змісту ч. 1 ст. 1053 ЦК України також посилання суду, що підтвердженням виниклого зобов'язання ОСОБА_3 перед ним у сумі 38 000 доларів США можуть бути лише зміни у договори купівлі - продажу нерухомого майна.

Необґрунтований є і висновок суду про те, що видача сторонами один одному розписок із зазначенням засобу платежу іноземної валюти свідчить про наявність між ними правовідносин, які виходять за межі правового регулювання вчинених ними правочинів. При цьому не враховано, що іноземна валюта - долари США дозволенні в офіційних обіг в Україні і відповідно до вимог ст. 533 ЦК України її використання дозволяється при здійснення розрахунків на території України.

З врахуванням наведеного просив рішення в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позов.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Як убачається із матеріалів справи, 6 серпня 2015 року ОСОБА_3 написав розписку, відповідно до якої позичив у ОСОБА_2 кошти в сумі 38 000 доларів США та зобов'язався повернути їх частинами по 10 000 доларів США щомісячно.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_2 посилався на те, що позиковим зобов'язанням, укладеним 6 серпня 2015 року з ОСОБА_3, було замінено грошове зобов'язання останнього щодо повернення 38 000 доларів США вартості проданого нерухомого майна.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 ЦК України).

Отже, умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а, по-третє, це дійсність первинного зобов'язання.

Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами було досягнуто домовленість про продаж-купівлю тваринницького комплексу в с. Залуччя Коломийського району. 23 травня 2015 року ОСОБА_2 написав розписку про отримання 2 000 доларів завдатку за продаж цього комплексу від загальної суми 60 000 доларів.

В подальшому 6 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу тваринницького комплексу, який складається з стайні А загальною площею 1445,7 кв.м, стайні Б загальною площею 1513,5 кв.м і знаходиться в АДРЕСА_1. Відповідно до п.3 договору продаж вчинено за суму 49 559 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання та нотаріального посвідчення цього договору.

Також цього ж дня між сторонами укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 2,0000 га, яка розташована в АДРЕСА_1, згідно якого продаж земельної ділянки вчинено сторонами за 69 600 грн.

Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. та зареєстровані в реєстрі за № № 657, 658.

Матеріалами справи підтверджується, що 06.08.2015 ОСОБА_3 написав розписку, згідно якої він позичив кошти в сумі 38000 доларів США у ОСОБА_2 і зобов'язується повернути їх частинами по 10000 доларів США щомісячно (а.с.23). 9 вересня 2015 року ОСОБА_2 отримав 10 000 доларів США від загального боргу 38 000 доларів США, а 13 жовтня 2015 року - 10 000 доларів від загального боргу 28 000 доларів США.

15.12.2015 року ОСОБА_2 написав розписку, що до проданого тваринницького комплексу, за який повністю не виплачена належна сума 450000 грн., він передає безкоштовно земельну ділянку в с. Залуччя площею 1,03 га (а. с. 36).

21.12.15 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 з претензією на суму 1050000 грн., що еквівалентно сплаченій сумі 42000 доларів США, для усунення порушень з приводу придатності придбаного тваринницького комплексу або повернення вищевказаної суми чи скоригування вартості укладеної 23.05.2015 угоди відповідно до ринкової ціни (а. с.39).

Вирішуючи спір та відмовляючи у позові ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зміна предмета або підстави позову є виключним правом позивача.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 10, ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Визначаючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд першої інстанції вказав, що посилання позивача за первісним позовом на те, що розписка від 06 серпня 2015 року є новацією боргу, що виник із договорів купівлі-продажу майна у позикове зобов'язання, є помилковим.

За змістом правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та від 12.04.2017 року №6-487цс17, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тим ж сторонами (новація).

З аналізу вказаних норм вбачається, що новація - це угода про заміну первинного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правовідносин сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання.

Угода про заміну первинного зобов'язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов'язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору; новий правочин оформлюється укладенням сторонами новаційного договору позики; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов'язання.

Таким чином, визначальними умовами новаційного правочину повинні бути: зазначення існуючого зобов'язання, яке підлягає новації, для можливості його ідентифікації (підстава виникнення, характер, предмет), умова про мету новації (припинення первісного зобов'язання і встановлення нового), а також визначення зобов'язання, що безпосередньо є новацією (його предмет, характеристики, істотні умови, тощо).

Звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_2 посилалався на те, що він позичив ОСОБА_3 (віддав готівкою) 38000 доларів США, з яких останній не повернув 18000 доларів США, просив стягнути з відповідача 478812,33 грн. боргу за договором позики.

В подальшому, в заяві від 21.06.2016 року позивач вказував, що у відповідача існувало зобов'язання щодо сплати частини вартості тваринницького комплексу і земельної ділянки, придбаних останнім за договором купівлі-продажу від 06 серпня 2015 року. Також, позивач зазначав, що відбулась заміна вказаного зобов'язання укладенням спірного договору позики.

Однак, як убачається з пункту 2.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 серпня 2015 року продаж сторони здійснили за домовленістю за 69 600 грн., які продавець прийняв готівкою від покупця до підписання цього договору. Сторони, підписавши цей договір, підтвердили повний розрахунок за відчужувану нерухомість. У пункті 3 договору купівлі-продажу тваринницького комплексу від 06 серпня 2015 року вказано, що продаж цей вчинено за 49559 грн., які гроші продавець отримав від покупця повністю.

Підписання цих договорів свідчить про те, що розрахунки за вище зазначені об'єкти нерухомості здійснені повністю та про відсутність будь-яких матеріальних претензій з боку продавця до покупця щодо їх оплати.

Судом першої інстанції встановлено, що договори купівлі-продажу 06 серпня 2015 року підписані сторонами, а вказані умови цих договорів спростовують доводи ОСОБА_2 про наявність зобов'язання ОСОБА_3 щодо сплати йому частини вартості проданого майна та позбавляють сторін потенційної можливості замінити таке зобов'язання новим зобов'язанням на підставі положень ч. 2 ст. 604, ст. 1053 ЦК України.

Окрім того, згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, у разі внесення змін до договорів купівлі-продажу від 06 серпня 2015 року щодо ціни об'єктів нерухомості, такі договори необхідно було укладати у письмовій формі та посвідчувати нотаріально, оскільки основні договори були нотаріально посвідчені.

З огляду на викладене, суд першої інстанції відхилив доводи позивача про заміну боргу, що виник із договорів купівлі-продажу, позиковим зобов'язанням, оскільки укладені сторонами 06.08.2015 року нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу свідчать про відсутність невиконаного первинного зобов'язання, що унеможливлює застосування правової норми про новацію боргу.

Крім того, звернення ОСОБА_3 з претензією до ОСОБА_2 про усунення порушень або повернення сплаченої суми чи скоригування вартості укладеної 23.05.2015 року угоди відповідно до ринкової ціни, а також не укладення договору про передачу земельної ділянки, що належить брату відповідача ОСОБА_3 в рахунок проданого тваринницького комплексу, свідчить про відсутність між сторонами домовленості укласти договір про заміну первинного зобов'язання, як і наміру вчинити новацію.

Надаючи оцінку розписці, складеній ОСОБА_3 06.08.2015 року, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вона не містить відомостей про домовленість між ним та ОСОБА_2 щодо заміни боргу, який виник із договору купівлі-продажу, на позикове зобов'язання, тому таку розписку не можна вважати новацією. У цій розписці відсутня вказівка на існуюче зобов'язання, яке підлягає новації, для можливості його ідентифікації (підстава виникнення, характер, предмет), умова про мету новації (припинення первісного зобов'язання і встановлення нового), а також визначення зобов'язання, що безпосередньо є новацією (його предмет, істотні умови, тощо).

В той же час, справжня правова природа цієї розписки, незважаючи на її найменування, ураховуючи обставини справи, не є підтвердженням реального характеру договору позики та факту передачі грошової суми позичальнику, оскільки ОСОБА_2 не заперечив того факту, що в дійсності він грошові кошти ОСОБА_6 не позичав.

Судом першої інстанції враховано також те, що ОСОБА_3 оспорює дійсність зазначених договорів купівлі-продажу, домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання відсутня, немає їх згоди (консенсусу) як і наміру вчинити новацію із зазначенням про таке у договорі.

При цьому ОСОБА_2 у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду докази, що між сторонами укладений новаційний договір, тобто що була домовленість замінити первинне зобов'язання позиковим зобов'язанням.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Учасники цивільних відносин повинні діяти добросовісно, а сторони не можуть відступати від положень закону. Суд захищає права та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України та може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п'ятої статті 13 ЦК України.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів приходить до висновку що судом першої інстанції правомірно відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні первісного позову із-за відсутності зобов'язання щодо сплати частини вартості придбаного майна, що стверджено сторонами у момент підписання договорів купівлі-продажу від 06 серпня 2015 року, а тому сторони не могли замінити таке зобов'язання новим зобов'язанням на підставі положень ч. 2 ст. 604, ст. 1053 ЦК України, що спростовує його доводи, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що укладені між сторонами договори за своїм правовим змістом та правовою природою є договорами купівлі-продажу нерухомого майна, які були оформлені відповідно до вимог чинного законодавства та підпадають під правове регулювання статей 655-658, 662-664, 666, 669, 674, 679, 691-692 ЦК України.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості.

Підстав для його скасування та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

В іншій частині рішення сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 4 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

А.Ю. Малєєв

В.Д. Фединяк