Справа № 201/1168/17
Провадження № 2/201/1087/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України, Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання дій та рішень, винесених Дніпропетровською обласною медико-соціальною експертною комісією і ДУ «Український Державний Науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України неправомірними і недійними, визнання позивача інвалідом першої групи з втратою 100% працездатності з січня 2005р., а з 16.02.2011р. безтерміново та про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 24.01.2017р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про визнання дій та рішень, винесених Дніпропетровською обласною медико-соціальною експертною комісією і ДУ «Український Державний Науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України неправомірними і недійними, визнання позивача інвалідом першої групи з втратою 100% працездатності з січня 2005р., а з 16.02.2011р. безтерміново та про відшкодування моральної шкоди (а.с. № 5 - 16).

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень від 17.02.2017р. (а.с. № 92-101), посилався на те, що він 02.07.1979р. вступив на службу до органів внутрішніх справ Криворізького УВС. В результаті аварії на Чорнобильській АЕС, яка мала місце 26.04.1986р., в жовтні 1987р. позивач був відряджений в зону відчуження в спеціальний батальйон міліції Київського УВС по охороні 30-км. зони Чорнобильської АЕС. При закінченні відрядження 05.01.1988р., позивач пройшов медичне обстеження, в ході якого у нього було виявлено дозу опромінення 01,580 рентген. Після повернення з відрядження ОСОБА_1 було присвоєно статус «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії» та він продовжив службу в органах внутрішніх справ Криворізького УВС. Через значне погіршення стану здоров'я у 1988р. позивач звернувся в лікарню Криворізького УВС та при обстеженні у нього було виявлено виразкову хворобу 12-палої кишки, хронічний гастрит, ерозивний бульбит. В 1992р. позивач був направлений в Дніпропетровську регіональну міжвідомчу експертну комісію по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. На основі експертного висновку вказаної комісії від 02.07.1992р. захворювання позивача, встановлене основним діагнозом: виразкова хвороба 12-типалої кишки, хронічний гастрит, ерозивний бульби, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

24.09.1997р. окружна військово-лікарська комісія встановила діагноз: виразкова хвороба ДПК в фазі ремісії, деформація луковиці ДПК з частими загостреннями ускладнена виразковою кровотечією (27.05.1997р.), хронічний гастродуоденіт і постановила: - не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний в воєнний час, після чого 03.11.1997р. позивач був звільнений з органів внутрішніх справ на пенсію за станом здоров'я. Відділом кадрів УМВС України в Дніпропетровській області була оформлена пенсійна справа та встановлено пенсію, як пенсіонеру МВС відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р.

Після звільнення позивач був направлений на обстеження МСЕК для встановлення групи інвалідності. В ході обстеження в Дніпропетровській області МСЕК №4 в січні 1998р. було встановлено, що захворювання позивача пов'язане з проходженням військової служби в зоні ліквідації наслідків на ЧАЕС та встановлено 2-гу групу інвалідності і 70% втрати працездатності терміном на 1 рік. Рішення обласної МСЕК ОСОБА_1 надав в пенсійний відділ УМВС України в Дніпропетровській області.

На основі рішення МСЕК позивачу було перераховано розмір пенсії, видано нове посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії відповідно до ст. 14 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. та надано статус інваліда війни 2-ї групи відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р.

При проходженні огляду через рік в 1999р. в Дніпропетровській обласній МСЕК-4 позивачу було відмінено 2-гу групу інвалідності і 70% втрати працездатності та встановлено 3-тю групу інвалідності і 50% втрати працездатності. Вказане рішення МСЕК він надав в пенсійний відділ УМВС України в Дніпропетровській області після чого йому знову перерахували пенсію як інваліду 3-ї групи.

13.10.1999р. після повторної виразкової кровотечі, як зазначає позивач, швидкою допомогою його було доставлено в реанімацію 16-ї міської лікарні м. Кривого Рогу і після стабілізації стану 12.11.1999р. зроблено операцію. В виписці 16-ї міської лікарні м. Кривого Рогу було вказано: «операція Лапаратомія, СПВ, гастротомія, пілоропластика по Гейнеке-Мікулічу».

В січні 2000р. лікарнею УМВС м. Кривого Рогу позивач був направлений на обстеження в Дніпропетровську обласну МСЕК-4.

31.01.2001р. позивач прибув на перекомісію в Дніпропетровську обласну МСЕК-4 з документами, медичними виписками, в яких було встановлено виразкову хворобу, а також встановлено факт помилки типу операції і було доведено спеціалістами Криворізької міської лікарні №4, №2, що в 1999р. в 16-й міській лікарні була зроблена операція по Більрот-1 (Б-1), резекція з видаленням частини 12-типалої кишки та шлунку. Розглянувши виписки комісія МСЕК-4 направила позивача в поліклініку обласної лікарні ім. Мечникова на обстеження ФГДС, де було повністю підтверджено резекцію шлунку по Більрот-1, після чого була встановлена 2-а група інвалідності і 70% втрати працездатності терміном на 3 роки.

14.02.2005р. позивач прибув на чергову перекомісію в Дніпропетровську обласну МСЕК-4, надав письмові документи з виписками за 3 роки, після чого його направили в консультативну поліклініку обласної лікарні ім. Мечникова для проходження дослідження ФГДС. Після проходження було підтверджено, що відсутня половина шлунку і 12-типалої кишки. Голова комісії ОСОБА_2 відмінила 2-гу групу інвалідності і 70% втрати працездатності і встановила 3-ю групу інвалідності і 60% втрати працездатності, з чим позивач не погодився і був направлений в Український державний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України, де перебував на обстежені з 15.03.2005р. по 29.03.2005р.

В виписці з історії хвороби №1376 вказано, що позивач направлявся по оскарженню рішення обласної МСЕК і діагноз МСЕК при направленні в інститут: виразкова хвороба ДПК середньої тяжкості з загостреннями 2-3 рази в рік з болевим і дипепсичним синдромом (СПВ і пілородопластика по поводу виразкової кровотечі ХІ.1999р.) виразка анастомозу в стані рубця, анастомозит.

В хірургічному відділенні інституту «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» позивача вів хірург ОСОБА_3, який стежив за його обстеженнями особисто і в присутності спеціаліста ФГДС робив дане обстеження, був присутній при рентгеновських обстеженнях, возив його в гастроінститут, де останній проходив обстеження, але дослідження гастроінституту були знищені, дослідження рентгенолога були змінені, а в діагнозі при виписці 29.03.2005р. було вказано: виразкова хвороба 12-типалої кишки, середнього ступеня тяжкості в стадії неповної ремісії. Стан після операції: СПВ, пілоропластика по Гейнеке-Мікулічу в 1999р. по поводу виразкової кровотечі. Дифузний катаральний гастрит, анастомозит без упадку харчування. Деуденогастральний рефлюкс. Супутній діагноз: Гастроезофальна рефлюксна хвороба, фибріозний рефлюкс-езофагіт, синдром вегетативної дисфункції на фоні соматичної патології, астеноневротичний синдром.

На підставі цього діагнозу інституту «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» підтвердив рішення Дніпропетровської обласної МСЕК-4, що рішення про встановлення 3-ї групи інвалідності і 60% втрати працездатності є правильним. Після отримання по пошті виписки з історії хвороби т № 1376від 29.03.2005р. позивач зрозумів, що відбулася змова між обласною МСЕК-4 і інститутом «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності», оскільки операція по СПВ і пілородуопластиці по Гейнеке-Мікулічу фактично є пластичною операцією на шлунку і не передбачає видалення частин органів і є органозберігаючою операцією, а операція по Більрот-1 (Б-1) передбачає видалення частини шлунку і 12-типалої кишки і після такої операції наступає інвалідність, а отже анастамозу і його захворювання - анастомозиту просто не може бути.

20.02.2006р. позивач був направлений лікарнею МВС м. Кривого Рогу на комісію в обласну МСЕК-4 по погіршенню стану здоров'я з висновками ФГДС лікарні ім. Мечникова, а також з незгодою до явних фальсифікацій.

На комісії позивача оглянули, були розглянуті всі надані виписки, копії досліджень спеціалістів ФГДС 4-ї міської лікарні, поліклініки №13 Довгинцево, гастроентеролога 16-ї міської лікарні м. Кривого Рогу. Голова МСЕК-4 ОСОБА_2 направила позивача на підтвердження діагнозу і обстеження в 3-ю міську лікарню м. Кривого Рогу де в період з 24.02.2006р. по 10.03.2006р. він проходив лікування і обстеження в центрі реабілітації учасників ліквідації аварії на ЧАЕС.

Як зазначає позивач, 20.03.2006р. на засіданні обласної комісії МСЕК-4 під головуванням ОСОБА_2 його принижували, знущались, заявляли, що при виразці в 2,1 см. його повинні були зарезекцировати на операційному столі, що всі лікарі м. Кривого Рогу і лікарні ім. Мечникова - безтолкові і відмовили в прийнятті рішення.

В результаті комісії позивач отримав сильне потрясіння і шок, а також в своїй скарзі на ім'я міністра МОЗ України Поляченка Ю.В. виразив повну недовіру комісії МСЕК-4 і просив розібратися у даній ситуації, але 04.05.2006р. отримав листа МОЗУ, в якому було вказано, що рішення прийнято з урахуванням даних обстеження та висновку медико-соціальної експертної комісії інституту «Укр. Держ. НДМПІ» і правових підстав для перегляду рішення не знайдено.

В січні 2008р. при проходженні чергового переосвідоцтва в Дніпропетровській обласній МСЕК-3, позивачу було підтверджено 3-ю групу інвалідності і 60% втрати працездатності в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з ліквідацією аварії на ЧАЕС, при цьому були представлені всі виписки за три роки і позивачем було вказано, що його діагноз в 2005 році, як МСЕК-4 так і інститутом «Укр. Держ. НДІПІ» був сфальсифікований, і рішенню комісії по встановленню (підтвердженню) 3-ї групи інвалідності і 60% втрати працездатності позивач недовіряє, після чого останнього направили для обстеження і встановлення рішення в інститут «Укр. Держ. НДІПІ», де позивач знаходився в період з 25.02.2008р. по 05.03.2008р.

За цей період позивач пройшов весь курс обстеження і 05.08.2008р. комісія інституту зняла з нього 30% втрати працездатності.

В отриманій виписці №1071 від 05.03.2008р. спеціаліст ФГДС записав: «стан після пілородуопластики», таким чином жодних захворювань не було виявлено, а висновків рентгенолога взагалі не було, як і висновків хірурга, що свідчить про фальсифікацію діагнозу.

Встановлений інститутом основний діагноз: виразкова хвороба 12-типалої кишки, часто рецидуюча течія в стадії не повної ремісії. Стан після пілороуденопластики і СПВ в 1999 році. Хронічний гастрит з вираженим болевим і диспептичним синдромом. Хронічний гепатиткриптогенний з порушенням біллірубінообразуючої функції печінки акт І ст. Хронічний реактивний панкреатит в ст. нерізко вираженим загостренням. Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. кризова течія СН І ст.

Рішенням комісії інституту «Укр. Держ. НДІПІ», як вважає позивач, на підставі підроблених, сфальсифікованих результатів досліджень було встановлено 3-ю групу інвалідності і 30% втрати працездатності терміном на 1 рік.

Через рік, а саме 25.02.2009р., по направленню обласної МСЕК-3 позивач прибув в інститут «Укр. Держ. НДІПІ» для підтвердження або зняття групи інвалідності, де знаходився на обстеженні з 25.02.2009р. по 05.03.2009р., при цьому ним були надані виписки з історії хвороб за рік.

09.04.2009р. Дніпропетровською обласною МСЕК-3 на підставі рішення комісії інституту позивачу було встановлено 3-ю групу інвалідності і 30% втрати працездатності терміном на три роки до 15.01.2012р.

Як зазначає позивач, після отримання виписки № 1118 він виявив, що результати обстежень були підроблені і сфальсифіковані. Основний діагноз: виразкова хвороба шлунку, тяжка течія ст. н/ремісії (операція в 1999 році по поводу виразкової кровотечі - лапаратомія, СПВ, гастротомія, пилоропластика по Гейнеке-Мікулічу) хронічний гастрит, анастомозит з болевим і диспептичним синдромом. Хронічний крипточений гепатит з порушенням білірубінообразуючої функції печінки з мінімальною активністю. Упадок харчування І стадії.

20.01.2011р. Дніпропетровська регіональна міжвідомча експертна комісія по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, встановила додаткове захворювання: дискуляторна енцефалопатія ІІ ст. зі стійким цефалічним астено-вегетативним синдромом, з явищами вестибулопатії, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

16.02.2011р. Дніпропетровською обласною МСЕК-3 на підставі експертного висновку і керуючись раніше прийнятими рішеннями позивачу було встановлено 3-ю групу інвалідності і 60% втрати працездатності безтерміново.

Висновок консультації в інституті Гастроентерології АМН України, де був встановлений діагноз: пептична виразка після резекції шлунку по Б-1 (Більрот-1) комісією МСЕК-3 було проігноровано.

В період з 10.03.2016р. по 27.03.2016р. ОСОБА_1 пролікувався в Центральному госпіталі МВС України де був встановлений діагноз: Основний: Гіпертонічна хвороба ІІст., кризовий перебіг, ст. підвищення АТ ІІ ризик 3 церебральний атеросклероз. Ускладнення: Дисциркуляторна енцелефалопатія ІІ ст. у вигляді помірно вираженого вестибулодискоординаторного синдрому, цефалгічного синдрому. Кіста шишкоподібної залози. Супутній: Виразкова хвороба ДПК, тяжкий перебіг, ускладнена кровотечією (1997, 1999р.) Стан після резекції шлунку за Б-1 (1999р.) Хронічний рефлюкс-гастрит культі шлунку, фаза затухаючого загострення. Хронічний панкреатит, фаза ремісії СКХ (конкременти лівої нирки), фаза ремісії.

На підставі виписки з медичної карти № 2395 з вказаним діагнозом позивач подав письмові документи в Дніпропетровську обласну МСЕК-4 по погіршенню стану здоров'я і 28.04.2016р. був оглянутий на комісії МСЕК та направлений на обстеження в інститут «Укр. Держ. НДІ МСПІ» в зв'язку зі складністю вирішення експертного рішення.

В інституті позивач перебував на обстеженні з 12.05.2016р. по 24.05.2016р. В отриманій виписці з медичної картки № 2990 був встановлений основний діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., легка вестибуляторна дисфункція, стійкий цефалгічний синдром, органічний астеничний розлад. Виразкова хвороба шлунку, тяжка течія (резекція шлунку по Б-1 по поводу кровотечі в 1999р.) ст. н/ремісії. Дуоденогастральний рефлюкс. Рефлюкс-гастрит культі шлунку. Анастомозит.

З даного приводу позивач зазначає, що обстеження були проведені не в повному обсязі. При проведені обстежень не було підтверджено наявність кісти шишкоподібної залози головного мозку і не було визначено супутніх захворювань.

02.07.2016р. ОСОБА_1 викликали на МСЕК-4 і зачитали рішення комісії інституту, де був повністю підтверджений діагноз відповідно до виписки № 2990, а в рекомендації було вказано, що підстав для перегляду справи немає.

Таким чином, на думку позивача, інститут «Укр. Держ. НДІ МСПІ» визнав, що в 2005р., 2008р., 2009р. фальсифікував, підробляв діагноз позивача, виносив неправомірні рішення, але вини своєї так і не визнав.

Отже, як зазначав позивач, своїми діями Дніпропетровська обласна МСЕК-4, 3 і інститут «Укр. Держ. НДІ МСПІ» причинили йому значні матеріальні збитки у вигляді зменшення пенсії, а також моральну шкоду. Його права, як громадянина України, систематично порушувались, зокрема, йому відмовляли в ознайомлені з його діагнозом, не надавали виписок про стан здоров'я, відверто насміхалися, вимагали хабара, принижували людську гідність, обманювали.

Позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги в уточненій редакції від 17.02.2017р. підтримав в повному обсязі, заперечення відповідачів вважав необґрунтованими. Просив позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 119 - 120).

Представники відповідачів Ханюкова І.Я. (діє на підставі довіреності від 27.10.2015р. - а.с. № 122 - 123), Гула І.С. (діє на підставі довіреності від 05.04.2017р. - а.с. № 124 - 125) та Щукіна Т.М. (діє на підставі довіреності від 15.03.2017р. - а.с. № 127) надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Підтримали подані ними до суду заперечення та просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с. № 121, 126).

Так, у поданих до суду запереченнях, відповідачі зазначають про те, що ОСОБА_1, колишній військовослужбовець МВС, первинно був оглянутий 08.01.1998р. обласною МСЕК № 4, яка встановила йому другу групу інвалідності, захворювання пов'язано з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, і визначила 70% втрати працездатності строком на 1 рік - на період активного лікування (згідно чинного законодавства, з урахуванням: свідоцтва про хворобу №481 від 24.09.1997р., експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань з роботою по ЛНА на ЧАЕС №2090 від 02.07.1992р. (засідання №55 від 02.07.1992р.).

При огляді 26.01.1999р. у зв'язку з позитивною динамікою, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності вищевказаної причини і визначено 50% втрати працездатності.

31.01.2000р. - третя група інвалідності та 50% втрати працездатності залишилась без змін, підстав для підвищення групи інвалідності не було. Рекомендовано активне лікування.

31.01.2002р. - друга група інвалідності і 70% втрати працездатності до 01.02.2005р. (у зв'язку з частими загостреннями); рекомендовано обстеження в обласній лікарні ім. Мечникова;

14.02.2005р. - третя група інвалідності і 60% втрати працездатності до 01.02.2008р. (у зв'язку з позитивною динамікою; обґрунтованість рішення МСЕК підтверджено обстеженням в УкрДержНДІ МСПІ);

20.02.2006р. - третя група інвалідності і 60% втрати працездатності до 01.02.2008р.; 28.01.2008р. - третя група інвалідності і 60% втрати працездатності до 01.02.2011р.

У зв'язку з незгодою з рішенням МСЕК, для вирішення експертних питань ОСОБА_1 з 25.02.2008р. по 05.03.2008р. перебував на обстеженні в УкрДержНДІ МСПІ. Висновок інституту №1071: «Види і ступінь обмеження життєдіяльності - помірний. При обстеженні в клініці інституту у хворого виявлені помірно виражені патологічні зміни з боку ШКТ, що дозволяє рекомендувати МСЕК визначити гр. ОСОБА_8 третю групу інвалідності (контроль через 1 рік), захворювання пов'язано з виконанням службових обов'язків по ЛHA на ЧАЕС, і визначити 30% втрати працездатності (згідно п. 44, 45 наказу МОЗ України №238 від 05.08.1998р.)».

Таким чином, за результатами обстеження та висновку загальної комісії інституту, МСЕК винесло медекспертне рішення щодо III групи інвалідності та 30% втрати працездатності, про що було надано 31.03.2008р. обласною МСЕК №3 нову довідку МСЕК про відсоток втрати працездатності.

Згідно з рекомендацією УкрДержНДІ МСПІ №1071 в 2008р. про проведення контролю через 1 рік, ОСОБА_1 з 25.02.2009р. по 05.03.2009р. перебував на обстеженні в УкрДержНДІ МСПІ. Висновок інституту № 1118: «Ступінь обмеження життєдіяльності помірний. При обстеженні в клініці виявлені патологічні зміни з боку травної системи, які підтверджуються даними клінічних і- параклінічиих методів дослідження і помірно обмежують життєдіяльність хворого. Вважаємо за можливе рекомендувати МСЕК визначити хворому ОСОБА_1 третю групу інвалідності, ЧАЕС, і 30% втрати працездатності».

Таким чином, результати обстеження та висновок загальної комісії інституту підтвердили обґрунтованість раніше винесених медекспертних рішень МСЕК.

Після одержання медекспертної справи та висновку інституту, з урахуванням результатів поглибленого обстеження та висновку загальної комісії Інституту, 09.04.2009р.обласна МСЕК № 3 винесла відповідне медекспертне рішення.

При черговому переогляді ОСОБА_1 16.02.2011р. обласною МСЕК № З рішення про третю групу інвалідності та 60% втрати працездатності було винесено безстроково, згідно експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань з роботою по ЛНА на ЧАЕС №2090 від 26.11.2010р. (засідання №601 від 20.01.2011р.).

28.04.2016р. за новими посильними документами ОСОБА_1 був оглянутий обласною МСЕК № 4 та направлений на експертне обстеження до УкрДержНДІ МСПІ, де знаходився з 12.05.2016р. по 24.05.2016р. Висновок інституту №2990: «Результати обстеження в клініці інституту дозволяють зробити висновок, що патологія нервової системи та органів травлення) обмежує у помірному ступеню життєдіяльність пацієнта та дозволяють рекомендувати МСЕК визначити гр. ОСОБА_1 третю групу інвалідності, захворювання пов'язано з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та 60% втрати працездатності. Даних на підвищення групи інвалідності та відсотків втрати працездатності у теперішній час немає. Підстава: «Інструкція про встановлення груп інвалідності», затверджена наказом МОЗ України від 05.09.2011р. № 561, «Положення про медико-соціальну експертизу» та «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. № 1317.

28.04.2016р. обласна МСЕК № 4, з урахуванням експертних рекомендацій інституту, винесла рішення про відсутність даних для підвищення ОСОБА_1 групи інвалідності та відсотків втрати працездатності.

Під час огляду хворому були надані детальні роз'яснення щодо обґрунтованості прийнятого експертного рішення та порядок оскарження рішень МСЕК.

У встановлений законодавством термін (протягом місяця) рішення МСЕК оскаржено не було.

Слід зазначити, що за весь час перебування ОСОБА_1 на групі інвалідності основна частина його діагнозу не змінювалася, змінювалася тільки його функціональна частина. Всі рішення приймалися згідно з чинним на час огляду ОСОБА_1 законодавством.

У зв'язку з незгодою ОСОБА_1 з рішенням МСЕК, з урахуванням того, що після останнього огляду його у МСЕК пройшов майже рік і в стані його здоров'я могли статися певні зміни, заявникові слід звертатися до ЛКК лікувального закладу за місцем проживання або лікування для вирішення питання наявності у нього медичних підстав для оформлення нового направлення на МСЕК (ф.088/о), у разі одержання якого МСЕК проведе огляд хворого з винесенням відповідного медекспертного рішення згідно з чинним законодавством.

Станом на теперішній час, будь-яких нових звернень до КЗ «ОКЦМСЕ» ДОР» від ОСОБА_1 не надходило. Нові медичні документи від ЛКК ЛПЗ на МСЕК не надавалися.

Законних підстав для зміни попереднього рішення КЗ «ОКЦМСЕ» ДОР» немає. Порушень процедури огляду та оскарження рішень МСЕК не виявлено.

Крім того, представники відповідачів просили суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, пропуск яких також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Оскільки, з 2005р. сплинуло 12 років. Увесь час позивач знав про стан свого здоров'я та мав можливість звернутись за захистом своїх прав та інтересів до суду в межах встановлених ЦК України строків позовної давності. Проте, позивач даним правом не скористався, отже підстави для поновлення строку позовної давності відсутні.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, просили врахувати наступне:

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач у своєму позові не надав жодних доказів протиправності діянь та вини відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с. № 110 - 118).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1, колишній військовослужбовець МВС, первинно був оглянутий 08.01.1998р. обласною МСЕК № 4, яка встановила йому другу групу інвалідності, захворювання пов'язано з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, і визначила 70% втрати працездатності строком на 1 рік - на період активного лікування (згідно чинного законодавства, з урахуванням: свідоцтва про хворобу №481 від 24.09.1997р., експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань з роботою по ЛНА на ЧАЕС №2090 від 02.07.1992р. (засідання №55 від 02.07.1992р.) (а.с. № 20 - 21).

При огляді 26.01.1999р. у зв'язку з позитивною динамікою, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності вищевказаної причини і визначено 50% втрати працездатності.

31.01.2000р. - третя група інвалідності та 50% втрати працездатності залишилась без змін, підстав для підвищення групи інвалідності не було. Рекомендовано активне лікування.

Подальша динаміка:

31.01.2002р. - друга група інвалідності і 70% втрати працездатності до 01.02.2005р. (у зв'язку з частими загостреннями); рекомендовано обстеження в обласній лікарні ім. Мечникова;

14.02.2005р. - третя група інвалідності і 60% втрати працездатності до 01.02.2008р. (у зв'язку з позитивною динамікою; обґрунтованість рішення МСЕК підтверджено обстеженням в УкрДержНДІ МСПІ) (а.с. № 101).

20.02.2006р. - третя група інвалідності і 60% втрати працездатності до 01.02.2008р.; 28.01.2008р. - третя група інвалідності і 60% втрати працездатності до 01.02.2011р.

У зв'язку з незгодою з рішенням МСЕК, для вирішення експертних питань ОСОБА_1 з 25.02.2008р. по 05.03.2008р. перебував на обстеженні в УкрДержНДІ МСПІ. Висновок інституту №1071: «Види і ступінь обмеження життєдіяльності - помірний. При обстеженні в клініці інституту у хворого виявлені помірно виражені патологічні зміни з боку ШКТ, що дозволяє рекомендувати МСЕК визначити гр. ОСОБА_8 третю групу інвалідності (контроль через 1 рік), захворювання пов'язано з виконанням службових обов'язків по JTHA на ЧАЕС, і визначити 30% втрати працездатності (згідно п. 44, 45 наказу МОЗ України №238 від 05.08.1998р.)».

Таким чином, за результатами обстеження та висновку загальної комісії інституту, МСЕК винесло медекспертне рішення щодо III групи інвалідності та 30% втрати працездатності, про що було надано 31.03.2008р. обласною МСЕК №3 нову довідку МСЕК про відсоток втрати працездатності (а.с. № 49).

Згідно з рекомендацією УкрДержНДІ МСПІ №1071 в 2008р. про проведення контролю через 1 рік, ОСОБА_1 з 25.02.2009р. по 05.03.2009р. перебував на обстеженні в УкрДержНДІ МСПІ. Висновок інституту № 1118: «Ступінь обмеження життєдіяльності помірний. При обстеженні в клініці виявлені патологічні зміни з боку травної системи, які підтверджуються даними клінічних і- параклінічиих методів дослідження і помірно обмежують життєдіяльність хворого. Вважається за можливе рекомендувати МСЕК визначити хворому ОСОБА_1 третю групу інвалідності, ЧАЕС, і 30% втрати працездатності».

Таким чином, результати обстеження та висновок загальної комісії інституту підтвердили обґрунтованість раніше винесених медекспертних рішень МСЕК.

Після одержання медекспертної справи та висновку інституту, з урахуванням результатів поглибленого обстеження та висновку загальної комісії Інституту, 09.04.2009р. обласна МСЕК № 3 винесла відповідне медекспертне рішення.

При черговому переогляді ОСОБА_1 16.02.2011р. обласною МСЕК № З рішення про третю групу інвалідності та 60% втрати працездатності було винесено безстроково, згідно експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань з роботою по ЛНА на ЧАЕС №2090 від 26.11.2010р. (засідання №601 від 20.01.11р.) (а.с. № 67, 69, 104).

28.04.2016р. за новими посильними документами ОСОБА_1 був оглянутий обласною МСЕК № 4 та направлений на експертне обстеження до УкрДержНДІ МСПІ, де знаходився з 12.05.2016р. по 24.05.2016р. Висновок інституту №2990: «Результати обстеження в клініці інституту дозволяють зробити висновок, що патологія нервової системи та органів травлення) обмежує у помірному ступеню життєдіяльність пацієнта та дозволяють рекомендувати МСЕК визначити гр. ОСОБА_1 третю групу інвалідності, захворювання пов'язано з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та 60% втрати працездатності.

28.04.2016р. обласна МСЕК № 4, з урахуванням експертних рекомендацій інституту, винесла рішення про відсутність даних для підвищення ОСОБА_1 групи інвалідності та відсотків втрати працездатності.

Крім того, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів Україні» інвалідність, як міра втрати здоров'я, визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Так, ОСОБА_1 знаходився на обстеженні в клініці Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров'я України» за направленнями Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи декілька разів: з 15.03.2005р. по 29.03.2005р. у хірургічному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 1376); з 25.02.2008р. по 05.03.2008 р. у терапевтичному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 1071); 25.02.2009р. по 10.03.2009р. у терапевтичному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 1118); 12.05.2016р. по 24.05.2016р. у неврологічному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 2990).

За результатами обстеження складено консультативні висновки, зроблені на засадах об'єктивного огляду хворого, даних додаткових методів обстеження. Встановлені діагнози відповідають затвердженим класифікаціям хвороб та діючим нормативним документам, які регламентують проведення медико-соціальної експертизи в Україні (дійсним на період складання консультативних висновків).

Дійсно, були розбіжності в трактовках частини діагнозу, що стосується операції, яка була проведена ОСОБА_1 на шлунку в 1999р. В Епикризі І хірургічного відділення 16 міської лікарні м. Кривого Рогу, де оперували ОСОБА_1 чітко вказано, (мовою оригіналу) «13.10.1999г. операция - лапаратомия, СПВ, гастротомия, пилоропластика по Гейнеке-Микуличу. Це так звана, «первинна виписка», яка складена відповідно до обсягу проведеної операції.

За результатами додаткового методу обстеження (фіброгастродуоденоскопія), починаючи з 2001р., вказуються дані про проведення ОСОБА_1 операції по Більрот І, яка відрізняється від пілоропластики тим, що передбачає резекцію частини шлунку.

Однак, по-перше, фіброгастроскопія, не є стовідсотковим доказом об'єму проведеної операції, єдиним документам, який має юридичну силу щодо визначення фактичного об'єму операції, є тільки протокол проведеної операції, який записуються до Журналу запису оперативних втручань у стаціонарі (форма первинної облікової документації № 008/о).

По-друге, за нормативними документами щодо встановлення груп інвалідності в Україні, критеріями встановлення групи інвалідності є не діагноз, а його наслідки, які призвели до порушення функції органів і систем організму, які в свою чергу, призвели до обмеження життєдіяльності. Ступені порушення функцій організму та обмеження життєдіяльності і є критеріями встановлення тієї чи іншої групи інвалідності. У даному випадку йде мова про порушення функції травлення. Відповідно до цього й визначалися група та відсотки втрати працездатності ОСОБА_1

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. № 10 Про затвердження переліку анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду, «екстирпація шлунка» (тобто повне видалення шлунку, а не його частини), є підставою для встановлення третьої групи інвалідності без зазначення строків переогляду.

ОСОБА_1 по сукупності захворювань з боку нервової системи та травлення встановлена третя група інвалідності, що відповідає наказу Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011р. № 561 Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності та максимальні відсотки втрати професійної працездатності (60 %), які відповідають даній групі інвалідності по існуючому законодавству. Зокрема, у відповідності до Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затверджене розпорядженням Міністерства охорони здоров'я України від 05.06.2012р. № 420.

Отже, методика виконаної ОСОБА_1 операції на шлунку (по Гейнеке-Микуличу чи по Більрот І) не мала впливу на консультативний висновок інституту та експертний висновок Дніпропетровської обласної МСЕК № 4, оскільки обидві операції не передбачають екстирпації шлунку.

Консультативні висновки інституту за 2005р., 2008р., 2009р. та 2016р., які мають рекомендаційний характер, відповідають чинним на той час нормативним документам, що регламентували встановлення інвалідності в Україні. А саме: Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом МОЗУ № 183 від 07.04.2004р., Положенню про медико-соціальну експертизу та Положенню про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою КМУ від 03.12.2009р. № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом МОЗУ № 561 від 05.09.2011р., зареєстровано в МЮУ 14.11.2011р. за № 1295/20033.

За викладеного, порушень в діях відповідачів судом не встановлено.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з невстановленням протиправних дій та вини відповідачів.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд також відмовляє позивачу в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р., шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Аналогічні положення містяться і в Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відтак суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів винної поведінки та причинного зв'язку між протиправною дією і негативними наслідками відповідачів.

Крім того, суд не може прийняти позицію позивача про завдання відповідачами йому матеріальної шкоди щодо недоотримання останнім пенсії по інвалідності.

Відшкодування моральної шкоди є похідним від встановлення протиправної поведінки, що мала місце з вини відповідачів. Втім остання судом встановлена не була, що зумовлює відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди із відповідачів.

Суд не обговорює питання строків позовної давності з огляду на те, що дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Обговорюючи питання судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги ті обставини, що позивачу відмовлено у позові, але останній звільнений від сплати судового збору на підставі п.п. 8, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р., Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., ст.ст. 3, 18, 10, 11, 57-60, 88, 74-76, 169, 197, 212 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України, Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання дій та рішень, винесених Дніпропетровською обласною медико-соціальною експертною комісією і ДУ «Український Державний Науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України неправомірними і недійними, визнання позивача інвалідом першої групи з втратою 100% працездатності з січня 2005р., а з 16.02.2011р. безтерміново та про відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів.

Суддя: Н.В. Ткаченко