Справа №751/3231/13-ц
Провадження №2/751/427/17
Рішення

Іменем України

01 березня 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

при секретарі Талибова В. О.

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

05 квітня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 14622,14 дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 27.02.2013 року складає 116830,91 грн. та судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що у відповідності до укладеного кредитного договору № 92300-cred від 04.10.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_4 кредит в сумі 10000 дол. США грн., зі сплатою 24 % на річних на термін до 22.09.2009 року. В якості забезпечення зобовязання 04 жовтня 2007 року було укладено договір поруки № 92300-cred-1 з ОСОБА_3, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник. В добровільному порядку відповідач борг не сплачує, в звязку з чим позивач з вертається до суду з вимогою про примусове стягнення заборгованості, яка станом на 27.02.2013 року становить 14622,14 дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 27.02.2013 року складає 116830,91 грн., а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і в його задоволенні просив відмовити з підстав, зазначених у письмових запереченнях (а.с. 81-86).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 92300-cred від 04.10.2007 ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_4 кредит в сумі 10000 дол. США, зі сплатою 24 % на річних на термін до 22.09.2009 року (а.с. 12-13).

Також Було укладено Додаток № 1 до Кредитного договору від 04.10.2007 р. згідно якого Позичальник зобовязується сплатити позивачу суму кредиту та відсотки згідно з зазначеному в ньому графіку платежів. Згідно Додатку, позичальник сплачує кредит та відсотки щомісячно: з 22.10.2007 р. по 22.09.2009 р. включно, в розмірі, зазначеному в Додатку (а.с. 15).

Згідно п. 2.2.3 кредитного договору Позичальник зобовязується проводити погашення кредиту в порядку та строки згідно графіку погашення кредиту, зазначеного в додатку №1 до Кредитного Договору.

Згідно п. 3.3. кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за його використання згідно п.3.1. договору, здійснюється в порядку та строки згідно графіку погашення кредиту та процентів, котрий оформлено у вигляді додатку № 1 до Договору, та є його невідємною частиною. Суми платежів, зазначені в Графіку погашення кредиту, включають суми заборгованості по кредиту та процентів.

При не надходженні коштів на рахунок для сплати процентів та частини кредиту в зазначену в графіку, вважаються простроченими.

Згідно п. 6.1. кредитного договору договір вступає в силу з моменту підписання даного договору обома сторонами, і діє в розмірі перерахованих засобів до повного виконання сторонами обовязків по даному договору.

Згідно розрахунку заборгованості та Графіку платежів та розрахунку, наданих позивачем, вбачається, що останній платіж в належному розмірі ОСОБА_4 сплачено 23.10.2008 p.. після чого боржник порушив своє зобовязання щодо виплати чергового щомісячного платежу. До 27.11.2008 р„ платіж в розмірі 526.49 дол. США не сплачено (а.с. 4-7).

Тобто, з 28.11.2008 р. боржником не виконано зобов'язання щодо витати встановленого графіком платежів в зазначеному розмірі.

В якості забезпечення зобов'язання 04 жовтня 2007 року було укладено договір поруки № 92300-cred-l з ОСОБА_3, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник (а.с. 16).

Згідно п. 11 Договору Поруки, договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

05 квітня 2013 року позивач звернувся до відповідача із цим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Боржник (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з Графіком Платежів.

Отже, строки виконання боржником зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Стаття 1050 ЦКУ визначає наслідки порушення договору позичальником, а саме:

1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

2. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з п. 3.3. кредитного договору чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 28 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя.

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те. що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (ст. 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК У країни, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частішу четверту статті 559 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Викладене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 та від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14.

З огляду на те, що позивачем протягом шести місяців з наступного дня після невнесення боржником суми щомісячного платежу (28.11.2008 р. 28.05.2009 р.), згідно графіку розрахунків до укладеного кредитного договору, не подано до суду позов до поручителя, а тому суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк при предявленні вимог до поручителя за договором поруки, а тому в задоволенні цього позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 214, 215, 218 ЦПК України,-

Вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ю. К. Овсієнко