О К Р Е М А Д У М К А
суддів Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г.
18 жовтня 2017 року м. Київ
у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 червня 2016 року
Просив визнати договір від 17 березня 2008 року про надання йому кредиту у розмірі 3 тис. доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку недійсним з моменту його вчинення.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір від 17 березня 2008 року про надання ОСОБА_3 кредиту у розмірі 3 тис. доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

З таким висновком погодитися не можна.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що оскільки ОСОБА_3 не підписував з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір від 17 березня 2008 року, тому цей договір у силу ст. 215 ЦК України є недійсним.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судами встановлено, що 17 березня 2008 року від імені ОСОБА_3 у документі - заяві № 047306633/084791678 на видачу платіжної картки з кредитним лімітом у розмірі 3 тис. доларів США поставлено підпис позичальника (а. с. 107).

Згідно з висновком № 1597 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів, складеного 11 квітня 2016 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2016 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 161/3403/15-ц, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3, розташовані після слова «підпис» та в графі «підпис клієнта» на зворотній стороні заяви № 047306633/084791678 від 17 березня 2008 року на видачу платіжної картки з кредитним лімітом у розмірі 3 тис. доларів США, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів ОСОБА_3 (а. с. 147, 148).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи, що згідно з висновком судового експерта від 11 квітня 2016 року підпис у заяві від 17 березня 2008 року на видачу платіжної картки з кредитним лімітом у розмірі 3 тис. доларів США виконано не ОСОБА_3, а іншою особою, у матеріалах справи відсутні докази про те, що саме позивач підписав цю заяву, отримав кредитну картку та погашав заборгованість, та такі відповідачем суду не надані, висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору від 17 березня 2008 року відповідно до ст. 215 ЦК України, оскільки у вказаній вище заяві відсутнє волевиявлення ОСОБА_3, є обґрунтованими.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав жодних доказів, які б могли ідентифікувати ОСОБА_3 як особу, яка сплачувала кредит.

Таким чином, вважаємо, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, а судові рішення є законними й обґрунтованими.

Однак ці обставини не були враховані при постановленні ухвали судом касаційної інстанції.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.М.Ситнік

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Ю.Г.Іваненко