АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/6/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Гончаренко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівВасиленко Л. І., Карпенко О. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, треті особи: Звенигородська державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації про визнання заповіту недійсним ,-

в с т а н о в и л а :

08 травня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, треті особи: Звенигородська державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_10. Після смерті матері відкрилася спадщина на спадкове майно. За свого життя мати склала заповіт від 02 вересня 2011 року, відповідно до якого, заповіла належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним - йому - ОСОБА_7, ОСОБА_11 (який помер) та ОСОБА_9

16 лютого 1994 року ОСОБА_10 був складений інший заповіт на все майно, яке їй належить і буде належати на день смерті, лише на користь ОСОБА_7 Таким чином, заповітом від 02 вересня 2011 року порушено його права та законні інтереси, вважає позивача, оскільки в силу ч.2 ст.1254 ЦК України заповіт, який було складено пізніше скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Оскільки спадкодавець за життя не була визнана недієздатною, але мала ряд захворювань, що об'єктивно позбавляли її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, він звернувся до суду з даним позовом та просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_10 від 02 вересня 2011 року, який посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, треті особи: Звенигородська державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації про визнання заповіту недійсним задоволено.

Визнано недійсним заповіт від 02 вересня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Ларисою Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 1-3105, згідно якого ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 на випадок смерті заповіла належний її житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в рівних частинах кожному: чоловікові ОСОБА_9, сину ОСОБА_11, сину ОСОБА_7.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав на рішення апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення винесено з неповним встановленням судом обставин справи перед винесенням рішення та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильного і неповного дослідження доказів та їх оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного визначення правовідносин сторін. Крім того, суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого, спір вирішено неправильно. Просить рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року скасувати та постановити рішення, яким в позові ОСОБА_7 відмовити.

До початку розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні 28 липня 2015 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_14 звернувся до суду з клопотанням про призначення повторної судово-психіатричної посмертної експертизи, проведення якої просить доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, яке знаходиться за адресою: вул. Смоленська, 6, м. Київ, 03057. Клопотання про проведення повторної експертизи було задоволено та призначена повторна судово-психіатрична посмертна експертиза колегією суддів ухвалою суду апеляційної інстанції від 28 липня 2015 року. Провадження у справі зупинено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог про визнання заповіту від 02 вересня 2011 року недійсним, пославшись, що судом в сукупності з іншими доказами, показаннями свідків, які пояснювали, що ОСОБА_10 на протязі року до складання оспорюваного заповіту мала розлади пам'яті, орієнтації, не впізнавала родичів, не слідкувала за своїм зовнішнім виглядом, ставала неспокійною, розгубленою, відмічалось погіршення психічного стану у вечірній та нічний час, що також вбачається із висновку судово - психіатричної експертизи № 69 від 30 січня 2015 року, згідно якого ОСОБА_10 на момент складання заповіту від 2 вересня 2011 року не могла усвідомлювати значення своїх дій і керуватися ними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10, що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого ВД РАЦС Звенигородського управління юстиції у Черкаській області 12.01. 2012 року серії НОМЕР_1 актовий запис № 17 ( а.с. 4, 18 т. 1 ).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на все її спадкове майно, в тому числі і будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташований будинок .

За свого життя померла ОСОБА_10 склала заповіт 16 лютого 1994 року, який посвідчено державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Цветковою Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 532, згідно якого все своє майно, яке їй належить та буде належати на день смерті, ОСОБА_10 заповідала ОСОБА_7

02 вересня 2011 року ОСОБА_10 був складений новий заповіт, посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1 -3105, згідно якого ОСОБА_10 заповідала належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним - ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_9

Як вбачається із матеріалів справи згідно копії спадкової справи, наданої нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори, спадкоємці за заповітом ОСОБА_7, та ОСОБА_11 прийняли спадщину після смерті матері, подавши відповідні заяви нотаріусу ( а. с. 16-17 т. 1 ), а спадкоємець ОСОБА_9 відмовився від прийняття спадщини і за законом , і за заповітом на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємець ОСОБА_11 помер та після його смерті спадщину прийняли його спадкоємці : ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , які є відповідачами в даній справі.

Протягом часу розгляду справи в суді апеляційної інстанції, коли провадження у справі було зупинено в зв'язку з проведенням призначеної судом повторної експертизи,

представник позивача ОСОБА_7 повідомив про смерть позивача ОСОБА_7, надавши копію свідоцтва про смерть , згідно даних якого підтверджується, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 актовий запис про смерть № 1088, зареєстрований відділом по державній реєстрації смертей по місту Кіровоград Кіровоградського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, свідоцтво серії НОМЕР_2 ( а. с. 231 т. 1 ). Після його смерті спадщину прийняли спадкоємці, його діти, які і стали правонаступниками в даній справі, крім представника позивача - ОСОБА_17, який представляв інтереси позивача, спадщину прийняла ОСОБА_18 ( а. с. 242 т.1).

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4 ст. 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Згідно до вимог ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь - який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 та 231 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою , яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься в заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Із матеріалів справи на наявних доказів вбачається, що заповіт від 02 вересня 2011 року був записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_10 , та у присутності нотаріуса в зв'язку із хворобою ( тремтіння рук ) ОСОБА_10 за її дорученням текст заповіту підписано ОСОБА_19. Також в заповіті зазначено, що у зв'язку із хворобою заповідача, заповіт посвідчено вдома, за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.6 т. 1).

Судом першої інстанції з врахуванням обставин справи та клопотанням про призначення посмертної судово - психіатричної експертизи для встановлення стану ОСОБА_10 в день складення заповіту була призначена вказана експертиза.

Згідно акту № 69 посмертної судово - психіатричної експертизи від 30.01 2015 року комісія дійшла висновку, що у ОСОБА_10 на час складання заповіту 02.09. 2011 року відмічалися прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі - судинної деменції - через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вказані клінічно окреслені психічні розлади , за даними медичної документації та показаннями свідків, достовірно відмічалися у ОСОБА_10 приблизно на протязі одного року до складання оспорюваного заповіту ( а. с. 120- 122 т. 1 ).

Суд , при розгляді справ за позовами про визнання заповіту недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, ч. 2 ст. 1257 ЦК України відповідно до вимог ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов'язаний призначити посмертну судово - психіатричну експертизу для з'ясування стану особи в момент вчинення правочину, тобто складання заповіту .

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь - які зовнішні обставини ( наприклад показання свідків про поведінку особи ) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними .

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-9 цс 12 від 29.02 2012 року, яка є обов'язковою для всіх судів України зазначено, що підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину суд не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

За таких обставин, колегією суддів було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_6, яким подано апеляційну скаргу на рішення суду, про призначення у справі повторної посмертної комісійної судово - психіатричної експертизи ухвалою від 28 липня 2015 року та ухвалою колегії суддів апеляційної інстанції від 20 жовтня 2015 року та зупинено провадження у справі до надання висновку експертизи.

Згідно даних висновку судово - психіатричного експерта № 21 від 06. 10. 2016 року повторної посмертної комісійної судово - психіатричної експертизи надано висновок, згідно якого ОСОБА_10 на час складання заповіту 02 вересня 2011 року виявляла ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу внаслідок церебрального атеросклерозу з вираженням інтелектуально - мнестичним зниженням .

На момент складання заповіту 02 вересня 2011 року у ОСОБА_10 були наявні ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу внаслідок церебрального атеросклерозу з вираженням інтелектуально - мнестичним зниженням, які позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними при здійсненні правочину.

За своїм психічним станом ОСОБА_10 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 02 вересня 2011 року ( а.с.215- 222 т. 1 ).

Отже, проведеною у справі повторною експертизою зроблено висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_10 в момент складання нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання складеного заповіту в такому стані недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України .

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що слід визнати заповіт померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 від 02.09. 2011 року недійсним, оскільки повторною експертизою повністю підтверджено наявні у справи докази про підставність задоволення вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду, наявними у справі доказами, яким судом дана належна оцінка, тому у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Безпідставними є доводи апелянта щодо різних імен ОСОБА_10 в двох заповітах, оскільки в даній справі вирішується питання лише щодо визнання недійсним заповіту від 02 вересня 2011 року та інших вимог позивачем не заявлено і судом не вирішувалось.

Інших доводів, які б спростовували законність рішення суду першої інстанції та обґрунтованих висновків суду, яким дана належна оцінка судом, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга є безпідставною , необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що посилання апелянта, про те що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами, та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідності фактичним обставинам справи, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, треті особи: Звенигородська державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації про визнання заповіту недійсним - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :