233 № 233/2064/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

при секретарі Теліціній О.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

позивача -,

відповідача - ,

представника третьої особи -,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - відділ реєстрації Костянтинівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов*язання зняти особу з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - відділ реєстрації Костянтинівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов*язання зняти особу з реєстраційного обліку, в якому зазначила, що є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В належній позивачці квартирі зареєстрований її чоловік - ОСОБА_3, який з 2015 року мешкає в Самарській області Російської Федерації, а позивачка змушена сплачувати вартість комунальних послуг в повному обсязі. З посиланням на те, що відповідач ОСОБА_3 відмовляється приїжджати до м.Костянтинівка, позивачка просить визнати ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зобов*язати відділ реєстрації Костянтинівської міської ради зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові. Зазначила, що квартира, розташована за адресою : АДРЕСА_1 була придбана сторонами по справі в період шлюбу. Відповідач ОСОБА_3 на протязі декількох років не мешкає в зазначеній квартирі, оскільки з власної волі змінив місце проживання та мешкає в Самарській області Російської Федерації.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 Представник третьої особи - відділу реєстрації Костянтинівської міської ради ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за його відсутності.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що відповідач ОСОБА_3 на протязі приблизно чотирьох років не мешкає в квартирі АДРЕСА_1, оскільки змінив місце проживання і мешкає в Російськй Федерації.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, з*ясувавши позицію відповідача ОСОБА_3, допитавши свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 30 листопада 1994 року уклали шлюб, у зв*язку з чим остання змінила прізвище на «ОСОБА_2», що підтверджується записом акту про укладення шлюбу № 611 (а.с.38-39).

08 квітня 1996 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбала у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44, 40-41), в якій згідно довідки КП «Служба єдиного замовника» від 06 березня 2017 року зареєстрований її чоловік - відповідач по справі ОСОБА_3 (а.с.5).

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

З досліджених доказів суд дійшов висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами по справі за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Зважаючи на викладене судом відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову ОСОБА_3 суперечить закону та порушує його права.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч.1,2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову як такого, що не ґрунтується на законі, оскільки відповідач ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 і не може бути обмежений в праві вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своєю власністю з тих підстав, що не мешкає в квартирі, співвласником якої він є.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, підстави для зняття його з реєстраційного обліку за цією адресою відсутні.

Приймаючи до уваги вищенаведене, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - відділ реєстрації Костянтинівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов*язання зняти особу з реєстраційного обліку слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст.9, 155 ЖК України, ст. 22 КпШС України, ст.ст.317, 319, 321, 383 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - відділ реєстрації Костянтинівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов*язання зняти особу з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 16 серпня 2017 року, повний текст рішення суду виготовлений 17 серпня 2017 року.

Суддя