Справа № 462/854/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року Залізничний районний м. Львова в складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати із ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 6000.00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває в шлюбі з відповідачем, однак спільно не проживають. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, який знаходиться на її утриманні, однак вона не працює, а відповідач коштів на його утримання не надає, матеріально не допомагає їй, хоча дитина потребує коштів. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 03.05.2017 року позовні вимоги підтримали, при цьому пояснили, що позивач при визначенні розміру аліментів виходила із заробітку відповідача, а тому просить стягувати половину заробітку, що відповідно становить 6000грн. Додатково пояснили, що синові у звязку з його захворюваннями потрібне особливе харчування, вітаміни та оздоровлення, однак позивач самостійно забезпечити сина не має можливості, оскільки не працює, а лише отримує пенсію в розмірі 1300.00 гривень.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5С, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 28.04.2017 року позовні вимоги визнав частково, не заперечує про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, але у визначенні розміру таких просить виходити із частки заробітку відповідача, оскільки його довіритель офіційно працевлаштований. Додатково зазначив, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки заробітна плата, яку відповідач отримує в ТОВ «Західтрансбуд» є його єдиним джерелом доходу, а також те, що ОСОБА_2 хворіє на цукровий діабет 2-го ступеня, крім цього на його забезпеченні перебуває непрацездатний батько.

Заслухавши доводи позивача та представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Як встановлено судом, що сторони з 01.02.2002 року перебувають в шлюбі /а.с.8/ однак спільно не проживають, в якому в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9/.

Судом встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_2 проживає разом з матірю на вул. Патона, 9/116 у м. Львова, а відповідач проживає окремо, та що відповідач несе нерегулярні витрати на утримання сина, хоча може надавати кошти на утримання своєчасно і систематично.

Як вбачається із доданої до позовної заяви довідки №205 від 03.02.2017 року, витягу з медичної карти стаціонарного хворого №1963, №409 син сторін ОСОБА_2 хворіє гострою лімфобластомою лейкемією, у звязку з чим потребує додаткових коштів на його лікування, санаторно-курортне оздоровлення та харчування /а.с.10-12/.

Також встановлено, що позивач не працює, а лише отримує пенсію в розмірі близько 1300.00 гривень щомісячно /а.с.15/, а відповідач згідно довідки про доходи №2 від 03.02.2017 року /а.с.13/ працює майстром БМР в ТОВ «Західтрансбуд» та загальна сума доходу за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року становить 74784,65 грн.

При цьому встановлено, що ОСОБА_6 проживає разом з непрацездатним батьком ОСОБА_6, який перебуває на його утриманні та братом ОСОБА_7, який є інвалідом 3 групи, а відповідач хворіє на цукровий діабет.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч.1, 2 ст.183 СК України, частказаробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

Згідно зі ст.181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Разом з тим, як достовірно встановлено судом, відповідач працездатний, офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, а тому, за наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на дитину в частці від заробітку (доходу).

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено, що прожитковий мінімум з 01.01.2017 року на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 1689.00 гривень.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину в Україні з 01.01.2017 року для дитини віком від 6 до 18 роківскладає 506,70 грн.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки такий розмір відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому із ОСОБА_2 слід стягнути 640.00 гривень судового збору в дохід держави, від сплати якого при подачі позовної заяви позивач була звільнена.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати аліменти із ОСОБА_2, 24 червня 1959року народження (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер-), на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/2 /однієї другої/ частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2017року до досягнення ОСОБА_8 повноліття

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640.00 /шістсот сорок/ гривень в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський