Справа № 348/455/15-ц
Провадження № 22-ц/779/15/2017
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р.П.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Васильковського В.М.

секретаря Возняк В.Д.

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, правонаступниками якого є ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ домоволодіння за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Надвірнянського районного суду від 19 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з наведеним позовом до ОСОБА_6, в обґрунтування якого зазначила, що з 1966 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони побудували будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1. У 1997 році шлюб між ними розірвано. Рішенням Надвірнянського районного суду від 11.03.2005 року за нею визнано право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння. Однак, незважаючи на рішення суду, відповідач не допускає її до належної їй частини будинку, а тому виникла необхідність у реальному поділі домоволодіння. У зв'язку з наведеним та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила виділити їй у власність приміщення та господарські споруди згідно другого варіанту розподілу судової будівельно-технічної експертизи. Решту домоволодіння за цим же варіантом виділити у власність ОСОБА_6 Також позивач просила для державної реєстрації часток визнати за нею та відповідачем право власності, за кожним, на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,08 га, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 19 жовтня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_5.

Поділено в натурі домоволодіння АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право власності, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №020615, на 1/2 ідеальну частину домоволодіння та господарських споруд, що розташовані в АДРЕСА_1, загальною вартістю 139 614 грн., а саме: приміщення в будинку: 2, І - підвал-комора, 3, 4, загальною площею 47,2 кв. м., вартістю 86 412 грн.; стодолу літ. «Б», вартістю 3 753 грн.; стайню літ. «В», вартістю 14 055 грн.; сарай літ. «Г», вартістю 6 401 грн.; літню кухню літ. «З», вартістю 19 378 грн.

Виділено ОСОБА_6 та визнано за ним право власності, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №020615, на 1/2 ідеальну частину домоволодіння та господарських споруд, що розташовані в АДРЕСА_1, загальною вартістю 124 416 грн., а саме: приміщення в будинку: І-веранда, 1, 5, II, ІІІ, IV, І-мезонін, загальною площею 50,1 кв. м., вартістю 91 721 грн.; гараж літ. «Д», вартістю 22 874 грн.; вбиральня літ. «Т» вартістю 206 грн.

Криницю літ. «№1», ворота літ. «№2» та огорожу літ. «№3» залишено у спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частці, вартість кожної відповідно становить 2 321 грн., 3 194 грн. та 4 100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 7599 грн. за відхилення від ідеальної частки в домоволодінні.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов'язано спільно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: замурувати двері між приміщеннями літ. 1 і літ. 2; замурувати двері між приміщеннями літ. 1 і літ. 3; замурувати двері між приміщеннями літ. 4 і літ. 5; пробити двері в приміщення літ. 2 і влаштувати вхід з тамбуром; пробити двері між приміщеннями літ. 3 і літ. 4.

А також зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 влаштувати індивідуальне електропостачання і опалення своїх приміщень та встановити сантехнічне обладнання.

Земельну ділянку площею 0,08 га, що розташована в АДРЕСА_1, на якій розміщене домоволодіння та надвірні (господарські) споруди, залишено в спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В задоволенні решти вимог позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зіслався на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт вказав, що судом першої інстанції неправильно встановлено той факт, що шлюб між ним та ОСОБА_5 розірваний у 1997 році. Фактично шлюб між ними було розірвано 19 березня 1993 року, що підтверджується відповідним рішенням суду.

Апелянт зазначив, що розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував його пояснення, а також надані ним докази про те, що гараж, який включено у майно, що підлягає розподілу, не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а належить його братові ОСОБА_2. Не враховано судом і пояснення свідків з даного приводу.

Також апелянт вказав, що судом не враховані і його твердження про те, що він є інвалідом першої групи і за станом здоров'я не в змозі буде користуватися другим поверхом будинку. Крім того, він несе значні витрати на лікування, а тому не має можливості виконати рішення суду в частині виконання ремонтно-будівельних робіт в будинку.

Суд залишив поза увагою його клопотання від 29 вересня 2015 року про поділ домоволодіння згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи. Даний варіант є найбільш справедливим, оскільки враховує стан здоров'я, матеріальне становище сторін та інші важливі обставини справи.

На думку апелянта, оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, оскільки в ньому відсутня мотивувальна частина як така. Натомість суд фактично дублює висновок судової будівельно-технічної експертизи №020615, хоча є достатньо підстав вважати даний висновок необ'єктивним.

Крім того, апелянт зауважив, що шлюб між ним та ОСОБА_5 розірваний до моменту набрання чинності Сімейним кодексом України, оскільки на той час діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України, а тому неправильним є посилання суду на норми Сімейного кодексу України.

З наведених підстав апелянт просив рішення суду першої інстанції змінити, виділити йому у власність частину домоволодіння згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи.

У зв'язку зі смертю відповідача (апелянта) ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ухвалою суду від 20 квітня 2017 року до участі у справі в якості його правонаступників залучено спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 та спадкоємця за законом обов'язкової частки ОСОБА_3.

В засіданні апеляційного суду правонаступник апелянта ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник правонаступника апелянта ОСОБА_3 не підтримав доводи апеляційної скарги, зауважив про те, що позивач в справі 25.02.2017 року підготувала та в подальшому подала апеляційному суду заяву про уточнення позовних вимог, просила виділити їй у власність частину домоволодіння, яка присуджена їй рішенням Надвірнянського районного суду на загальну суму 139 614 грн. Земельну ділянку, най якій розташоване спірне домоволодіння, залишити у спільному користуванні сторін. Решту позовних вимог залишити без розгляду. А тому він, як повірений ОСОБА_7, сина сторін, просить питання щодо іншої частини майна не розглядати.

Відповідно до ч. 4 ст. 300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково. Питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження вирішується апеляційним судом, що розглядає справу, в судовому засіданні.

Однак, правонаступники апелянта не подали суду заяви про відмову від апеляційної скарги.

Тому в силу дії ч. 1 ст. 303 ЦПК України, якою встановлені межі розгляду справи апеляційним судом, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивач в судове засідання не з'явилась повторно, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомила.

З урахування положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення правонаступника апелянта та представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1966 року по 1997 рік. Перебуваючи в шлюбі, сторони побудували будинок та надвірні споруди по АДРЕСА_1.

Спірне домоволодіння складається із житлового будинку, стодоли, стайні, сараю, гаража, літньої кухні, вбиральні, криниці, воріт і огорожі, загальною вартістю станом на 05.02.2015 року в розмірі 198 519 грн., що підтверджується звітом №050215/279-1 про незалежну оцінку ринкової вартості, проведену ПП «Карпати -Інфо» (а.с. 12-45 в т. 1).

Згідно довідки Зарічанської сільської ради від 26.12.2014 року за №2304, за домогосподарством, що за адресою: АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а. с. 11 в т. 1).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 11.03.2005 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (а. с. 4-5 в т. 1).

Відповідно до висновку №020615 судової будівельно-технічної експертизи від 02.06.2015 року, проведеної по даній справі судовим експертом Худаком Я.І., ринкова вартість спірного домоволодіння, станом на час проведення дослідження становить 264 030 грн., в тому числі: - житловий будинок літ. «А» - 178 133 грн.; стодола літ. «Б» - 3 753 грн.; стайня літ. «В» - 14 055 грн.; сарай літ. «Г» - 6 401 грн.; гараж літ. «Д» - 22 874 грн.; літня кухня літ. «З» - 19 378 грн.; вбиральня літ. «Т» - 206 грн.; криниця літ. «№1» - 4 642 грн.; ворота літ. «№2» - 6 388 грн.; огорожа літ. «№3» - 8 200 грн. (а.с. 77-92 в т. 1).

Експерт визначив, що реальний розподіл житлового будинку і господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 технічно можливий і включає два варіанти розподілу.

Як вбачається з довідки Зарічанської сільської ради від 17.08.2015 року за №1410, виконком сільської ради не заперечує проти поділу домоволодіння АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності подружжю ОСОБА_5, відповідно до варіантів поділу, визначених висновком судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 141 в т. 1).

Разом з тим при вирішенні справи судом першої інстанції не враховано положень ст. 358 ЦК України, якою передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з варіантом поділу будівель №2, який суд взяв за основу рішення необхідно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: замурувати двері між приміщеннями літ. 1 та літ. 2; замурувати двері між приміщеннями літ. 1 та літ. 3; замурувати двері між приміщеннями літ. 4 та літ. 5; пробити двері в приміщення літ. 2 і влаштувати вхід з тамбуром, пробити двері між приміщеннями літ. 3 та літ. 4.

Для здійснення переобладнання й перепланування в будинку потрібно отримати дозвіл виконавчого комітету місцевої ради та узгоджень із компетентними органами, що передбачено ст. 152 Житлового кодексу УРСР.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що здійснення переобладнання й перепланування в будинку потребує отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради та узгоджень із компетентними органами, передбачених ст. 152 ЖК УРСР.

Хоча зазначена стаття у новій редакції вимагає такої згоди лише при втручанні в несучі конструкції будинку, проте, до перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проектами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні.

Перепланування жилих будинків та жилих приміщень здійснюється без зміни їх геометричних розмірів та функціонального призначення, але змінює конфігурацію приміщень, що вимагає внесення змін до технічного паспорту будинку або приміщення.

До переобладнання відносяться улаштування в індивідуальних жилих будинках, окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання; перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

При цьому суд першої інстанції не визначився із тим, чи зазначені у висновках експертиз та застосовані судом переобладнання і перепланування, не є такими, що передбачають втручання в несучі конструкції будинку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.

З наведеного слідує, що згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування при реальному поділі житлового будинку згідно з висновком експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, оскільки така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦКП України, ухвалюючи рішення про поділ спірного житлового будинку, не перевірив чи отримали співвласники дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання житлового будинку, оскільки висновком експертизи саме такі роботи передбачені для поділу житлового будинку, дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Не надано таких доказів сторонами і апеляційному суду.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст. 152 ЖК УРСР та порушенням норм процесуального права - ст. ст. 212-214 ЦКП України, що є підставою відповідно до положень п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення. По суті встановленого в позові ОСОБА_5 про поділ домоволодіння слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, правонаступниками якого є ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 19 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, правонаступниками якого є ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ домоволодіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді П.І. Проскурніцький

В.М. Васильковський