Апеляційний суд Житомирської області
Справа №281/697/16-ц Головуючий у 1-й інст. Денисюк І. І.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 13 березня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1997 року, але спільно не проживають. Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що у період шлюбу тяжко захворіла і на даний час має третю групу інвалідності. Відповідач в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання, у зв'язку з чим, просила стягнути з останнього аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 13 березня 2017 року позовні вимоги задоволено : стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як дружини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 грудня 2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом неповно з'ясовано обставини справи, не враховано, що позивач отримує пенсію по інвалідності, розмір якої забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. У зв'язку з чим, позивач, з урахуванням положень ст. 75 СК України та правової позиції ВСУ висловлену у постанові від 13.04.2016 року справа №6-3066цс15, не може вважатись особою, яка потребує матеріальної допомоги. Також судом не враховано його матеріальний стан, розмір його доходів та неспроможність сплачувати аліменти на утримання дружини. Крім того зазначає, що присудження аліментів на утримання дружини, з урахуванням розмірі аліментів, присуджених судом на утримання повнолітньої доньки в загальному розмірі 60 % заробітку щомісячно буде суперечити вимогам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.09.1997 року, який зареєстрований Путиловицькою сільською радою Лугинського району Житомирської області, актовий запис №5 (а.с.4).

Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, серії 12ААА №220272 від 24.11.2015 року, ОСОБА_2 має третю групу інвалідності (а.с.14).

Відповідно до рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 01.12.2016 року з відповідача стягуються аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно (а.с.35-38).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходить з того, що відповідач працює, інших утриманців крім своєї дитини немає. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, як інваліда 3-ї групи та матеріального стану відповідача, вважав за можливе присудити аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача.

Проте такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного.

За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Як видно з матеріалів справи, розмір пенсії позивача як інваліда ІІІ групи становив з червня по листопад 2016 року 1230 грн., а з 01.12.2017 року - 1270 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено на 2016 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 травня 2016 року - 1130 грн., з 1 грудня - 1208 грн., а з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року - 1247 грн.

Отже, ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Ураховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання як непрацездатної дружини.

Згідно п.4 ч.1 ст 309 ЦП України апеляційна інстанція скасовує рішення, якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Таким чином, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвели до ухвалення незаконного рішення, у зв'язку з чим останнє підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 13 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :