У х в а л а

іменем україни

19 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2005 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 16 квітня 2004 року, який був укладений між ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_7

На обґрунтування позову вказувала на те, що 15 квітня 2004 року нею було видана довіреність на ім'я ОСОБА_8, якою вона надала право останньому подарувати квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7

На наступний день, 16 квітня 2004 року, вона передумала дарувати зазначену квартиру ОСОБА_7 та скасувала довіреність, що було видана ОСОБА_8

У подальшому позивачка дізналася, що 16 квітня 2004 року ОСОБА_8 від її імені був укладений договір дарування з ОСОБА_7 на спірну квартиру, з чим вона не погоджується, та просила визнати зазначений договір недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2005 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування від 16 квітня 2004 року квартири АДРЕСА_1, який був укладений між ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О. під № 3948.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть та копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до заповіту, посвідченому 22 березня 2016 року приватним нотаріусом ОМНО Омаровою В.С., за реєстром № 1688, ОСОБА_11 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7

16 червня 2016 року ОСОБА_11 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, та дізналася про існування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2005 року про визнання недійсним договору дарування.

26 вересня 2016 року ОСОБА_11 оскаржила зазначене рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року ОСОБА_11залучено до участі у справі у якості правонаступника після смерті ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Крім того, загальні вимого додержання яких є обов'язковим для чинності правочину визначені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, у ч. 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Так, судами встановлено, що 15 квітня 2004 року ОСОБА_6 була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.А. за № 285 на ім'я ОСОБА_8, якою вона надала право останньому подарувати ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 01липня 2000 року.

На наступний день, 16 квітня 2004 року, вона подала до нотаріальної контори заяву про скасування зазначеної довіреності на ім'я ОСОБА_8

16 квітня 2004 року ОСОБА_8 від її імені був укладений договір дарування з ОСОБА_7 на спірну квартиру, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О. за № 3948, з чим вона не погодилася, тому просила суд визнати зазначений договір дарування недійсним та визнати за нею право власності наспірну квартиру.

За таких обставин суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 212−214 ЦПК України належним чином з`ясував фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 не передала відповідачу зазначену квартиру та її символів, не передала документів на квартиру, а ОСОБА_7 не прийняв у дар спірну квартиру, у нього не виникло права власності, а тому договір дарування є недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення, та доказів, наданих позивачем.

Таким чином, апеляційним судом було помилково скасовано рішення суду першої інстанції, яке ухвалено згідно із законом.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2016 року скасувати, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2005 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік