Справа №597/1104/16-ц
Провадження №2/597/7/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Дудяка С.В.

з участю секретаря Николайчук З.М.

представника позивача Мацковського В.С.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представники позивача в позовній заяві та в судовому засіданні просять стягнути в користь позивача з відповідача 50584,31 гривні заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.09.2014 року та судові витрати по справі у розмірі 1378,00 гривень, покликаючись на те, що відповідно до вищевказаного договору відповідач ОСОБА_2, отримав кредит в розмірі 2500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив його умови і станом на 12.10.2016 року заборгував 50584,31 гривні. Даний борг складається із:

заборгованості по кредиту - 23424,59 грн.;

заборгованості по процентах за користування кредитом - 4679,21 грн.;

заборгованості по пені за прострочене зобов'язання - 18545,54 грн.;

заборгованості по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1050,00 грн.;

штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.;

штрафу (процентна складова) - 2384,97 грн.

Відповідач разом із своїм представником в судовому засіданні позову не визнали, просять відмовити в його задоволенні, оскільки кредиту відповідач не отримував, кредитна картка в нього була викрадена, про що він одразу ж повідомив правоохоронні органи.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного:

представники позивача в позовній заяві та в судовому засіданні зазначають, що 19.09.2014 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2500,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач та його представник заперечують проти даного позову, покликаючись на те, що 24.07.2015 року відповідача в м.Києві було пограбовано невідомою особою, яка викрала у нього крім документів, грошей та мобільного телефону також банківські картки.

Витягом із кримінального провадження №0008853 від 30.07.2015 року стверджується, що 29.07.2015 року до поліції звернувся ОСОБА_2 із заявою про те, що 24.07.2015 року у нього в м.Києві по вул.Голосіївська було викрадено мобільний телефон, грошові кошти, військовий квиток, посвідчення учасника бойових дій та банківські картки.

Також дане стверджується довідкою №46/8853 виданою Деснянським РУ ГУМВС України в м.Києві.

Із виписки №19539 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 від 07.08.2015 року вбачається, що останній доставлений каретою швидкої допомоги 25.07.2015 року в Київську міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги із закритою черепно-мозковою травмою - струсом головного мозку, забоями м'яких ділянок голови.

Відповідно до довідки-виписки по рахунку відповідача №80VD-VJJJ-0579-ITEE від 21.11.2016 року ОСОБА_2 з 19.09.2014 року користувався банківською карткою, знімав готівкові кошти, придбавав за її допомогою продукти в торгівельних мережах, поповнював мобільний рахунок, переказував кошти на інші рахунки, зараховував на неї перекази через сервіс «Приват24».

Однак, як стверджує відповідач робив він це виключно до 24.07.2015 року, до того моменту поки кредитну картку в нього не було викрадено.

Подальші операції з карткою він не виконував, так як вона вийшла з його володіння.

Залишок по картці станом на 20.07.2015 року становив -1056,41 грн.

Як вбачається із вищевказаної довідки-виписки по рахунку відповідача №80VD-VJJJ-0579-ITEE від 21.11.2016 року із 24.07.2015 року по 25.05.2016 року з кредитної картки ОСОБА_2 проводилось зняття готівки, здійснювались покупки за сервісом «Оплата частинами», придбавались продукти в торгівельних мережах, поповнювались мобільні рахунки, переказувались кошти між рахунками. Залишок по картці станом на 01.11.2016 року становить -49879,84 грн.

Доказів, які б підтверджували позовні вимоги позивача, про те, що кредитною карткою користувався з 24.07.2015 року ОСОБА_4 його представник до позовної заяви не додав та в судове засіданні не представив.

Письмовим запитом №4019 від 26.12.2016 року суд пропонував позивачу надати для дослідження в судовому засіданні оригінали доказів по даній справі, однак позивачем їх суду надано не було.

Суд повторно письмовим запитом №597/1104/16-ц/177/2017 від 13.01.2017 року пропонував позивачу надати оригінали доказів по справі, однак безрезультатно.

Згідно положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст.58, 64 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, письмові докази, як правило подаються в оригіналі, суд має право вимагати подання оригіналу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором не доведені, тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

На рішення може бути подано апеляцію, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя

С. В. Дудяк