Справа № 199/9017/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24.04.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, третя особа: орган опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору іпотеки від 11 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., недійсним.

У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що з метою поліпшення житлових умов рішенням Виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області від 16.05.2007 р.№193 їй було дозволено продаж однокімнатної квартири № 48 по вул. Тепличній в смт. Ювілейне, користуванням якої мала право її малолітня донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Цим же рішенням зобов'язано зареєструвати малолітню доньку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4. 08 червня 2007 р. позивач продала квартиру АДРЕСА_5 Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Бондар І.М., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 11.06.2007 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 5946, вона набула у власність квартиру АДРЕСА_1. Зазначенка квартира позивачем була куплена за грошові кошти отримані від продажу квартири АДРЕСА_5 та за кошти, отриманні від відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до кредитного договору № DNI0GK00000104 від 11.06.2007 р. Також 11 червня 2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 11.06.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.

Реєстрація місця проживання позивача та її малолітньої дитини - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 відбулася 28.08.2007 р., після вчинення оспорюваного правочину - договору іпотеки квартири. Поміж тим, право на жилу площу породжує не лише наявність реєстрації. Однією з підстав виникнення суб'єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є набуття на нього права власності.

Малолітні діти завжди вважаються такими, що належать до членів сім'ї власника житлового будинку (квартири), тому мають право користуватися жилим приміщенням будинку (квартири) нарівні з його власником. Сім'я позивача складається із двох осіб: її та дочки ОСОБА_4.

Під час укладання оспорюваного договору іпотеки сторонами не було надано попередньої згоди органу опіки та піклування, яка є необхідною при здійсненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та у зв'язку з цим позивач просить суд визнати договір іпотеки квартири від 11 червня 2007 року, укладений між нею та відповідачем недійсним.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити та надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі через безпідставність вимог, тако просив застосувати строк позовної давності.

Третя особа до судового засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення представників сторін та позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 червня 2007 р. між закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є відповідач по справі, та позивачем було укладено кредитний договір № DNI0GK00000104 на суму 26400,00 доларів США строком по 11.06.2027 р. під 10,8% річних. У той же день отриманий кредит позивачем був використаний на цілі кредитного договору - купівлю квартири АДРЕСА_3. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором DNI0GK00000104 від 11.06.2007 року, укладеним між сторонами, був укладений договір іпотеки від 11.06.2007 року, згідно з умовами якого в іпотеку було передано належну позивачу на праві власності квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 46,80 кв.м., житловою площею 28,20 кв.м.

Реєстрація місця проживання позивача та її малолітньої дитини - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 відбулася 28.08.2007 р., після вчинення оспорюваного правочину - договору іпотеки квартири.

Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування, є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Дана правова позиція викладена у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.05.2016 року №6-806 цс16, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд вважає за необхідне зазначити, що передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Судом встановлено, що на момент укладення спірного договору іпотеки неповнолітня дитина позивача не мала права користування квартирою № 94 по вул. Кожем'яки, 9 у м. Дніпропетровську, оскільки була зареєстрована в іншому житловому приміщенні, була зареєстрована та фактично стала проживати у придбаній квартирі в серпні 2007 року, що підтвердила позивач в судовому засіданні. Сама позивач, як іпотекодавець, до органу опіки та піклування за відповідною згодою на укладення договору іпотеки не зверталась. Крім того судом не встановлено, а позивачем суду не доведено належними та допустимими доказами фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки, оскільки дотепер дитина проживає в спірній квартирі та вільно користується.

Зважаючи на дані обставини та враховуючи, що в ході розгляду справи судом не встановлено порушень вимог чинного законодавства при укладенні спірного договору іпотеки, як і не встановлено порушень прав неповнолітньої дитини, тому суд вважає позивачу, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 в позові до відповідача про визнання договору іпотеки від 11.06.2007 року недійсним слід відмовити.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 130, 214, 215 ЦПК України, ст. 224 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при проголошенні рішення, - у десятиденний строк з дня отримання його копії.

Суддя