Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/274/17

Провадження № 2/126/294/2017

"27" квітня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Громадсько-політичної газети «Бершадський край», ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Громадсько-політичної газети «Бершадський край», ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії.

Свій позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у громадсько-політичній газеті «Бершадський край» була надрукована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». Автором статті є редактор цієї ж газети ОСОБА_2. У даній статті мова йде про позивача - ОСОБА_3. Факти, які викладені в газеті викладені лукаво, викривлено, однобоко та спотворено. З метою надати відповідь у якій спростувати факти викладені відносно позивача, нею було подано до редакції газети статтю з вимогою надрукувати її в районній газеті. Відповідач - редактор газети ОСОБА_2 відмовив їй у цьому праві пославшись на те, що стаття не може бути надрукована, оскільки автором статті не спростовуються та не заперечуються факти викладені у його статті, сама стаття складена не професійно, у ній відсутня об'єктивність та логіка. Позивач вважає, що відмова редактора в публікації її статті порушує її законне, конституційне право на відповідь. А тому, просить зобов'язати редакцію газети надрукувати її статтю, як відповідь на статтю редактора газети.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити їх з наведених в позовній заяві підстав. Уточнили свої позовні вимоги вказавши, що не бажають спростовувати факти викладені в газеті, залишивши їх на розсуд читачів газети, а оспорюють лише відмову відповідача в публікації статті позивачки ОСОБА_3.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_2 заперечив проти заявленого позову, стверджуючи, що стаття позивача ОСОБА_3 не може бути надрукована, оскільки редакція газети є вільною у праві вибору тих матеріалів, які будуть надруковані в газеті. Ніхто не може змусити редакцію газети та редактора надрукувати ту чи іншу статтю в газеті. Оскільки стаття ОСОБА_3 написана не професійно, у статті не спростовуються факти наведені ним. В своїй статті він виклав оціночні судження про діяльність депутата районної ради ОСОБА_3, а згідно законодавства оціночні судження про діяльність публічної особи, якою являється депутат ОСОБА_3 не потребують спростування. Просить відмовити в задоволені позову.

Суд вислухавши пояснення сторін у справі, допитавши свідків у справі, дослідивши представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в громадсько-політичній газеті «Бершадський край» була надрукована стаття «ІНФОРМАЦІЯ_1». Автором статті є головний редактор газети «Бершадський край» ОСОБА_2, де автор описує діяльність депутата Бершадської районної ради ОСОБА_3.

01 листопада 2016 року за вхідним номером № 3331 до редакції газети надійшла вимога ОСОБА_3 надрукувати відповідь на статтю редактора «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Редактором газети «Бершадський край» ОСОБА_2 надано редакційний висновок на статтю ОСОБА_3 яким відмовлено позивачу в опублікуванні його статті.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила факт спілкування групи активістів з редактором газети «Бершадський край» ОСОБА_2 які вимагали від редактора надрукувати їх статтю в газеті, що і стало приводом до написання статті самим редактором ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності.

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

За правилами ст.ст. 297, 299, 302 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пунктом 18 Постанови передбачено, що, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що відповідачем була поширена інформація надрукована в районній газеті «Бершадський край» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначає характер такої інформації.

Відповідач ОСОБА_2 не навів жодного доказу щодо достовірності інформації викладеної ним в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В свою чергу, позивач ОСОБА_3 не скористалась своїм правом та не надала суду доказів щодо неправдивості фактів викладених відносно неї в статті редактора газети ОСОБА_2 та не наполягає на такому способі захисту свого права як спростування недостовірної інформації.

Однак, статтями, 9, 10 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу думки. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Зі змісту Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вбачається, що плюралістична демократія та свобода політичних дебатів вимагають, щоб громадськість була поінформованою про питання суспільної важливості, що включає право ЗМІ поширювати негативну інформацію та критичні думки стосовно політичних діячів та посадових осіб, а також право громадськості отримувати їх.

Таким чином, з аналізу норм національного та міжнародного законодавства вбачається, що засоби масової інформації наділені правом свободи політичних дебатів. Паритетним цьому праву є право кожної людини на відповідь та право на свободу вираження поглядів.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.

Редакція відмовляє в публікації спростування, якщо спростування: 1) порушує положення статті 3 цього Закону; 2) суперечить рішенню або вироку суду, які набрали чинності; 3) є анонімним.

Тобто, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав з яких редакція вправі відмовити автору в надрукуванні його статті.

З аналізу статті ОСОБА_3, яка була подана до редакції для друку вбачається, що зміст статті не порушує положення ст. 3 вказаного Закону, не суперечить рішенням суду, і не є анонімною.

В редакційному висновку ОСОБА_2 на статтю ОСОБА_3 не вказано жодних правових підстав, передбачених Законом України «Про засоби масової інформації (пресу) в Україні», які давали право редакції газети відмовити в опублікуванні статті позивача.

Таким чином, суд вважає відмову відповідача в опублікуванні статті ОСОБА_6 незаконною та такою, що порушує право позивача на свободу вираження поглядів та право на відповідь.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. 297, 299, 277, 302 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.10, 15, 88, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Громадсько-політичної газети «Бершадський край», ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії - задоволити.

Зобов'язати Громадсько-політичну газету «Бершадський край» та головного редактора газети ОСОБА_2 надати право ОСОБА_6 опублікувати відповідь на статтю ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» в строк, що не перевищує десяти днів з дня подачі тексту відповіді.

Витрати пов'язані з опублікуванням відповіді покласти на редакцію газети «Бершадський край».

Стягнути в рівних частках з редакції газети «Бершадський край» та редактора газети ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 640 грн. в рахунок понесених витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. Г. Рудь