АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 656/518/16-ц Головуючий в І інстанції Ковальчук Т.М.
Номер провадження: №22-ц/791/352/17 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2016 року в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 10 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання останньою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк, відповідно до якої банк, поступово збільшуючи кредитний ліміт відповідно до досягнутих сторонами домовленостей, надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2900,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 10 липня 2016 року за ОСОБА_3 рахується заборгованість у загальній сумі 48927,90 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 29165,10 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 8329,44 грн, нарахованої пені у сумі 9440,27 грн, нарахованого штрафу в сумі 700,00 грн, а також штрафу ( фіксована частина) у сумі 500,00 грн, та штрафу ( процентна складова) у сумі 2306,09 грн, позивач просив стягнути з боржника вказану заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту у розмірі 48192 грн 90 коп., вирішено питання судових витрат. В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальником порушено умови кредитного договору щодо порядку та строків сплати заборгованості, що є підставою для стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за кредитом разом з нарахованими відсотками та штрафами відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк, інші ж не передбачені умовами договору та наведеними Умовами та Правилами штрафи стягненню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, які регулюють вказані правовідносини.

За змістом ч.1 ст.1048 та ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання останньою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк, згідно умов якого банк надав відповідачу кредитну карту «Універсальна» зі встановленим лімітом у розмірі 300 грн, який у подальшому збільшувався та останній раз встановлений 07 квітня 2013 року у розмірі 2900 грн.

На час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30% на рік, яка змінена з 01.09.2014 року - 34,8 % та з 01.04.2015 року - 43,2 % ( а.с. 171,175-176).

Можливість зміни банком кредитного ліміту та процентної ставки та порядок інформування позичальника щодо цих обставин передбачені положеннями п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6, 1.1.3.2.4, 1.1.2.1.5, 1.1.5.2, 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач була ознайомлена та погодилась, що підтверджується її підписом на заяві про надання банківських послуг ( а.с. 10).

Термін дії кредитного договору встановлений п.1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг і становить 12 місяців з дня підписання, а у разі якщо сторони не проінформують про його припинення строк дії договору пролонгується на той самий строк. П. 1.1.7.43 Умов визначено, що у разі наявності заборгованості дія договору припиняється після повного погашення заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 10 грудня 2012 року заборгованість ОСОБА_3 станом на 10 липня 2016 року становить 48927,90 грн.

Судом також вірно встановлено, що відповідач перебувала у трудових відносинах з позивачем, займаючи посаду касира в міні відділенні та при звільненні з посади 30.11.2015 року (а.с.160, 261) борг по карті, виданій співробітнику для здійснення касових операцій, який складав 25315 грн 82 коп., було перенесено на кредитну карту 669591, видану 10.12.2012 року, що повністю відповідає Наказу Банку № СП-2012-141893 від 31.01.2012 року про зміни технології роботи продукту «Карта для касових операцій» та комплектації «стартового набору» нового співробітника банку. Внаслідок зазначеної операції загальний розмір заборгованості по тілу за кредитним договором склав 29165,10 грн.

Заперечення представника відповідача щодо факту перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з позивачем та посилання у зв»язку із цим на копію трудової книжки, у якій відсутні відповідні записи про прийняття та звільнення з роботи, які б свідчили про перебування сторін у трудових відносинах, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, відповідно до наказу № Э.DN-КП-2015-7075911 від 26.10.2015 року (а.с. 257) ОСОБА_4 прийнята на роботу на посаду касира міні-відділення ГО на ? ставки, а звільнена з посади 30.11.2015 року відповідно до наказу № Э.DN-УВ-2015-8735-п від 30.11.2015 року (а.с.160).

З висновків службової перевірки служби безпеки банку вбачається, що ОСОБА_3 прийнята на посаду касира міні-відділення ГО на ? ставки за сумісництвом (а.с. 268-270), отримала карту касира міні-відділення № 006739, по якій допустила виникнення боргу у загальному розмірі 25315 грн 82 коп.

Отже, відхиляючи вищенаведені заперечення представника відповідача суд обґрунтовано виходив з положень п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом N 58 від 29.07.93 р. Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України, з подальшими змінами , відповідно до яких запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться не в обов»язковому порядку, а лише за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом (а.с. 268-270).

Приймаючи до уваги досліджені судом докази, а також зважаючи на дії відповідачки, пов'язані як з використанням кредитних коштів, у тому числі і систематичні поповнення рахунку мобільного телефону, який як фінансовий телефон зазначений у заяві ОСОБА_3 (а.с.10, 81-85), так і внесення останньою коштів на часткове погашення виниклої заборгованості, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо доведеності факту отримання та використання наданих відповідачем грошових коштів, встановлених як ліміт на кредитну картку та виникнення у зв»язку із цим обов»язків по їх поверненню разом з нарахованими відсотками, пенею та штрафами.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сил из моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська