АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3730/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника відповідача Лемешко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві - Лемешко Наталії Петрівни на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії.

в с т а н о в и л а:

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом ставили питання про зобов'язання Дніпровського РУ ГУ ДМС України в м. Києві зареєструвати місце проживання позивачів за адресою: АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.04.2001 року та мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5 На підставі свідоцтва про право власності від 06.07.2012 року виданого Головним Управлінням житлового забезпечення Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на праві власності позивачу ОСОБА_4 належить садовий будинок АДРЕСА_1. 19.12.2014 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Дніпровського РУ ГУ ДМС України в м. Києві про реєстрацію його місця проживання та дитини, проте, листом від 23.12.2014 року ОСОБА_4 було відмовлено у реєстрації місця його проживання доньки, з підстав того, що будинок є садовим, а діючим законодавством передбачено лише реєстрацію місця проживання у житловому будинку.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року позов було задоволено.

Зобов'язано Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві зареєструвати місце проживання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначаючи при цьому, що суд першої інстанції приймаючи рішення, виходив лише з доводів, якими обґрунтовується позовна заява та не врахував позиції відповідача, викладеної у листах від 05.10.2016 №05/7181 та від 18.10.2016 № 05/8175, де Дніпровським РВ ГУ ДМС України в м. Києві повідомлялося, що з 04.04.2016 року повноваження з питань реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання делеговані органам місцевого самоврядування, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органам місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг». Таким чином, на момент відкриття провадження у справі територіальні підрозділи Державної міграційної служби уже не здійснювали реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, а такі повноваження здійснювали органи місцевого самоврядування.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити.

Позивачі неодноразово повідомлялися про розгляд справи за адресами вказаними в матеріалах справи, однак судові повідомлення поверталися з відміткою « за закінченням терміну зберігання». Враховуючи положення ст. 77 ЦПК України, а також те, що позивачі не вказували про зміну місця свого перебування, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга, підлягає частковому заваленню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи звертаючись до суду з позовом позивачі ставили питання про зобов'язання відповідача ( Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві) здійснити дії, а саме зареєструвати їх за адресою: м. Київ вул. Садова, 2 будинок 23.

Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві заперечуючи проти поданого позову вказував на те, що вони не є належними відповідачами по справі, так як на момент відкриття провадження в справі Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг « від 10.12.2015 року № 888 - УШ було внесено зміни в тому числі і до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» яке набрало чинності з 04 квітня 2016 року та визначило орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова ( у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

З зазначено вище вбачається, що на момент звернення позивачів до суду відповідач - Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві ( згідно поданої заяви) так і виконавчий орган за місцем знаходження відповідачів ( згідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції на час звернення до суду) були суб'єктами владних повноважень ( органом реєстрації) на яких покладені відповідні функції щодо її здійснення. При цьому предметом спору була відмова у реєстрації позивачів за місцем розташування їх будинку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги положення ч. 2 ст. 4 КАС України, за яким визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких встановлено інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Суб'єктом владних повноважень відповідно до ст. 3 цього Кодексу є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на сонові законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже спір, що виник між сторонами, є публічно - правовим і відноситься до адміністративної юрисдикції, а тому його розгляд судом першої інстанції повинен був здійснюватися за нормами КАС.

Відтак помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність цивільно - правового спору та розгляду позовної вимоги за правилами ЦПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст.ст. 205, 207 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення підлягає скасуванню з зазначених вище підстав з подальшим закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 205 ЦПК України та роз'ясненням позивача права звернення до суду за захистом порушених прав в порядку положень визначених КАС України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 310, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві - Лемешко Наталії Петрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: