АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/515/16-ц Головуючий суддя І інстанції Нев'ядомський Д. В.
Провадження № 22-ц/790/1124/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Котелевець А.В., Кругової С.С.

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою до відповідача, в якій просить встановити факт спільного проживання з дружиною ОСОБА_3 та визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача подав заяву про залишення без розгляду вимог про встановлення факту спільного проживання, а позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що починаючи з 1990 року позивач з ОСОБА_3 проживали разом однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, у них був спільний бюджет, спільний побут, вони мали взаємні права та обов'язки. 07 жовтня 1993 року ними, за гроші позивача, була куплена спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка була оформлена на ім'я ОСОБА_3 Після купівлі зазначеної квартири, позивач з ОСОБА_3 стали проживати у цій квартирі. 19 листопада 2004 року позивач з ОСОБА_3, у неї на батьківщині, уклали шлюб. У 2014 році ОСОБА_3 поїхала в гості до свого сина - відповідача за цим позовом ОСОБА_2 до Москви, де ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла. Заповіту ОСОБА_3 не залишала. Позивач зазначає, що не подав своєчасно заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружини - ОСОБА_3, тому що прийняв дану спадщину фактично, оскільки разом з ОСОБА_3 до її смерті жив у вказаній квартирі, живе в ній в даний час, що може бути підтверджено показаннями свідків, оплачував і оплачує в даний час комунальні платежі, робить в даний час поточні ремонти в квартирі, правовстановлюючі документи знаходяться у позивача, заяви про відмову від спадщини він не подавав. Однак, постановою Державного нотаріуса Дванадцятою Харківської Державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не було підтверджений факт спільного проживання і пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини. Посилається на те,що відповідач за цим позовом ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини не подавав, в квартирі ніколи не жив, іншого майна ОСОБА_3 - не успадковував.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 - задоволено у повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, - на квартиру АДРЕСА_1 в Харкові.

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради просить скасувати рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що ХМР участі у справі не брала, про оскаржуване рішення дізналась випадково. Наявність вказаного рішення позбавляє ХМР можливості виконати обов'язок подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, після спливу одного року з часу відкриття спадщини та набути за територіальною громадою право власності на спадкове майно. Апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у спадкодавця права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, зокрема не надано відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Для успадкування зазначеного нерухомого майна, позивач мав звернутися до нотаріальної контори з заявою до 25.09.2014 року. Оскільки позивачем не надано даних про те, що він звертався до нотаріальної контори до цього часу, на підставі ст. 1272 ЦК України останній вважається таким, що не прийняв спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 листопада 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1, видане 19 листопада 2004 року Чертановским відділом РАГС Управління ЗАГС Москви).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла у м. Москва Російської Федерації, (свідоцтво про смерть НОМЕР_2, видане 26 березня 2014 року Лівобережним відділом РАЦС Управління ЗАГС Москви актовий запис про смерть №531).

Заповіту ОСОБА_3 не залишила.

Постановою Державного нотаріуса 12 ХДНК ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не було підтверджено факт спільного проживання і пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, суд першої інстанції вважав доведеним, що позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавця.

Проте, колегія суддів вважає, що такого висновку районний суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, з пояснень представника позивача вбачається та такі обставини встановлені судом першої інстанції, що відповідач ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подавав, спадщину не прийняв.

Із змісту постанови державного нотаріуса 12 ХДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що ОСОБА_3 на момент своєї смерті не була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, в якій проживає позивач та, яка є предметом спору.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, ОСОБА_3 в 2014 році відбула до м. Москва Російської Федерації, де і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Харківська міська рада вважає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2016 року вирішено питання про права та обов'язати територіальної громади.

Колегія суддів вважає, що такі доводи Харківської міської ради є обґрунтованими.

Так, відповідно до ст.. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, у якості відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 повинна бути залучена Харківська міська рада, яка в силу вимог ст. 1277 ЦК України може претендувати на спірне нерухоме майно за відсутності спадкоємців, що прийняли спадщину.

Діюче цивільно-процесуальне законодавство не передбачає можливості залучення до участі у справі співвідповідача на стадії апеляційного провадження, у задоволенні позову необхідно відмовити з тих підстав, що рішенням суду вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до належного кола осіб.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого є, згідно п.3, п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального, процесуального права. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - А.В. Котелевець

С.С. Кругова