Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/885/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Березій Ю. А.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.04.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Єгорової С.М.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради про відібрання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради про відібрання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3, яка проживає АДРЕСА_1 та передати дитину до родини опікуна на проживання, виховання.

В обгрунтування вимог зазначила, що 23 серпня 2016 року рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 461 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Мати дитини ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, батько ОСОБА_7 перебуває під вартою за вчинений злочин, вбивство дружини (матері дитини).

ОСОБА_8 в теперішній час знаходиться у бабусі, ОСОБА_3, яка мешкає по АДРЕСА_2

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 25 жовтня 2016 року № 561 встановлено опіку над малолітньою дитиною. Призначено ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 опікуном над малолітньою племінницею, позбавленою батьківського піклування.

Однак, відповідач дитину в добровільному порядку не віддає, чим порушує права дитини та позивача як її законного опікуна.

Згідно інформації Служби у справах дітей райдержадміністрації від 27 жовтня 2016 року № 2424 організувати вибуття малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_5 до родини опікуна ОСОБА_4 із сім'ї ОСОБА_3 не виявилося можливим, у зв'язку з тим, що відповідач відмовилася віддавати дитину опікуну, зачинившись в будинку.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 березня 2017 року відібрано підопічну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_3, яка проживає АДРЕСА_4 і передано опікуну ОСОБА_4.

ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Кіровським районним судом м. Кіровограда цивільної справи за позовом ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, призначення опікуна та визначення місця проживання дитини. Оскільки розгляд вказаного спору безпосередньо стосується даної справи. Судом не враховані вимоги цивільно-процесуального законодавства , у зв'язку з повторною неявкою відповідача не проведено заочний розгляд справи, що змінює механізм оскарження судового рішення та робить неможливим скасування негайного виконання. Суд безпідставно допустив негайне виконання рішення суду, оскільки малолітня дитина ніколи не проживала з позивачем, з народження проживає разом з бабусею в її будинку, між ними склалися теплі стосунки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_9, представника відповідача ОСОБА_2 та пояснення представника третьої особи ОСОБА_10, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що

ОСОБА_3 порушила право дитини на проживання в сім'ї опікуна, яке передбачено пунктом 1 частини 1 статті 247 СК України та право самого опікуна самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що 19 серпня 2016 року Кіровоградським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на основі проведеної з ОСОБА_4 співбесіди, вивчивши характеристики з її місця постійного проживання, інформацію про стан здоров'я та доходи, рекомендовано Службі у справах дітей Кіровоградської міської ради включити ОСОБА_4 до Єдиного банку потенційних опікунів (піклувальників) (т. 1 а.с.8).

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 23 серпня 2016 року № 461 малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Мати дитини ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а батько дитини ОСОБА_7 перебуває під вартою відповідно до ухвали суду від 27 липня 2016 року (т. 1 а.с. 10) за вчинення вбивства своєї дружини, матері ОСОБА_5.

Згідно висновку служби у справах дітей Кіровоградської міської ради № 1801 від 31 серпня 2016 року про доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дитини, ОСОБА_4 може бути опікуном над племінницею, позбавленою батьківського піклування, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлення громадянкою ОСОБА_4 опіки над племінницею доцільне та відповідає інтересам дитини. Службою у справах дітей Кіровоградської міської ради зроблений висновок про доцільність встановлення опіки на підставі матеріалів про особу, яка виявила бажання бути опікуном малолітньої дитини (т. 1 а.с. 9).

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 561 від 25 жовтня 2016 року встановлено опіку над малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Призначено ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 опікуном над малолітньою племінницею, позбавленою батьківського піклування. (а.с.11).

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 560 від 25.10.2016 року відмовлено у призначенні опікуном ОСОБА_3 (т. 1 а.с.82, т. 2 а.с.2).

Згідно листа завідувача сектору опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей райдержадміністрації № 313 організувати вибуття малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_5 до родини опікуна ОСОБА_4 із сім'ї ОСОБА_3 не виявилося можливими, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 відмовилася віддавати дитину опікуну, зачинившись в будинку. Вказаний факт був зафіксований працівниками Маловисківського відділу полоції ГУНП України у Кіровоградській області (т. 1 а.с.98).

Згідно висновку виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 1172/49-05-24 від 23 лютого 2017 року орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кіровоградської міської ради вважає доцільним відібрати малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_3, яка тримає її у себе не на підставі закону, та передати її законному представнику - опікуну ОСОБА_4 (т. 1 а.с.83-84).

У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За приписами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави. Зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до ст. 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Частина 2 статті 249 СК України регламентує, що опікун, піклувальник має право вимагати повернення дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Зміст позовної заяви з урахуванням норм права, на які посилається позивач, свідчать про те, що предметом заявлених позовних вимог є відібрання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати її законному опікуну.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, чи опікуна.

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами ОСОБА_4 в порядку ст. 16 ЦК України способом захисту інтересів та прав малолітньої ОСОБА_5, визначила шляхом заявлення вимоги про відібрання дитини у бабусі ОСОБА_3 та передати дівчинку їй на виховання. Підстави та обставини заявленого узгоджується із ч. 2 ст. 249 СК України, яка наділяє опікуна та піклувальника правом вимагати повернення дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

У випадках, коли особа, в якої дитина перебуває у даний час, не бажає її повернути добровільно, поняття відібрання та повернення не можуть використовуватися окремо, оскільки у цьому випадку повернути дитину без її примусового відібрання неможливо. Тобто, фактично повернення дитини здійснюється шляхом її відібрання від будь-якої особи, яка незаконно її у себе утримує та передачею дитини законному опіку, який має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Паралельне використання вказаних способів захисту передбачено, ч. 1 п. 5 ст. 367 ЦПК України.

В даному випадку малолітня ОСОБА_5 всупереч рішенню органу опіки та піклування, яким опікуном призначено ОСОБА_4, проживає з бабусею, яка добровільно відмовляється передати дитину законному опікуну. У зв'язку з чим порушуються права малолітньої дитини, що підлягають судовому захисту у визначений позивачем спосіб. Факт проживання дитини разом із ОСОБА_3 та не бажання останньої повернути дівчинку позивачці, не заперечувався стороною відповідача в суді апеляційної інстанції.

Всі наявні в матеріалах справи докази сторін, з приводу визначення опіки над малолітньою, а саме надані характеристики, акти обстеження умов проживання, довідки про доходи, були перевірені та враховані органом опіки та піклування при винесені рішення про призначення опікуна над ОСОБА_5 та не досліджуються судом апеляційної інстанції під час вирішення питання щодо відібрання дитини, оскільки не стосуються предмету даного спору.

Доводи сторони, що судом всупереч ст. 367 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення, яке допускається лише у разі відібрання дитини та передання її тому з ким вона проживала, є безпідставними, оскільки згідно ст. 7 Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей» від 25.01.1996 року № 160, ратифікованої Верховною Радою України 03.08.2006 року, під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають

негайному виконанню. Більш того зазначене відображене в положеннях ст. 367 ЦПК.

Посилання в апеляційній скарзі, що судовий розгляд в порушення норм процесуального права не проведено відповідно до ст.ст. 224-233ЦПК України, є необґрунтованим , оскільки заочний розгляд справи є правом суду та не може слугувати підставою вважати, що судове рішення ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Таким чином приймаючи до уваги вищевикладене, обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відібрання дитини від бабусі та передання її опікуну є законним та обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, міжнародним конвенціям по захисту прав дитини.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини та обґрунтовано задовольнивши позов, в порушення ч.1 ст. 88 ЦПК України безпідставно стягнув з відповідача судовий збір в розмірі 560 грн.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з внесеними змінами, які набрали чинності з 01 вересня 2015 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати (551,20 грн.).

Так як позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню, то з ОСОБА_3 за подання позовної заяви немайнового характеру підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

За таких підстав, не правильне визначення судом розміру судового збору, відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 березня 2017 року в частині стягнення судового збору - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В іншій часині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя :

Судді: