АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Чобіток А.О.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача

ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року про відмову в поновленні пропущеного строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання та заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2016 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання та заміну сторони виконавчого провадження (Т.2, а.с. 63, 64).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.08.2016 відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7, а ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2016 залишено без змін (Т. 2, а.с. 94-97).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2017 скасовано ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31.08.2016, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (Т.2, а.с. 137-141).

В апеляційній скарзі представник стягувача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви. Вважає, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, в наслідок чого безпідставно відмовив в поновленні строку для пред'явлення виконавчих листів до виконання, оскільки він пропущений з поважних причин, а також необґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що стягувачем не наведено поважних причин для поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання і таких не було встановлено під час розгляду заяви, а також з відсутності визначених законом підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Вказані висновки суду є законними і обґрунтованими, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.12.2013 позов ОСОБА_7 задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики у розмірі 1 041 479,77 грн.;

- стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики у розмірі 347 159,92 грн. в межах вартості майна одержаного нею у спадщину після смерті ОСОБА_17., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- стягнуто з ОСОБА_9, що діє в інтересах ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 заборгованість у розмірі 347 159,92 грн. в межах вартості майна одержаного ОСОБА_4 у спадщину після смерті ОСОБА_17, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- стягнуто з ОСОБА_10 користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики у розмірі 347 159,92 грн. в межах вартості майна одержаного ОСОБА_10 у спадщину після смерті ОСОБА_17, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 2 294,00 грн.;

- стягнуто з ОСОБА_9, що діє в інтересах ОСОБА_20. на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 573,50 грн.;

- стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 573,50 грн. (Т.1, а.с. 228-231).

Рішення суду сторонами не оскаржено та набрало законної сили.

09.03.2016 представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернулась до суду з заявою про видачу виконавчих листів, які, у кількості семи штук, були одержані нею 25.03.2016 (Т.1, а.с. 232).

13.04.2016 державним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчими листами про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 573,50 грн. та 1 041 479,77 грн. (Т.1, а.с. 244, 245).

19.04.2016 державним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчими листами про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 347 159,92 грн. та 2 294,00 грн. (Т.1, а.с. 246, 247).

Також 13.04.2016 державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 347 159,92 грн., а також 20.04.2016 відмовлено у відкритті виконавчих проваджень за виконавчими листами про стягнення з ОСОБА_10 на Користь ОСОБА_7 573,50 грн. і 347 159,92 грн. у зв'язку з пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання (Т.1, а.с. 248-250).

26.04.2016 представник стягувача звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчих листів до виконання, вказуючи на те, що строк був пропущений стягувачем з поважних причин, а також просив замінити боржника ОСОБА_9, у зв'язку зі смертю, її правонаступником ОСОБА_4 (Т.1, а.с. 234-236).

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання та заміну боржника його правонаступником, стягувач вказував на те, що рішення суду набрало законної сили 07.01.2014, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9, тобто у стягувача не було достатньо часу звернутись до суду за отриманням виконавчих листів. Крім цього, стягувач співчуваючи ОСОБА_4, яка втратила обох батьків (ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько - ОСОБА_17 та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати - ОСОБА_9.) не стала одразу звертатись до суду за одержанням виконавчих листів, враховуючи при цьому також і те, що ОСОБА_4 визнаючи борг матері запевнила, що після оформлення спадщини одразу поверне борги. Наразі правонаступником ОСОБА_9 є її донька ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, а тому наявні підстави для заміни боржника його правонаступником.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, відтак вони визначаються у кожному конкретному випадку залежно від фактичних обставин справи та з урахуванням загальновизнаних принципів справедливості, розумності та добросовісності.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б об'єктивно підтверджували поважність причин пропуску строку пред'явлення виконавчих листів до виконання. Лише пояснення стягувача не підтверджені жодними доказами не можуть бути покладені в основу висновку про наявність поважних причин пропуску строку пред'явлення виконавчих документів до виконання.

Положеннями розділу VI ЦПК України, яким урегульовано порядок вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, та Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право особи звернення судового рішення до виконання, на користь якої таке рішення ухвалене, проте, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, стягувач таким правом вчасно не скористався.

При цьому, слід зазначити, що обставина смерті боржника не є підставою, яка б унеможливлювала звернення судового рішення до виконання шляхом одержання та пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Крім цього, стягувач не була позбавлена можливості пред'явити вимоги кредитора до усіх можливих спадкоємців померлої ОСОБА_9

Більш того, обставина отримання виконавчих листів після закінчення встановленого законом строку на їх пред'явлення до виконання сама по собі не може вважатись поважною причиною пропуску такого строку за умови, що отримання виконавчих документів з порушенням строку не спричинене іншими обставинами, які б об'єктивно унеможливлювали вчинити стягувачу таку процесуальну дію, наприклад довготривала хвороба тощо.

Отже, зі змісту заяви та з матеріалів справи не вбачається жодних об'єктивних причин пропуску стягувачем строку пред'явлення виконавчих листів до виконання, які б могли бути визнані поважними, у відповідності з вимогами закону, а відтак висновок суду про пропуск строку пред'явлення виконавчих документів до виконання без поважних причин, є цілком правомірним і відповідає, як вимогам закону, так і наявним у справі матеріалам.

Також слід наголосити, що строк пропущено саме у зв'язку з бездіяльністю стягувача, а не з будь-яких інших об'єктивних та незалежних від нього причин.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, не дивлячись на те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню, проте законодавцем встановлено чіткий порядок виконання рішення суду, і його виконання залежить виключно від волі (бажання) особи на користь якої ухвалено рішення (стягувача) на своєчасне пред'явлення рішення (виконавчого документу) до виконання.

З вищенаведених підстав доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими і безпідставними.

Також є не обґрунтованими вимоги стягувача про заміну боржника його правонаступником, а тому і в цій частині апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення правовідносин та розгляду справи судом першої інстанції) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Виконавче провадження зупиняється у випадку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника (ч. 2 ст. 39 цього Закону).

Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк (ч. 5 ст. 39 цього Закону).

У даному випадку щодо частини з виданих судом виконавчих листів виконавче провадження не відкрите і судом не знайдено підстав для поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Щодо решти виконавчих листів по яким відкрите виконавче провадження, то у розпорядженні суду немає даних про здійснення процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, слід зазначити, що боржник - ОСОБА_9, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до видачі виконавчих листів за заявою ОСОБА_7 від 09.03.2016.

ОСОБА_7 є кредитором померлої у зобов'язаннях за договором позики від 17.06.2011, які внаслідок ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики трансформувалися у зобов'язання по виконанню рішення суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

За правилом ч. 1 ст. 1282 ЦК України у випадку смерті боржника у зобов'язанні, яке не є нерозривно пов'язаним з його особою (ст. 608 ЦК України) його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому, такий обов'язок виникає виключно за умови пред'явлення кредитором спадкодавця протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 1 ст. 1281 ЦК України).

Як встановлено судом і не заперечується сторонами ОСОБА_7 дізналась про смерть ОСОБА_9 у день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2, проте у встановлений законом строк вимог до спадкоємців померлої виконати зобов'язання останньої за договором позики від 17.06.2011, які унаслідок ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики трансформувалися у зобов'язання по виконанню рішення суду, ОСОБА_9 не пред'явила.

Крім того, на час смерті ОСОБА_9 та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виконавчі листи кредитором (стягувачем) не були отримані, рішення суду не зверталося до примусового виконання, виконавче провадження не відкривалося та не зупинялося у зв'язку зі смертю боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчі листи отримані кредитором (стягувачем) більш ніж через два роки після смерті боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 1282 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 08.04.2015 у справі № 6-33цс15, яка, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами.

З огляду на викладене, висновок районного суду про відсутність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Водночас, посилання представника позивача на неправильне застосування судом положень ст. 1281 ЦК України при розгляді заяви, оскільки рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.12.2013 задоволено у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_19, що випливають з договору позики від 17.06.2011, а тому на його думку за аналогією закону необхідно застосовувати положення ст. 1231 ЦК України до даних правовідносин, є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Положеннями ст. 1231 ЦК України урегульовано порядок спадкування обов'язку відшкодування майнової та моральної шкоди, що за своєю правовою природою є деліктними правовідносинами, у той час як підставою даного спору є зобов'язання за договором позики, що виникають з цивільно-правових відносин.

Стаття 1231 ЦК України регулює спадкування обов'язку відшкодувати майнову шкоду (збитки) та моральну шкоду, яка була завдана спадкодавцем, тобто є спеціальною нормою у сфері спадкування.

Натомість, порядок задоволення вимог кредитора за зобов'язанням у цивільно-правових відносинах, боржник в якому помер, та таке зобов'язання не є нерозривно пов'язаним з особою боржника, прямо урегульований положеннями цивільного законодавства, а саме ст.ст. 1281, 1282 ЦК України.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Глава 50 ЦК України містить вичерпний перелік підстав припинення зобов'язань за законом. Рішення суду про задоволення вимог кредитора саме по собі не припиняє зобов'язань боржника.

Таким чином, підстави для застосування аналогії закону - ст. 1231 ЦК України, до правовідносин, що виникли між сторонами, відсутні.

Посилання апеляційної скарги на те, що районним судом при вирішенні питання не враховані положення Конституції України щодо обов'язковості до виконання судових рішень відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки оскаржувана ухвала жодним чином не спростовує обов'язковість судового рішення. Судом відповідно до вимог процесуального закону вирішувались порушені стягувачем питання пов'язані з виконанням судового рішення, який, як встановлено, діючи на власний розсуд, протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, не отримував виконавчих листів та не пред'являв їх до виконання.

Слід також наголосити, що оскільки в силу вимог закону ОСОБА_7 (кредитор, стягувач) втратила право вимоги до спадкоємців боржника, у зв'язку з пропуском визначеного законом строку, який не може бути поновлений, то й питання поновлення строку пред'явлення виконавчих документів до виконання, є наразі не вирішальним, оскільки, навіть у випадку поновлення стягувачу строку пред'явлення виконавчих документів до виконання, подальше виконання рішення є неможливим у зв'язку з відсутністю у стягувача права вимоги до спадкоємців боржника.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 293, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Мандрик Валентини Львівни - Апаріної Тетяни Володимирівни - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року про відмову в поновленні пропущеного строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання та заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена лише в частині відмови в заміні сторони виконавчого провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

А.О.Чобіток