Справа №461/8321/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ППА» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТзОВ «ППА», в якому просить визнати наказ відповідача №22-К від 17.11.2016 року незаконним, поновити його на посаді керівника відділу якості ТзОВ «ППА» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову покликається на те, що 01.10.2008 року він був прийнятий на посаду керівника відділу якості ТзОВ «ППА». Починаючи з 2016 року керівництво підприємства здійснювало на нього тиск щодо подання ним заяви про звільнення за власним бажанням. Однак, бажання звільнятись у нього не було. 17.11.2016 року, під час перебування у відпустці, наказом №22-К його було звільнено із займаної посади. З наказом про звільнення його ознайомлено не було. Вважає своє звільнення незаконним.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просяить задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просять відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено наступне.

01.10.2008 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду керівника відділу якості ТзОВ «ППА» наказом №25-К /а.с.6/.

Наказом директора ТзОВ «ППА» від 17.11.2016 року №22-К звільнено з роботи керівника відділу якості ОСОБА_1 з 17.11.2016 року за угодою сторін здіно п.1 ст.36 КЗпП України /а.с.51/.

ОСОБА_1, будучи допитаним як свідок, в судовому засідання показав, що директор ТзОВ «ППА» ставився до нього негативно, зокрема через перебування на лікарняному.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що вона працює головним бухгалтером ТзОВ «ППА» та 02.11.2016 року бачила як позивач вийшов з кабінету директора і сказав, що хоче звільнитись та написав дві заяви на звільнення та на відпустку. Заяви він завізував в директора та передав їй. Директор дав розпорядження про інвентаризацію та призначив її на 11 листопада 2016 року. В назначений день комісія провела інвентаризацію, склала акт. Того ж дня позивач в обідній час накрив стіл їй та ОСОБА_3 з нагоди звільнення. Після звільнення було виявлено, що ОСОБА_1 забрав документацію та службовий телефон, однак потім їх повернув. Директор 17.11.2016 року дав вказівку на остаточний розрахунок. Позивач отримав трудову книжку і пішов, після чого вона виявила відсутність заяви на звільнення і наказу на звільнення. В подальшому було з'ясовано, що позивач взяв документи і він сказав, що поверне їх, однак не зробив цього.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що 02.11.2016 року ОСОБА_1 повідомив їй, що він звільняється. 11.11.2016 року була проведена інвентаризація, у зв'язку із звільненням позивача. Акт підписаний особисто ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що вона реєструвала заяву ОСОБА_1 на звільнення, заяву на відпустку та наказ на звільнення. Позивач пригощав її та ОСОБА_2 з нагоди звільнення 11.11.2016 року. 17.11.2016 року вона перебувала на роботі та бачила ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що 02.11.2016 року йому повідомили, що ОСОБА_1 звільняється. 11.11.2016 року позивач та він приймали участь у проведення інвентаризації.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він працює директором ТзОВ «ППА». З позивачем проводились розмови з приводу перебування останнього на лікарняних, однак жодного тиску на нього не здійснювалось. Останнім часом ОСОБА_1 неналежним виконував свої обов'язки. Доступу до електронної скриньки позивача ніхто немає. ОСОБА_1 вимагав фінансову компенсацію і був премійований в розмірі значно більшому ніж середньомісячна заробітна плата.

Як видно з копії журналу реєстрації /а.с.24/, 02.11.2016 року була зареєстрована заява ОСОБА_1 на звільнення з роботи.

Наказом директора ТзОВ «ППА» від 10.11.2016 року №1-І було призначено проведення інвентаризації у зв'язку із звільнення ОСОБА_1 /а.с.41/.

За результатами проведення інвентаризації 11.11.2016 року було складено інвентарний опис та акт приймання-передачі, які особисто підписав ОСОБА_1 /а.с.42,43/.

Крім того, 02.11.2017 року позивачем було подано заяву про надання щорічної відпустки тривалістю чотири календарні дні з 14.11.2016 року по 17.11.2016 року /а.с.50/.

Також, з матеріалів справи видно, що з позивачем було проведено повний розрахунок з виплатою допомоги та премії в т.ч. в розмірі, що перевищує його середньомісячну заробітну плату /35, 45, 46,47, 48/.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що між позивачем та директором ТзОВ «ППА» було досягнуто згоди про звільнення позивача за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України та останнього було звільнено з дотриманням вимог Закону, та проведено повний розрахунок.

Доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та повністю спростовані показами свідків та іншими доказами по справі.

Отож, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність позову, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Стрельбицький В.В.