УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 4 жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 3 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24,00 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань заборгованість відповідачки станом на 23 березня 2014 року складає 26 238 грн 48 коп.

Враховуючи наведене, банк просив стягнути з ОСОБА_4 зазначену суму боргу.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що указаний вище договір не підписувала, кредитних коштів не отримувала.

У 2007 році представник ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив їй вимогу про погашення кредиту.

Вона звернулась до правоохоронних органів із відповідною заявою, на яку отримала відповідь про те, що 15 квітня 2006 року відносно працівника банку ОСОБА_5, яка заповнювала заяву про надання їй кредиту, було порушено кримінальну справу № 620612/44 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

За повідомленням слідчого винну особу було засуджено, а тому у прийнятті заяви їй було відмовлено.

У листопаді та грудні 2009 року вона отримала від банку судове рішення та документи про заходи, які плануються застосувати з метою погашення нею заборгованості.

Посилаючись на дані обставини, просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 238 грн 48 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 березня 2016 року скасовано в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційним судом не переглядалося.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених зустрічних позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 1167 ЦК України, врахувавши роз'яснення п.п. 2, 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності правих підстав для стягнення з банку на користь ОСОБА_4 грошової компенсації моральної шкоди.

Колегія погоджується з таким висновком.

Рішення є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд із урахуванням встановлених обставин справи дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик