АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №639/543/17 Головуючий суддя І інстанції Єрмоленко В. Б.
Провадження № 22-ц/790/3158/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про виплату заробітної плати
УХВАЛА

19 квітня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Яцини В.Б.,

Суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 24 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

Під час апеляційного розгляду справи по суті встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року по справі № 639/1279/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» та інших про визнання дій неправомірними, зобовязання надати наказ про звільнення, здійснити повний розрахунок при звільненні, стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки, визнання моральної шкоди, здійснення індексації заробітної плати, поновлення членства в профспілковій організації, зобовязання вчинити інші дії було апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року змінено, скасовано в частині визнання незаконним наказу про звільнення та визнанні незаконною відмову у наданні відпустки при звільненні у звязку з пропуском строку звернення до суду та в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення суду було залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року скасовано у частині вирішення позову про стягнення заробітної плати за березень 2012 року в розмірі 192,70 грн. та про зобовязання надати наказ про звільнення, а справу в цій частині було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2016 року було апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Хакрова від 27 листопада 2015 року в частині вирішення позову про зобовязання надати наказ про звільнення та стягнення заробітної плати за березень 2012 року в розмірі 192 грн. 70 коп. скасовано. Зобовязано Державну установу «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» видати ОСОБА_1 засвідчену в установленому порядку копію наказу від 20 лютого 2013 року № 6-к про її звільнення. Стягнуто з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 192 грн. 70 коп.

Як вбачається з розглянутого по цій справі позову, ОСОБА_1 в якості підстави своїх вимог, звявлених відповідно до ст. 117 КЗпП України, вказала на не виплату відповідачем всіх сум, що їй належали при звільненні, а саме суми 192,70 грн., виплату якої було заперечено вищевказаним рішенням апеляційного суду від 10 лютого 2016 року по справі № 639/1279/14-ц, ухваленого цим же складом колегії суддів, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яке згодом було скасовано ухвалою касаційного суду від 27 квітня 2016 року. Представник відповідача не вбачає в цьому проблеми для неупередженості та обєктивності складу суду по цій справі, однак у колегії суддів з цього приводу є інша правова позиція та спільна заява про самовідвід, оскільки з огляду на вже висловлену у вказаному рішенні апеляційного суду від 10 лютого 2016 року думку про безпідставність нарахування та виплати ОСОБА_1 192,70 грн., це може викликати обґрунтовані сумніви у безсторонності судової колегії.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями.

У п.п. 104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2013 року по справі «ОСОБА_6 проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необєктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між субєктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати обєктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (обєктивний критерій), а й може бути повязана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції субєктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога обєктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «ОСОБА_7 проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Відповідно до п.п.4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді, яким у даному випадку є вже висловлена думка колегії суддів по іншій справі стосовно підстави розглянутого по цій справі судом першої інстанції позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 20, 23, 24, 303, 304, 315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Заяву про самовідвід колегії суддів Яцини В.Б., Бурлака І.В., Карімової Л.В. задовольнити.

Справу передати на повторний розподіл, відповідно до ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді колегії