Справа № 338/656/16-ц
Провадження № 22-ц/779/505/2017
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Глибоківська сільська рада, про відшкодування майнової шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богородчанського районного суду від 8 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 21 липня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Глибоківську сільську раду.

Рішенням Богородчанського районного суду від 8 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11 105,70 грн матеріальної шкоди, 7 047,00 грн судових витрат, а всього 18 152,70 грн. Також стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 640,00 грн судового збору.

На рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано відсутність у ОСОБА_2 як права власності, так і права користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1. Відсутність правовстановлюючих документів на цю ділянку підтверджено також поясненнями свідків - голови та землевпорядника Глибоківської сільської ради. Відтак, позивачем не надано доказів належності їй майна - огорожі, яка розмежовує їхні господарства. Не досліджено документи на майно і оцінювачем при визначенні вартості матеріального збитку, завданого власнику майна внаслідок руйнування огорожі.

Також вказує, що звіт спеціаліста не відповідає іншим доказам по справі. Згідно відеозапису фактично пошкоджено 3-4 листа шиферу, бувшого у використанні. В той же час у звіті зазначено про те, що для відновлення попереднього стану паркана необхідно 20 листів нового шиферу, 100 м дроту та інше.

Посилаючись на ці обставини просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник Глибоківської сільської ради в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як правильно встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1. Згідно довідки Глибоківської сільської ради від 23 травня 2016 року №358 позивач користується земельною ділянкою загальною площею 1,28 га, з них 0,04 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,56 га - для ведення особистого селянського господарства, 0,68 га - земельна частка (пай) (а.с.14, 15).

Суміжним землекористувачем є ОСОБА_4 - син відповідача ОСОБА_3

З'ясовано, що між сторонами існує конфлікт з приводу межі земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача, а також встановленої на ній огорожі.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_2 покликалася на те, що 4 та 5 травня 2016 року відповідачка зруйнувала укріплення під парканом. Зокрема, сокирою порубала дерев'яні кілки, повідв'язувала арматуру, витягнула частину шиферу та знищила його. Внаслідок таких дій їй завдано матеріальну шкоду в сумі 11 105,70 грн, на підтвердження чого представила звіт спеціаліста щодо визначення вартості матеріального збитку.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 11 105,70 грн, що підтверджується матеріалами справи. Відтак, вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Такий висновок місцевого суду відповідає вимогам закону та узгоджується з матеріалами справи з огляду на таке.

В силу ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З системного аналізу названих статей випливає висновок, що позивач на підтвердження позову зобов'язаний, з врахуванням положень ст. ст. 59 - 60 ЦПК України, довести: що йому завдано збитків; що збитки завдані саме відповідачем та у розмірі, який він зазначив у своїй позовній заяві.

Відповідач же, якщо він заперечує позов, доводить, що його вини в заподіянні шкоди позивачеві немає, що майнова шкода відсутня або, що вона заподіяна у меншому розмірі.

З'ясовано, що з приводу факту пошкодження огорожі ОСОБА_2 5 травня 2016 року звернулась із заявою до Богородчанського ВП ГУНП. За наслідками розгляду цієї заяви позивачу рекомендовано звернутися з позовом до суду, оскільки між сторонами існують цивільні правовідносини.

Зі змісту висновку старшого інспектора Богородчанського ВП ГУНП Раковецького В.В. від 12 травня 2016 року вбачається, що проведеною перевіркою, поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 встановлено, що 4 травня 2016 року остання дійсно пошкодила укріплення під парканом, що розмежовує їхні господарства. А саме: зрубала дерев'яні кілки, відв'язала арматуру та витягнула шифер, внаслідок чого осунулась земля. Факт пошкодження укріплення до металевого паркана пітверджується і фототаблицями. Не заперечує даної обставини і сама відповідач, посилаючись на незаконність встановлення огорожі та захоплення в зв'язку із цим позивачем частини належної їй земельної ділянки.

Відповідно до звіту №16/04/05 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику майна внаслідок руйнування паркану, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартість матеріального збитку станом на 17 травня 2016 року складає 11 105,70 грн. З них 8 417,50 грн - вартість затрат, на проведення ремонтно-монтажних робіт, 2 688,20 грн - вартість матеріальних ресурсів (матеріалів) (а.с. 23-34). За змістом звіту експертом встановлено, що на території вищезазначеного домоволодіння внаслідок фізичного впливу знесено та пошкоджено паркан площею 32,50 м.кв. При візуальному огляді виявлено пошкодження конструктивних елементів паркану: розбито листи шиферу, на якому тримався земляний насип та зруйновано металеві стовпчики, внаслідок чого осунувся земляний насип протяжністю 21 м.

Будь-яких доказів на спростування розміру збитків, визначеного вказаним звітом, ОСОБА_3 ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представила.

Відтак, з урахуванням вищенаведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що незаконними діями відповідача позивачу завдано майнову шкоду у розмірі 11 105,70 грн, яка підлягає відшкодуванню.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Богородчанського районного суду від 8 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин