Дата документу 26.04.2017
Справа № 320/722/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.

при секретарі Чудаковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Міністерства внутрішніх справ України моральну шкоду в розмірі 62350 грн. При цьому, позивач зазначає, що у період з 1992 по 31.01.2011 він проходив військову службу в лавах Міністерства внутрішніх справ України, під час якої отримав захворювання, що повязані з виконанням службових обовязків. В подальшому він проходив лікування, але був змушений звільнитися за власним бажанням за станом здоровя. Відповідно до висновку МСЕК йому встановлена 3 група інвалідності з 50% стійкою втратою професійної працездатності. Оскільки із-за хвороби, отриманої під час виконання службових обовязків, порушено його нормальний життєвий стан, він змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні огляди та обстеження, він вважає, що відповідач має відшкодувати кожен відсоток втрати ним працездатності, у розмірі мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, що складає 1247 грн., а загальна сума складає 62350 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, пояснивши крім того, що під час проходження служби 20 квітня 2005 року він отримав травму. Але, акт про нещасний випадок складено не було. І лише в 2011 році за висновком комісії нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав ушкодження, було визнано таким, що стався в період проходження служби при виконанні службових обовязків, а винних в цьому осіб запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення та пояснила, що позивач в безпосередніх трудових (службових) відносинах з МВС не перебував. В матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством внутрішніх справ України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв'язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. Посилання позивача на проходження ним в лавах органів внутрішніх справ саме військової служби безпідставні, оскільки органи внутрішніх справ не входять до складу Збройних Сил України та на позивача не розповсюджується дія ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, позивачу, який був застрахований в АТ «УОСК» при звільненні було двічі виплачено одноразову грошову допомогу. А наявність у позивача 3 групи інвалідності встановлено через ушкодження здоровя внаслідок нещасного випадку, що стався з особистої недбалості та необережності, а отже, причинний зв'язок між нещасним випадком та моральною шкодою відсутній. Крім того, спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок проходження служби в ОВС, відшкодування моральної шкоди працівникам міліції не передбачено.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в органах внутрішніх справ та наказом Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області від 31 січня 2011 року №22 о/с звільнений у запас на підставі п.63 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, про що в матеріалах справи наявна копія послужного списку ОСОБА_1, наказ про призначення від 20.03.1992р. №12 о/с, та наказ про звільнення від 31.01.2011, №22 о/с.

У часткову зміну вищевказаного наказу 10 серпня 2011 року було видано наказ № 151 о/с, яким слід вважати ОСОБА_1 звільненим з органів внутрішніх справ України за п.63 «б» Положення (через хворобу).

02 листопада 2016 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності у звязку із травмою, повязаною з виконанням службових обовязків, та встановлено 50 % втрати професійної працездатності, що підтверджується копіями виписки з акту огляду МСЕК від 02.11.2016 та довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 02.11.2016 /а.с.11, 12/.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Статтею 3 цього ж закону зазначено, що його дія поширюється також і на правоохоронні органи спеціального призначення.

Як вбачається з послужного списку позивача він працював молодшим інспектором спеціального підрозділу груп затримання роти міліції Мелітопольського міжрайонного відділу Державної служби охорони УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області, а отже, на нього розповсюджується дія вищевказаного закону.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст..ст.23, 1167 ЦК Украни).

З матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення інвалідності у позивача є травма, яка повязана із виконанням службових обовязків. У звязку із захворюванням позивач неодноразово проходив лікування в умовах стаціонару, проте, на даний час здоровя не відновилося, внаслідок захворювання позивач втратив 50% працездатності. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, оскільки страждає на головний біль, підвищений артеріальний тиск, болі в руках та плечовому поясі, безсоння, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №346/с /а.с.13,10/, копією виписки №25 із медичної карти стаціонарного хворого /а.с.9/ та актом №1 розслідування нещасного випадку від 12.07.2011 року/, які долучені до позовної заяви, та не спростовано відповідачем при розгляді справи.

Наявність причинно-наслідкового зв'язку між виконанням службових обовязків та наслідками (у тому числі і у заподіянні позивачеві моральної шкоди) підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами, в яких встановлено причину встановлення інвалідності ОСОБА_1 та надані рекомендації для подальшого лікування.

Слід також зазначити, що отримання позивачем будь-яких виплат, грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ за станом здоров'я, пільг, гарантій та компенсацій відповідно до чинного законодавства не звільняє відповідача від обов'язку відшкодування моральної шкоди, що прямо передбачено у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилання представника відповідача на те, що Міністерство внутрішніх справ України не є належним відповідачем у вказаній справі є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Положеннями ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року, № 878, Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи.

А відтак, у даному випадку, саме на Міністерство внутрішніх справ України, як на уповноважений орган державного управління, покладається обов'язок держави відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014, справа № 3-86гс/14, який згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для судів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи глибину моральних та психічних страждань позивача внаслідок пошкодження здоровя, стан його здоровя на цей час, ступінь порушення нормальних життєвих звязків, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., частково задовольнивши позов.

Вказана сума підлягає стягненню з Міністерства внутрішніх справ України, виходячи з наступного.

Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного звязку між нещасним випадком, що стався 20 квітня 2005 року із позивачем, та моральною шкодою, суд не приймає до уваги, оскільки це спростовується наведеною вище випискою з акту огляду МСЕК та довідкою про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності та свідоцтвом про хворобу, актом № 1 розслідування нещасного випадку /а.с.11,12,13,14-15/.

Також не приймається до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди внаслідок зазначеного пошкодження здоровя, оскільки в судовому засіданні встановлена наявність у позивача захворювання, причиною якого стала травма, повязана з виконанням службових обовязків, а згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги в порядку ст.16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» то, отримання цієї допомоги не позбавляє позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди в порядку ст.17 цього ж Закону, а тому, посилання представника відповідача на цю обставину як на підставу для відмови у позові судом до уваги не приймається.

На підставі ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214 ЦПК України, ст.ст.1167, 1176 ЦК України, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України, ідентифікаційний код 00032684, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України, ідентифікаційний код 00032684, на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: