Провадження № 2/127/19/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення поруки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 13.08.2003 року між ТОВ «Малес» та КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 03/08-398. Також цього ж дня між ТОВ «Малес» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 398 в якому ОСОБА_2 був поручителем.

Оскільки, на думку банку, ліквідоване за заявою останнього ТОВ «Малес» не в повній мірі виконало свої зобовязання за кредитним договором, банк звернувся з позовом до суду про стягнення збитків з поручителів та учасників товариства.

29.08.2012 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент банк», ОСОБА_2 та інших про стягнення збитків було відмовлено. Дане рішення ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2012 року залишено без змін.

17.07.2009 року Господарським судом Вінницької області за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» була порушена процедура банкрутства ТОВ «Малес» та було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ТОВ «Малес». 14.01.2010 року у справі про банкрутство було затверджено реєстр вимог кредиторів, вимоги банку визнані на суму 506 475,80 гривень. Постановою Господарського суду Вінницької області від 25.05.2010 року ТОВ «Малес» визнано банкрутом та відкрито процедуру ліквідації. Ухвалою цього ж суду від 12.04.2011року були затверджені ліквідаційний звіт та баланс ТОВ «Малес» і ліквідація даного товариства, а провадження у справі про банкрутство було припинено. Вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 506 475,80 гривень залишились незадоволеними через відсутність коштів та майна у банкрута.

Внаслідок припинення діяльності шляхом ліквідації ТОВ «Малес» всі зобовязання товариства згідно ст.. 609 ЦК України є припиненими, а тому в розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України сама порука позивача на його думку є припиненою у звязку із припиненням забезпеченого нею зобовязання.

02.12.2016 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову та просив суд визнати поруку за договором поруки № 398 від 13.08.2003 року укладеним між Закритим акціонерним товариством з обмеженою відповідальністю «Малес» та ОСОБА_2 припиненою.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявився, надав суду клопотання в якому просить суд справу розглянути у його відсутність та у відсутність відповідача, позовні вимоги підтримав, за обставин, викладених в позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до переконання в тому, що позов обґрунтований, підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справіBellet v. FranceСуд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні було встановлено, що 13.08.2003 року між ТОВ «Малес» та КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 03/08-398 (а.с. 7-9).

Також 13.08.2003 між ТОВ «Малес» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 398 в якому ОСОБА_2 виступив в якості поручителя (а.с. 10).

Згідно п. 2 договору поруки в разі невиконання боржником своїх зобовязань по основному договору боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ПАТ «Акцент банк», та інших про стягнення збитків було відмовлено. Дане рішення ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2012 року залишено без змін.

17.07.2009 року Господарським судом Вінницької області прийнято до розгляду заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання банкрутом ТОВ «Малес» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ТОВ «Малес» (а.с.15,16).

14.01.2010 року у справі про визнання банкрутом ТОВ «Малес» затверджено реєстр вимог кредиторів, вимоги банку визнані на суму 506 475,80 гривень (а.с.17,18).

Постановою Господарського суду Вінницької області від 25.05.2010 року ТОВ «Малес» визнано банкрутом та відкрито ліквідацйну процедуру (а.с. 21, 22).

Ухвалою цього ж суду від 12.04.2011 року були затверджені ліквідаційний звіт та баланс ТОВ «Малес» і ліквідація даного товариства, а провадження у справі про банкрутство було припинено. Вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 506 475,80 гривень залишились незадоволеними через відсутність коштів та майна у банкрута (а.с. 19,20).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що врегульовані нормами Книги п'ятої, загальними положеннями про зобов'язання ЦК України, зокрема, щодо договірних зобов'язань, забезпечення виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно правової позиції Верховного Суду України від 21 травня 2012 року висловленій в постанові №6-68цс11, відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року по справі № 6-75цс14 зазначено, що в разі якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі ОСОБА_7 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення поруки задоволенню не підлягають в з в»язку з пропущенням строків звернення з даним позовом до суду і які просить застосувати відповідач по справі.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст.. 251, 252, 256, 257, 261,262, 526, 546, 547, 553, 554, 559 ЦК України , ст. ст. 3, 15, 60, 88, 209, 221-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ « Приватбанк» про припинення поруки відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з моменту проголошення. Особи, які не брали участі в судовому засіданні- з моменту отримання копії рішення суду.

СУДДЯ: