Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/5210/15-ц Головуючий у 1 інстанції Полянчук Б.І.
Номер провадження 22-ц/778/1556/17 Суддя-доповідач Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кухаря С.В.,

Суддів: Полякова О.З.,

Онищенко Е.А.

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих споруд.

В обґрунтування позову зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1979 року він є власником 9/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

У вересні 2013 року на території домоволодіння АДРЕСА_1 з'явилась співвласник 11/20 часток житлового будинку ОСОБА_4, яка перешкоджає йому у вільному доступу до частини земельної ділянки, встановлює огорожі, користується земельною ділянкою на власний розсуд, веде будівництво на всій території земельної ділянки, погрожує йому, перешкоджає користуватися подвір'ям.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 01.12.2014 року визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_4 Зазначає, що відповідач не припинила самочинну забудову всієї земельної ділянки, включно і тієї частки, яка була виділена йому в користування. На частині земельної ділянки площею 223,9 кв. м., що виділена в його користування відповідачем споруджено вимощення (виконане тротуарною плиткою), альтанку (дерев'яна, крівля з профнастилу), фонтан (виконаний з граніту), частина навісу (дерев'яний навіс, який складає частину будівлі), частина будівлі літ «Ш». Будівництво здійснено без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, а також на земельній ділянці, яка не належить відповідачу, тому будівництво є самовільним.

Крім того, самочинне будівництво здійснювалось без його згоди та без узгодження такого будівництва з органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Посилаючись на зазначені обстаивнви, просив зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення (демонтажу) споруд, які розташовані на частині земельної ділянки площею 229,3 м. кв., яка виділена йому на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.12.2014 року, а саме: вимощення; альтанку; фонтан; частину навісу (дерев'яний навіс, який складає частину будівлі); частину будівлі літ. «Ш», які позначені в додатку №1 та №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.07.2016 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 лютого 2017 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом попередньої інстанції встановлено, що позивач за договором купівлі-продажу від 01.06.1979 року набув право власності на 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 і це право зареєстровано за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2014 року.

Відповідач ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 16.10.2013 року є власником 11/20 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 Запорізької області і право власності на набуте нею майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.10.2013 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 01.12.2014 року визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 750 м. кв. між співвласниками житлового будинку відповідно до варіанту № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 065/09-14 від 16 вересня 2014 року, складеному судовим експертом ОСОБА_5, яким виділено ОСОБА_3 в рахунок належних йому 9/20 частин житлового будинку, земельну ділянку площею 95,8 м. кв. під будівлями, земельну ділянку площею 223,9 м. кв. під двором та 17,8 м. кв. з ділянки спільного користування; виділено ОСОБА_4 в рахунок належних їй 11/20 частин житлового будинку земельну ділянку площею 394,7 м. кв. під двором та будівлями та 17,8 м. кв. з ділянки спільного користування.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Статтями 364 та 367 ЦК України передбачено можливість виділу части із майна, що є у спільній частковій власності та поділ майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, про відсутність підстав для задоволення позову в межах заявлених вимог, оскільки судом першої інстанції вірно зазначено, що знесення будівлі є крайньою мірою, яка може призвести до пошкодження конструктивних елементів споруди в цілому.

Окрім цього колегія зазначає, що позивачем не доведено з залученням спеціалістів, чи технічно можливо демонтувати частину навісу та частину будівлі без пошкодження конструкції споруди, такі дані в матеріалах справи відсутні.

Також судова колегія звертає увагу на те, що позовні вимоги про знесення частини навісу та частини будівлі без зазначення конкретних розмірів є таким, що неможливе у виконанні.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підставу для задоволення позову, вони фактично вірно оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: