Справа №461/1680/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Городецької Л.М.,

при секретарі - Думичі Р.М.,

за участю представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_4 про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28.09.2015 року № 420 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1»,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_4 про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28.09.2015 року № 420 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1».

В обгрунтовання заявленого позову покликається на те, що він та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, який був укладений 04.06.2011 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживали з матірю ОСОБА_4 При відвідуванні дітей позивач побачив, що колишня дружина не належно ставиться до виконання батьківських обовязків, зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя, щодо неї відкрита кримінальна справа, не приймає участі у вихованні дітей, постійно порушує розпорядження, щодо днів та годин зустрічі. З грудня 2014 року діти проживають разом з позивачем за адресою м. Львів, вул. Братів Рогатинців, 14/2. 01.04.2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради прийняла розпорядження №120, та визначила місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_3 Проте, 28.09.2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради прийняла розпорядження №420 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1», яким визначено місце проживання дітей разом з ОСОБА_7 за адресою м. Львів, вул. Пулюя, 19/62 та визнала нечинним розпорядження №120 від 01.04.2015 року. Вважає, що вказане розпорядження є незаконним прийняте з порушенням норм чинного законодавства без врахування обставин, що мають значення з порушенням його прав, як батька.

Позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях, просили скасувати розпорядження Галицька районна адміністрація Львівської міської ради прийняла №420 від 28.09.2015 року.

Представник відповідача заперечив проти позову, додатково пояснив, що Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування при винесенні рішення було повною мірою виконано вимоги ст. 161 Сімейного кодексу України та п. 72 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини», тому з вказаних підстав просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа в судовому засіданні заперечила позовні вимоги, просила відмовити, зазначила, що позивачем чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який був укладений 04.06.2011 року в міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано.(а.с. 31).

Після розірвання шлюбу малолітні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали з матірю ОСОБА_4, однак з грудня 2014 року батько ОСОБА_3 забрав дітей, і вони проживають разом з ним за адресою: м. Львів, вул. Братів Рогатинців, 14/2.

01.04.2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради прийняла розпорядження №120 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідно до якого визначено місце проживання малолітніх дітей разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: м. Львів, вул. Братів Рогатинців, 14/2.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №22 від 24 вересня 2015 року надано висновок рекомендувати Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки і піклування, визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю ОСОБА_7, за адресою: м. Львів, вул. І.Пулюя, 19/62

В подальшому 28.09.2015 року розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 420 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1», визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю ОСОБА_7, за адресою: м. Львів, вул. І.Пулюя, 19/62.

Матір - ОСОБА_7 зобовязано не чинити перешкоди у спілкуванні та зустрічами батька ОСОБА_3 з малолітніми дітьми.

Розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 01.04.2015 року № 120 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1», вважається таким, що втратило чинність (а.с.103)

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом.

Відповідно до ч.2,3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У свою чергу, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2015 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини (далі - Порядок) та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини (далі - Положення).

Пунктом 72 вказаного Порядку врегульована процедура розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини.

Зокрема, зазначено, що для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Галицькою районною адміністрацією обстежувались умови проживання як батька дітей за адресою: м. Львів, вул. Братів Рогатинців, 14/2 так і матері ОСОБА_7, за адресою: м. Львів, вул. Пулюя, 19/62 та проведено бесіди з рідними батьків дітей, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 23.03.2015 року та 24.03.2015 року. Згідно яких як у квартирах батька та матері дітей приблизно однакові умови проживання та у їхніх помешканнях діти забезпеченні усім необхідним.

Крім того, судом встановлено, що Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради неодноразово було прийнято рішення про відмову у визначенні місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_7 тільки з огляду на той факт, що у матері на той час не було самостійного доходу.

Окрім того, суд критично оцінює доводи позивача, що ОСОБА_7 зловживає алкогольними напоями та веде аморальний спосіб життя, суду не надано жодних доказів які б підтверджували, що на час визначення місяця проживання дітей з матірю вона зловживала алкоголем чи вела аморальний спосіб життя чи своєю поведінкою може зашкодити здоровю чи розвитку дітей.

Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обов'язком позивача.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заперечення відповідача і надані ним доказами, які є належними і допустимими, спростовують доводи, викладені позивачем у позовній заяві, на підставі чого суд приходить до висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення

Розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 420 від 28.09.2015 року «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1»є законним та таким, що не порушує інтересів малолітніх дітей, прийнято з дотриманням процедури і вимог, які передбачені Сімейним кодексом України, Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2015 р. № 866, та в межах повноважень, передбачених Законом України «Про місцеві державні адміністрації», що відповідає вимогам статті 19 Конституції України, тому підстав для його скасування немає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд бере до уваги, що оскаржуване розпорядженя є оціночним доказом, оскільки в провадженні суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстав для стягнення судових витрат, понесених позивачем, також не має.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_4 про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28.09.2015 року № 420 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Городецька