Провадження 2/389/581/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року Знамянський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді Українського В.В.

при секретарі Гой І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знамянка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», третя особа приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», в якому просить визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 03.06.2015, укладену між нею та ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» і зобовязати відповідача повернути їй вказану земельну ділянку.

Вимоги обгрунтувала тим, що відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії І-КР № 002911, має у власності земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:1253, площею 3,04 га, розташовану на території Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. Вказану земельну ділянку успадкувала після смерті ОСОБА_3.

В середині 2015 року позивача викликали до офісу ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», де вона підписала додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, який був укладений 20.11.2006 з попереднім власником земельної ділянки. При цьому позивач усвідомлювала, що додаткова угода до договору продовжує дію останнього. Примірник додаткової угоди відповідач позивачеві не надав, мотивуючи тим, що вона підлягає державній реєстрації. При отриманні додаткової угоди, позивачем встановлено, що розмір земельної ділянки порівняно з договором оренди зменшено. Відповідно до договору оренди земельної ділянки розмір ділянки становить 3,04 га, як вказано в державному акті про право власності на земельну ділянку, а вже в додатковій угоді розмір земельної ділянки вказаний 3,0355 га, в уточненому розрахунку нормативної грошової оцінки вказано розмір 3,0358. Виявивши вказані невідповідності, позивач просила відповідача розірвати додаткову угоду до договору та брати до уваги основний договір оренди, але відповіді не отримала.

Представник позивача в судові дебати не зявився, надав заяву про відкладення розгляду справи, але суд вважає причину неявки не поважною, так як думку у справі стосовно позовних вимог представник позивача висловив під час розгляду справи, крім того справа розглядається тривалий час, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача з урахуванням пояснень наданих в попередніх судових засіданнях.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що додаткова угода підписана особисто ОСОБА_1 Площа належної позивачу земельної ділянки становить 3,0362 га, відомості про яку містяться у державному земельному кадастрі, відповідає площі 3,04 га, що зазначена в державному акті на право власності на земельну ділянку. Різниця полягає лише в тому, що в останньому значення площі округлене до другого знаку після коми. Інформація про площу земельної ділянки, зазначену в додатковій угоді (3,0362 га) отримано з офіційного джерела - витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, отримання якого було обов'язковим для реєстрації відповідного речового права.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обовязок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 19 червня 2012 року позивачу ОСОБА_1 виданий державний акт серії ЯК № 476496 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1235, загальною площею 3,0365 га в межах згідно з планом, що розташована на території Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. Підставою до видачі державного акту стало свідоцтво про право на спадщину за повітом від 14 червня 2011 року № 1120 Знамянської міської державної нотаріальної контори. Вказана земельна ділянка була передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала спадкодавцеві ОСОБА_3, якою 20.11.2006 року укладений був договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», зареєстрований 27.11.2007 року в Знамянському м/р відділу КРФ ДП УДЗП.

Згідно додаткової угоди до вказаного договору оренди від 11 лютого 2015 року ОСОБА_1 надала в оренду ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1253, загальною площею 3,0362 га в межах згідно з планом, що розташована на території Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, строком на 20 років, з моменту реєстрації договору оренди та діє до 27.11.2027 року.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» на підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 11.02.2015 року. Строк дії оренди до 27.11.2027 року. Дата реєстрації 05.02.2016 року, номер запису 13189239.

Відповідно до ст.ст. 208, 210 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою вчиняються у письмовій формі і правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених Законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ст.1 Закону України Про оренду землі оренда - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України Про оренду землі зазначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. ст. 16, 18, 19 вказаного Закону договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації у порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України ).

Згідно з положеннями ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин.

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі.

Позивачка, підписуючи додаткову угоду була ознайомлена з її умовами та узгодила їх, про що свідчить її особистий підпис, також протягом всього часу оренди земельної ділянки отримувала орендну плату, про що сторони в судовому засіданні не заперечували. Крім того, ОСОБА_1 в своїй позовній заяві стверджує, що вона була обізнана про те, що додаткова угода буде продовжувати дію основного договору оренди земельної ділянки та саме на це була направлена її воля при підписанні угоди.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який обовязково необхідно отримувати при вчинення правочинів щодо земельної ділянки, містить усі відомості про земельну ділянку, внесені до поземельної книги. Відповідно до вказаного витягу, площа земельної ділянки кадастровий номер :02:000:1235 , яка належить ОСОБА_1, становить 3,0362 га., відповідно до державного акту серії ЯК № 476496 становить 3,0365 га. Вказана невідповідність має бути вирішена позивачем з організацією, яка здійснювала комплекс робіт по визначенню та відновленню меж земельної ділянки, та організацією яка видавала та виготовляла державний акт на право власності на земельну ділянку.

Оскільки ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» лише орендар, який користується земельною ділянкою, і не є ні розробником документації із землеустрою, ні Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, то і змінити розмір належної позивачу земельної ділянки чи внести зміни до Державного земельного кадастру, не може.

Невідповідність розміру земельної ділянки, вказаному в додатковій угоді до договору, тому розміру, який вказаний в державному акті, не є підставою для визнання додаткової угоди недійсною, а може бути підставою для внесення змін до угоди. До того ж, уточнений розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки проводився виходячи із розміру 3,0365 га.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, що діяла з 01.01.2016, державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 01.01.2013, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки обставини, за наявності яких правочин підлягає визнанню недійсним, не встановлені, суд немає правових підстав для застосування до спірних правовідносин норми статей 203, 207, 215 ЦК України, у зв'язку з чим додаткова угода до договору оренди землі від не може бути визнана судом не дійсною, з підстав що заявлені позивачем, тому у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 209,213,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Агрофірма «Хлібодар», третя особа приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, повернення земельної ділянки.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4