Справа № 125/65/17 Провадження № 22-ц/772/1128/2017Головуючий в суді першої інстанції Питель О. В.
Категорія 47Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Панасюка О.С.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області про витребування безпідставно набутих грошових коштів,

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області про витребування безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до розпорядження Барської районної державної адміністрації його було включено у список власників земельних часток (паїв) на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області, і у нього виникло право на земельну частку (пай) з правом отримання державного акту про право власності на земельну ділянку.

25.08.2016 йому було видано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельну ділянку площею 2,111 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області.

Він звернувся у сільську раду, де йому повідомили, що належну йому земельну ділянку передано в оренду фермерському господарству «Три В+», за що сільська рада отримувала орендну плату, яку витрачено на її потреби.

На підставі викладеного, просив стягнути з Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2969,28 грн та судові витрати.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 10 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 2,111 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області (а.с. 3, 4-5).

Згідно копії Розпорядження Барської районної державної адміністрації №331 від 18.07.2007 ОСОБА_2 було включено до списку власників земельних часток (паїв) на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області (а.с. 6-7).

Відповідно до довідки Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області земельну ділянку, право на одержання якої мав ОСОБА_2, було передано в оренду фермерському господарству «Три В+», за що сільська рада отримувала орендну плату, до моменту отримання спадкоємцями (власниками) державних актів (а.с. 17).

Між Ходацькою сільською радою Барського району Вінницької області та ФГ «Три В+» були укладені договори на управління невитребуваною земельною ділянкою до моменту отримання спадкоємцями (власниками) державних актів (а.с. 19, 20, 21, 22).

Відповідно до копії заяви від 26.01.2017 ОСОБА_2 звертався до Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області з проханням повернути виплачену ФГ «Три В+» сільській раді орендну плату за користування його земельною ділянкою (а.с. 23).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 4 ЦПК України суд не може обирати спосіб захисту на власний розсуд , це є виключним правом позивача.

Виходячи зі встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В поданій позовній заяві, позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги керувався ст. 390 ЦК України.

Відповідно до ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно( недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідно до розпорядження Барської районної державної адміністрації його було включено у список власників земельних часток (паїв) на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області, і у нього виникло право на земельну частку (пай) з правом отримання державного акту про право власності на земельну ділянку.

25.08.2016 йому було видано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельну ділянку площею 2,111 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області.

Він звернувся у сільську раду, де йому повідомили, що належну йому земельну ділянку передано в оренду фермерському господарству «Три В+», за що сільська рада отримувала орендну плату, яку витрачено на її потреби.

Однак, вивчивши обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив що спірні відносини виключають можливість застосування до них положень ст. 390 ЦК України.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлені спеціальними нормами ЗК України та загальними положеннями ст. 22 та гл. 82 ЦК України.

За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас відповідно до ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 було зареєстровано 16.08.2016 року (а.с. 4).

Таким чином, саме з цього часу в нього виникло право на отримання доходів від використання зазначеної земельної ділянки та відповідно і доходів отриманих відповідачем від її здачі в оренду, оскільки до цього часу вона йому не належала.

До цього часу правовий режим земельної ділянки регулювався постановою КМУ №122 від 04.02.2004 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», відповідно до якої земельна ділянка була віднесена до категорії нерозподілених (не витребуваних).

Пунктом 12 зазначеної Постанови передбачено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються у розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Враховуючи викладене, відповідач діяв в рамках чинного законодавства, передаючи земельну ділянку площею 2,111 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в оренду ФГ "Три В+", а відтак доходи, отриманих ним від здачі земельної ділянки в оренду за період з 2013 року по 2016 рік належать йому, як орендодавцю.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до іншої оцінки характеру правовідносин, з приводу яких виник спір, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду вони не містять.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: