Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №22-ц/778/1035/17 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/778/1035/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що18.10.2013 року, приблизно о 08 годині 40 хвилин, відповідач ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Ніссан Ноте», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул.. Добролюбова у м.Запоріжжі, не впевнилася в безпеці руху та не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України, внаслідок чого на перехресті з вул.. 40 років Радянської України скоїла зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_2, під його керуванням. Вина ОСОБА_3 підтверджується постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.10..2013 року. Згідно звіту експерта № 06/02/14 від 07.02.2014 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля склала 9492 грн. 55 коп.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в страховій компанії ПАТ «УОСК». Добровільно ОСОБА_3 сплатила йому 1000 грн. на відшкодування франшизи, а для відшкодування решти грошових коштів, він звернувся до страхової компанії та надав усі необхідні для виплати документи 22.10.2013 року.

25.12.2013 року до страхової компанії направив заяву про виплату страхового відшкодування, яка також отримана страховою компанією, але до теперішнього часу суму завданої шкоди страхова компанія йому не перерахувала.

Посилаючись на зазначенні обставини просив суд стягнути з відповідача завдану суму матеріальної шкоди у звязку з пошкодженням автомобіля в розмірі 8492 грн. 55 коп., з урахуванням виплачених 1000 грн. відповідачем, 6267 грн. 50 коп. інфляційних втрат і 752 грн. 46 коп. три відсотки річних, також стягнути 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 16 грудня 2016 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування завданої дорожньо- транспортною пригодою матеріальної шкоди 8492 грн. 55 коп., сплачений судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду про стягнення матеріальної шкоди та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенню позовних вимог у повному обсязі..

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що винні дії ОСОБА_3 знаходяться в прямому причинному зв'язку з завданою позивачу майновою шкодою, тому відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки зобов'язана відшкодувати шкоду. Крім того, доказів про надання страховику письмового повідомлення про ДТП у встановлений законом строк відповідачем не надано, тому шкода відшкодовується у загальному порядку.

З тким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом установлено, що 18 жовтня 2013 року, приблизно о 08 годині 40 хвилин, відповідач ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Ніссан Ноте», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Добролюбова у м. Запоріжжі, не впевнилася в безпеці руху та не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України, внаслідок чого на перехресті з вул. 40 років Радянської України скоїла зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_2, під його керуванням.

Вина ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2013 року. (а.с. 5).

Згідно звіту експерта № 06/02/14 від 07 лютого 2014 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача склала 9492 грн. 55 коп. (а.с. 6-13).

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована в страховій компанії ПАТ «Україснька охоронно-страхова компанія»» (а.с. 46).

Добровільно ОСОБА_3 сплатила позивачу 1000 грн. на відшкодування франшизи (а.с. 14), а для відшкодування решти грошових коштів ОСОБА_4 звернувся до страхової компанії (а.с. 15, 16-20), надав усі необхідні для виплати документи 22 жовтня 2013 року, які отримані страховою компанією (а.с. 21).

До теперішнього часу суму завданої шкоди страхова компанія позивачу не перерахувала.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Така правововий висновок міститься в Ухвалі Верховного Суду України від 20 січня 2016 року справа № 2808цс15 і він є обовязковим для застосування судами України відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

У даній справі позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, - ОСОБА_3 й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля Тойота, державний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_4

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Таким чином виходячи з положень ст. ст. 22, 1166, 1187 ЦК України власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди, в тому й числі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи. вимоги закону і обґрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_3, як заподіювача шкоди на користь позивача вартість матеріального збитку в розмірі 8492 грн. 55 коп.

При цьому суд першої інстанції також взяв до уваги, що ОСОБА_4 звернувся до страхової компанії, надавши всі необхідні документи 22 жовтня 2013 року, які отримані страховою компанією. (а.с. 15, 16-20, 21). До теперішнього часу суму завданої шкоди страхова компанія позивачу не перерахувала. Матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином суд першої інстанції забезпечив реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди, - відповідачем ОСОБА_3, на підставах, передбачених законом (статтею 1187 ЦК України). Такі висновки суду не позбавляють ОСОБА_3 права порушувати питання про захист її майнового інтересу як страхувальника, оспорювати повноту виконання ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» своїх обов'язків страховика в частині визначення розміру страхового відшкодування за страховим випадком - дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 18 жовтня 2013 року й унаслідок якої був пошкоджений автомобіль Тойота, державний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_4

За таких обставин результат розгляду судом позову по суті відповідає загальним правилам вирішення вимог про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля потерпілого, в деліктних правовідносинах і підстав для скасування рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди не вбачається.

Рішення суду в частині відмови в стягненні з відповідача 6267 грн. 50 коп. суми інфляційних втрат і 752 грн. 46 коп. суми трьох процентів річних не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

На підставі наведенного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухваленго законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана відповідна оцінка, на правильність висновків судів такі доводи не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: