Справа №200/6647/17
Провадження №2/200/2686/17
У Х В А Л А

20 квітня 2017 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про виселення та зобовязання зняти з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просить виселити ОСОБА_2 з квартири 99 корп.3 буд.7 на ж/м Тополь-2 в м.Дніпрі та зобовязати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняти ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою. Вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщення не заявлені.

Вимоги позивача щодо зобовязання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради вчинити певні дії не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу спорів фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради є виконавчим органом Дніпропетровської міської ради, який реалізує державну політику з питань державної реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб; формування та ведення Реєстру територіальної громади; здійснення обліку місця проживання/реєстрації фізичних осіб і видачі довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; організації надання адміністративних послуг субєктам звернень через адміністраторів, шляхом взаємодії з субєктами надання адміністративних послуг і отримання субєктами господарювання документів дозвільного характеру; здійснення обліку у межах повноважень і забезпечення послуг з технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна незалежно від форм власності у визначеному законодавством порядку, отже спір з таким органом належить вирішувати у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст.7 закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про:

1) позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) визнання особи безвісно відсутньою;

4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог:

1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) про визнання особи безвісно відсутньою;

4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС від 30.06.2015 (справа №21-1438а15), від 01.03.2016 року №825/1335/13-а.

Крім цього, з матеріалів позову взагалі не вбачається спору з відповідачем2, вимоги до нього є передчасними, оскільки рішення про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням не приймалось, а наведені вище норми свідчать про безспірне зняття з реєстрації компетентним органом при наявності судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.122, 293 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А:

У відкритті провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про зобовязання зняти з реєстрації відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя Т.В.Шевцова