АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Герман Я.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2017 року,

встановила:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 05 травня 2005 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір № CVMWGK0000003, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 41401 доларів США строком до 28 квітня 2025 року.

Відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого станом на 24 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 30533,67 доларів США, з яких: 26903,78 доларів США заборгованість за кредитом, 2702,07 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 441 доларів США заборгованість по комісії, 486,82 доларів США пеня.

Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Справа №718/1684/16 Провадження №22ц-368/17 Головуючий у І інстанції Олексюк Т.І.

Категорія 19.27 Суддя-доповідач ОСОБА_3

Зокрема, зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем у справі, що оспорюваний кредитний договір був переуступлений знову до ПАТ КБ «ПриватБанк», що не було враховано при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковомузадоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позов є передчасним, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконало вимоги за договором про відступлення прав вимоги від 14 квітня 2016 року в частині Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а тому на момент пред»явлення позову не було належним кредитором.

Проте такий висновок суду є помилковим.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 05 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № CVMWGK0000003, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 41401 доларів США із сплатою процентів в розмірі 12% річних строком до 28 квітня 2025 року (т.1 а.с.20-23).

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору щомісячно в період сплати позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 438,45 доларів США.

Відповідно до ст. ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з квітня 2015 року ОСОБА_2 неналежно виконує зобовязання, внаслідок чого станом на 24 листопада 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 30533,67 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26903,78 доларів США, заборгованості по відсотках в розмірі 2702,07 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 441 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов»язання в розмірі 486,82 доларів США (т.1 а.с.5-18).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право Банку достроково вимагати повернення кредиту передбачено і пунктом 2.3.7 Кредитного договору від 05 травня 2005 року.

Заперечення відповідача проти позову з підстав того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відступив право вимоги за спірним кредитним договором компанії «Юкрейн Мортгейдж», а тому не має повноважень і підстав вимагати погашення заборгованості за кредитним договором, судовою колегією не приймається.

З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором кредиту від 05 травня 2005 року.

Відповідно до договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та «Ті -Ем-Еф Трасті Лімітед», сторони домовилися, що продавець «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» бажає продати (відступити), а покупець - ПАТ КБ «ПриватБанк» бажає придбати відповідні основні іпотечні активи за оплату ціни викупу на умовах, викладених у цьому договорі. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 продавець цим погоджується продати, а покупець цим погоджується купити відповідні основні іпотечні активи. Сторони домовляються, що основні іпотечні активи продаються відповідно до переліку активів. Кредитний договір , укладений із ОСОБА_2, знаходиться у списку активів, тому, беручи до уваги те, що «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступило свої права за спірним кредитним договором ПАТ КБ«ПриватБанк», а тому саме ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем по справі.

Є безпідставними посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що на час пред»явлення позову до суду Договір відступлення прав вимоги від 15 квітня 2016 року не був зареєстрований в Державному реєстрі, а тому не набув чинності.

Відповідно до ч.2 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

За ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п.2.9 Договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року продавець зобов»язується зареєструвати відступлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: протягом 30 днів з дати укладення цього Договору зареєструвати інформацію стосовно відступлення відповідних прав вимоги за Іпотеками у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, із зазначенням покупця як забезпеченої особи (іпотекодержателя) за відповідними іпотеками.

Отже, колегія суддів вважає, що Договір викупу набув чинності з моменту його підписання, а п.2.9 Договору щодо Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно стосується тільки реєстрації предмету іпотеки, а не самого Договору викупу.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, а не звернення стягнення на предмет іпотеки.

На час пред»явлення позову до суду Договір викупу від 14 квітня 2016 року був укладений, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем у даній справі.

Також безпідставними є посилання представника відповідача про те, що відступивши в 2007 році право вимоги компанія «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не надала ОСОБА_2 рахунки, на які вона повинна була сплачувати заборгованість за кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписці по рахунках відповідачки, що остання до 08 липня 2015 року здійснювала погашення кредиту і дані суми зараховувалися на погашення останнього.

Посилання представника відповідача на відсутність ліцензії у «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» для здійснення фінансової діяльності спростовується матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки такої ліцензії «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не потрібно, бо ПАТ КБ «ПриватБанк», який надавав відповідачу фінансові послуги, має таку ліцензію.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову та апеляційної скарги, вказував на неналежне повідомлення боржника про заміну кредитора у зобовязанні.

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України 01 липня 2015 року, справа № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, вона підлягає стягнення на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

З урахуванням вищевказаного, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позичальник не виконував належним чином зобов'язання по Кредитному договору від 05 травня 2005 року і допустив заборгованість, то позов Банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості, то банк просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у доларах США.

Вирішуючи питання про стягнення пені, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

За ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях.

Згідно п.4.1 кредитного договору сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Положення ч. 2 ст. 192 ЦК України та ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки.

З врахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що пеня повинна бути стягнута у гривнях, виходячи з поденного курсу НБУ, який існував на час нарахування.

Відповідно до наданого банком уточненого розрахунку заборгованості по пені, розмір пені за період з 15.08.2015 року по 24.11.2015 року становить 8203,23 грн.

Доводи представника відповідача на невірний розрахунок заборгованості є безпідставними, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості не спростований належними та допустимими доказами.

Колегія суддів не приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника про погашення 01.03.2007 року всієї заборгованості за кредитним договором у розмірі 33878,40 доларів США.

Як було встановлено в апеляційній інстанції, що зазначена сума була зарахована на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв»язку з купівлею кредитного пакету компанією «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ». Ця сума була відступлена (продана) позивачем англійській компанії і саме англійська компанія перерахувала продавцю вказану суму. Даний факт підтверджується меморіальним ордером від 01.03.2007 року №70301LOTOD.

В той же час, на спростування даної обставини відповідач не надала належних та допустимих доказів про погашення нею даної суми.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVMWGK0000003 від 05 травня 2005 року станом на 24 листопада 2015 року у розмірі 30046,85 доларів США та 8203,23 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 26903,78 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2702,07 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 441 доларів США та пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором у розмірі 8203,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 23141,16 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підпис ОСОБА_3

Судді: підпис ОСОБА_4

підпис ОСОБА_5

З оригіналом згідно: