Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1620/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Гарбуз О. С.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

15.08.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року про відмову у забезпечені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів за договором позики та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентам за договорами позики в розмірі 28 965,27 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

У травні 2017 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний відповідачу автомобіль марки ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що при спілкуванні ОСОБА_3 в усній формі повідомив про намір продажу автомобіля ЗАЗ VIDA. У зв'язку із виникненням між сторонами спору з підстав невиконання боргових зобов'язань, та загрозу невиконання чи утруднення невиконання рішення суду у разі задоволення позову позивач просив задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було повернуто без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 29 червня 2017 року ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2017 року скасовано, питання про забезпечення позову передано до того ж суду на новий розгляд.

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про забезпечення позову. На його думку суд дійшов неправильного висновку про необґрунтованість його вимог про накладення арешту на автомобіль і не доведеність існування реальної загрози невиконання чи утруднення невиконання можливого рішення суду.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, який підтримав письмові пояснення свого представника і просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач має намір відчуження належного йому автомобіля, не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову про стягнення з відповідача грошових коштів у випадку не накладення арешту на автомобіль відповідача, оскільки цей автомобіль не стосується предмета спору в даній справі, тоді як згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Суд зазначив, що вимога позивача про накладення арешту на автомобіль «ЗАЗ VIDA», 2012 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_3 є необґрунтованою, доводи заявника щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову грунтуються на припущеннях, вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а тому відсутні підстави для забезпечення позову.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року в частині задоволення позову та судових витрат скасовано. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики: від 01 грудня 2012 року в сумі 32 565 грн.45 коп., яка складається з боргу за позикою в сумі 30 984 грн. та трьох відсотків річних в сумі 1 581 грн.45 коп.; від 21 грудня 2012 року в сумі 47 138 грн.25 коп., яка складається з боргу за позикою 43 641 грн. та трьох відсотків річних в сумі 3 497 грн. 25 коп., всього заборгованість в сумі 79 703 грн. 70 коп. Та вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.54-59).

Згідно довідки від 21.03.2016 року №1543/0132, виданої відділом ДВС Вільшанського РУЮ ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_2 за виконавчим листом №2/384/4 - 4 000 грн., за виконавчим листом №2/384/4 - 42 295,79 грн., за виконавчим листом №2/384/4 - 33 407,91 грн., виконавчим листом №2/384/4 - 79 703,70 грн. (а.с.60).

Крім того, з наданих відповідачем доказів вбачається, що автомобіль, на який позивач просить накласти арешт, був придбаний за кредитні кошти і є предметом застави, що перешкоджає його відчуженню до 30.10.2017 року (а.с.97-104).

Тобто при перевірці доводів скарги знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції щодо безпідставності обрання такого виду забезпечення позову як накладення арешту на вказаний автомобіль через неспіввмірність з позовними вимогами та необгрунтованість припущень щодо намірів власника відчужити це майно.

Відповідно до ст.ст.151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Стаття 153 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з'ясувати причини, з яких потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вказані вимоги закону судом враховані і в ухвалі викладені мотиви, з яких суд дійшов висновків, і норми закону, якими керувався при вирішенні заяви, що відповідає вимогам ст. ст. 151-153, п. 3 ч.1 ст. 210, ст. 213 ЦПК України.

Доводи заявника не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами справи, які досліджувались і правильно оцінені судом першої інстанції. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: