Справа № 740/2185/16-ц Провадження № 22-ц/795/892/2017 Головуючий у I інстанції -Пантелієнко В. Г. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Вінгаль В.М.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

за участю представника відповідача Середи Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 13 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним, -

в с т а н о в и в:

Рішенням від 13 березня 2017 року Ніжинський міськрайонний суд у задоволенні первісного позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним відмовив.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповноту дослідження доказів у справі, просить скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов в повному обсязі. В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 рішення не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно прийшов до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. На думку заявника, судом не було враховано тієї обставини, що відповідно до умов договорів кредиту сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами у повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 7.3 договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визнаній сумі підлягав виконанню в строк до 28 червня 2023 року.

Вказує, що якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначає, що, розглядаючи заяву ОСОБА_2 про застосування позовної давності, районний суд вийшов за межі доводів даної заяви, чим порушив вимоги ст. 267 ЦК України та права ПАТ «Укрсоцбанк» щодо захисту свого права.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з вимогою про стягнення кредитної заборгованості поза межами строку позовної давності, який сплив відповідно до умов укладених договорів 25 вересня 2012 року та 18 вересня 2012 року, а ОСОБА_2 під час розгляду справи заявила клопотання про застосування позовної давності.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, 10 червня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Ніжинського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї заборгованості за договором кредиту від 19 червня 2008 року в сумі 218776,42 доларів США та за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 19 червня 2008 року в сумі 4868,57 грн (а.с. 3-5).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачем, в порушення умов зазначених кредитних договорів, належним чином не виконуються взяті зобов'язання по своєчасному погашенню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, комісії та інших витрат шляхом внесення щомісячних платежів з кінцевим терміном повернення кредитів за обома договорами - 13 червня 2023 року, в зв'язку з чим станом на 24 травня 2016 року виникли вищезазначені суми заборгованості.

У справі встановлено, що 19 червня 2008 року між АКБ «»Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 935/8-208 (договір кредиту 1), відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 90000 доларів США (п. 1.1. договору), зі сплатою 14 % річних за користування кредитом та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у додатку № 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною, на умовах, визначеним цим договором (а.с. 6-9). Кінцевий термін повернення заборгованості встановлено 13 червня 2023 року, погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячно, за визначеним в договорі графіком. 10 жовтня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту 1, згідно якої збільшено до 15 % річних відсоткову ставку (а.с. 10).

Згідно з пунктом 4.4. договору кредиту 1, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7. (сплата процентів за користування кредитом), 3.3.8. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Крім того, 19 червня 2008 року між тими ж учасниками був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/8-209 (договір кредиту 2), відповідно до умов якого банк зобов'язався надавати позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 1642,33 грн. Надання кредиту повинно здійснюватися окремими частинами, кожна частина окремо - «Транш», а в сукупності «Транші», зі сплатою 24 % річних, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 1642,33 грн з кінцевим терміном повернення заборгованості до 13 червня 2023 року включно (п. 1.1.1 договору). Погашення кредиту повинно здійснюватися рівними частинами щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця.

Згідно з пунктом 4.5. договору кредиту 2, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.4. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту), 3.3.5. (сплата процентів за користування кредитом) цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, згідно якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як вказувалося вище, п. 4.4. договору кредиту № 935/8-208 та п. 4.5. договору кредиту № 935/8-209 сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорах питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за договором кредиту 1 відповідач ОСОБА_2 здійснила 25 червня 2009 року (а.с. 14-17), а тому, за визначенням пункту 4.4. договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 25 вересня 2009 року.

З іншого розрахунку по договору кредиту 2 (а.с. 23-24) вбачається, що кредитні кошти відповідачем взагалі не повертались, і оскільки сума кредиту надана 18 червня 2009 року, то строк користування кредитом за договором 2, у відповідності до п.п. 4.5., вважається таким, що сплив 18 вересня 2009 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено - на 25 та 18 вересня 2009 року відповідно, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся з зазначеним позовом лише 10 червня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в суді першої інстанції подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», пославшись на пропущення позивачем строку позовної давності, який сплинув відповідно 25 вересня 2012 року за договором кредиту 1 та 18 вересня 2012 року за договором кредиту 2.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315-317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 13 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: