Справа № 203/686/17
19 квітня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Ребізант Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2016 року є власником квартири АДРЕСА_1. Крім нього в квартирі зареєстрована його мати ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_2 Як новий власник квартири своєї згоди на реєстрацію в ній ОСОБА_2 він не надавав. Остання в квартирі ніколи не проживала, не приймає участі в сплаті комунальних платежів, не отримує кореспонденцію за даною адресою, її особистих речей в квартирі не має і ніколи не було. Правом проживання в квартирі відповідачка не цікавиться, а добровільно змінити місце реєстрації відмовляється. Перешкод в користуванні квартирою відповідачці не чинили та остання добровільно визначила себе інше місце проживання. За вказаних обставин, посилаючись на те, що відповідачка більше року в квартирі не проживає, позивач просив суд визнати останню такою. що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В наданій заяві представник позивачки просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши про підтримання позову.
Відповідачка в судові засідання повторно не з'явилась, не повідомивши про поважність причини своєї неявки. Про день та час слухання справи повідомлялась належним чином.
Від третьої особи надійшла заяви про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову.
З урахуванням повторної неявки відповідачки, наданих представником позивача та третьою особою заяв, положень ст.ст.158,169,197,224 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2016 року є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1.
Згідно довідки ОСББ «К-65» від 08.02.2017 року у вказаній квартирі крім позивача зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2
Відповідно до копії паспорту на ім'я ОСОБА_2 вбачається, що за вказаною адресою остання зареєстрова-на з 14.11.2008 року.
Згідно актів обстеження квартири АДРЕСА_1 від 09.12.2015 року, 28.04.2016 року, 20.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 на момент обстеження в квартирі не проживає та в ній відсутні засоби особистої гігієни, одяг, взуття, а також інші сліди перебування останньої в квартирі.
В п.33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень ст.ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
В п.34 вказаної постанови роз'яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст.71,72, 116,156 ЖК УРСР; ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Дослідженими судом під час розгляду справи доказами підтверджено факт не проживання відповідачки більше одного року в належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_1.
За вказаних обставин та враховуючи, що наявність реєстрації відповідачки в квартирі змушує позивача нести додаткові витрати зі сплати житлово-комунальних послуг, а також, що відповідачка в свою чергу участь у вказаних витратах не приймає, більше року не проживає в квартирі, суд приходить до висновку, що порушені права позивача, як власника квартири, підлягають захисту шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування зазначеним вище жилим приміщенням.
У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16,319,321,383,391,405 ЦК України, ст.ст150,156 ЖК УРСР, ст.ст.10,11,27,31,36,58-60,88,158,169,197,212-215,224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.Ю.Казак