АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1231/17 ГоловуючийІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Кравченко О.О.

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Юдіна Олена Сергіївна про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 07.12.2012 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів в сумі 369000 грн., що є еквівалентом 45000 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Юдиною О.С., реєстровий номер 2830, які відповідач зобов'язався повернути до 06.06.2013 року без відсотків. Але на час звернення з позовом до суду відповідачем позичена сума коштів повернута не була.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь суму боргу в розмірі 1 030 679,33 грн., 3% річних в розмірі 76 916,68 грн. та 675 095,19 грн. - індекс інфляції, та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 517 359, 70 грн. в рахунок виконання договору позики від 07.12.2012 року, що згідно курсу НБУ станом на 02.12.2016 року є еквівалентом 19 435 доларам США. Стягнуто 752 011,87 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, з яких: 76 916,68 грн. - 3% річних та 675 095,19 грн. - індексу інфляції. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 6 090 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначив наступне. Судом першої інстанції помилково було прийнято до уваги той факт, що договір позики від 07.12.2012 року було укладено в іноземній валюті. П.1 вказаного договору містить чітке визначення суми боргу у розмірі 369 000 грн. Відповідно до договору іпотеки від 07.12.2012 року відповідач ОСОБА_2 в рахунок повернення суми боргу передав позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. На момент розгляду справи вказана квартира позивачем ОСОБА_4 була продана, за кошти, які значно вище суми боргу за договором позики від 07.12.2012 року. При цьому, різницю між сумою позики та суми отриманою від продажу квартири позивач відповідачу не повертав. Вказаним обставинам, судом першої інстанції не було надано належної оцінки. При ухвалені оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не були прийнята до уваги роз'яснення Верховного Суду України викладені у постанові Пленуму від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ при визнання правочинів недійсними» та не враховано те, що позивач, відповідно до норм чинного законодавства не мав ліцензії щодо купівлі - продажу іноземної валюти, у зв'язку з чим не мав права надавати відповідачу кошти в іноземній валюті в якості позики.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 369 000 грн., що за домовленістю сторін на дату підписання договору було еквівалентно 45 000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути цю грошову суму позивачу в строк по 06.06.2013 року. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Юдиною О.С., реєстровий номер 2830 (а.с. 11).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, 07.12.2012 року між ОСОБА_4, з однієї сторони та ОСОБА_5, з іншої сторони, було укладено нотаріально-посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого в рахунок повернення суми боргу в розмірі 369 000,00 грн. позивачу ОСОБА_4 було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 117).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з положень ст.1049 ЦК України та прийшов до висновку, що з урахуванням реалізації предмету іпотеки та курсу валют на момент розгляду справи не повернута сума позики у відповідача ОСОБА_2 становить 517 359,70 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача, у зв'язку з тим, що позичальником не були своєчасно і належним чином виконані умови договору позики від 07.12.2012 року. Виходячи з вимог ст.1050 ЦК України прийшов до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суд першої інстанції, оскільки такі висновки не підтвердженні матеріалами справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками,а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку,що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший процент не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.5.4.2 укладеного сторонами Договору іпотеки та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О.С., Іпотекодержатель може задовольнити забезпечені Іпотекою вимоги шляхом продажу предмету іпотеки (а.с.119).

Відповідно до договору купівлі - продажу від 26 лютого 2016 року ОСОБА_4 було продано предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 за 632 000,00 грн.(а.с. 114-116).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 7 Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобов'язання припиняється відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Із змісту укладеного між сторонами 07.12.2012 року договору позики видно, що відповідач на виконання цього договору отримав 369 000 грн. і саме цю суму зобов'язався повернути. Про отримання відповідачем грошових коштів за договором позики в іноземній валюті в матеріалах справи будь - які докази відсутні.

Відповідно до п.5.4.2 укладеного сторонами Договору іпотеки та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О.С., Іпотекодержатель може задовольнити забезпечені Іпотекою вимоги шляхом продажу предмету іпотеки (а.с.119).

Відповідно до договору купівлі - продажу від 26 лютого 2016 року ОСОБА_4 було продано предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 за 632 000,00 грн.(а.с. 114-116).

З урахуванням того, що позивачем ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 26.02.2016 року було реалізовано предмет іпотеки за 632 000 грн. і, таким чином, задоволено зобов'язання ОСОБА_2 за договором позики від 07.12.2012 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_4 щодо стягнення суми боргу за договором позики від 07.12.2012 року. Відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Клопотання в апеляційній сказі щодо закриття провадження у справі не підлягає задоволенню, у зв'язку з тим, що відсутні підстави, передбачені вимогами ст.205 ЦПК України для закриття провадження у справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволені позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -