Справа № 137/2175/15-ц Провадження № 22-ц/772/1320/2017Головуючий в суді першої інстанції Білик Н. В.
Категорія 52 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Якименко М.М. ,

суддів: Ковальчука О.В., Іващука В.А.,

при секретарі: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав , встановлення опіки та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Літинського районного суду Вінницької області перебувала вказана цивільна справа.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вказала , що вона є двоюрідною тіткою малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка з кінця 2014 р проживає із позивачем та її чоловіком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 в якості члена родини.

Батьками малолітньої дитини є відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Відповідач являється двоюрідною сестрою ОСОБА_2 по лінії її матері ОСОБА_8.

Рішенням Вінницького районного суду від 04.07.2014 року було задоволено позов Служби у справах дітей Вінницької міської ради в інтересах ОСОБА_3 щодо відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав і передачі малолітньої ОСОБА_3 на виховання її батьку - відповідачу у справі, хоча на час ухвалення судом рішення вихованням дитини вже займалася її бабуся ОСОБА_10.

Після ухвалення рішення відповідач написав письмову заяву на ім'я ОСОБА_11 про передачу їй своєї дочки на тимчасове виховання і виїхав у невідомому напрямку. З тих пір батько дитини в Україну не повертався, жодним чином не приймає участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Тому після звернення ОСОБА_2 до Органу опіки і піклування Літинської райдержадміністрації Вінницької області, комісією було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 .

Мати, ОСОБА_4, від народження дитини залишила її на виховання бабусі ОСОБА_11, 1953 р.н., матеріальної допомоги на утримання дочки також не надавала , постійно висловлювалась, що хоче позбутися своєї дитини.

Рішенням Вінницького районного суду від 04.07.2014 року встановлено факт неодноразового вчинення ОСОБА_4 протиправних дій, спрямовані на позбавлення дитини. А саме 11.10 2013 р. вона залишила в одному з дворів мікрорайону «Вишенька» на сторонніх жінок свою малолітню доньку, а сама втекла без наміру повернутися. 26.03.2014 р. вона привезла доньку до Вінницького обласного спеціалізованого будинку з ураженням центральної нервової системи та порушеннями психіки та залишила її там на працівників харчоблоку зі словами: «Заберіть її, а то я її вб'ю». Факт неналежного ставлення до виконання батьківських обов'язків підтверджувався поясненнями свідків та листом Вінницького міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 31.03.2014 року . Суд, розглядаючи справу ,прийшов до переконання, що «...існує реальна загроза життю та здоров'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок неадекватної поведінки та відсутності догляду за нею з боку матері».

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 внаслідок хвороби померла. Позивачка забрала її в свою сім'ю в грудні 2014 року і з того часу опікується , доглядає, забезпечує і виховує малолітню ОСОБА_3.

За все життя дочки, мати , як це встановлено рішенням суду від 04.07.2014, всіляко уникала виконання батьківських обов'язків щодо своєї дитини, створювала реальну загрозу її життю.

Так, знаходячись у стані вагітності, вона шукала кому продати свою дитину в м. Вінниця та в м. Києві. В пологовому будинку написала відмову від ОСОБА_3. Проте бабуся ОСОБА_11 довідавшись про це, забрала онуку до себе. Деякий час ОСОБА_11, відповідачка і ОСОБА_3 мешкали в м. Вінниці Як було встановлено судом ОСОБА_4 «часто виявляла незадоволення необхідністю постійно перебувати разом з дитиною та турбуватися про неї, систематично перекладала виконання своїх обов'язків на свою матір та батька дитини. Часто поведінка ОСОБА_4 по відношенню до дитини та до оточуючих була дивна, неадекватна, іноді навіть агресивна. Також відповідачем неодноразово застосовувалось фізичне насильство по відношенню до своєї матері, яка постійно займалася вихованням та доглядом її малолітньої доньки». З народження дочки відповідач не витратила жодної копійки на власну дитину. Усі гроші з допомоги при народженні дитини у розмірі 29160 грн. та з допомоги по вагітності та пологах вона витратила виключно на себе.

Відповідно до висновку № 723- 1/31 від 04.12.2015 року органу опіки та піклування Літинської райдержадміністрації Вінницької області визнано за доцільне позбавити батьківських ОСОБА_4 прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_3.

Вказані обставини вимусили ОСОБА_2 звернутися до суду із позовом, в якому вона просить позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити її опікуном племінниці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати з ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання племінниці у твердій грошовій сумі в розмірі 389,00 гривень з врахуванням індексації , але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року позов було задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено ОСОБА_2 опікуном племінниці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з відповідачів на користь позивача аліменти на утримання дитини по 410,00 гривень з кожного щомісячно з врахуванням індексації, починаючи з 14.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення суми в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодилась з таким рішенням ОСОБА_4 та подала заяву про його перегляд.

Ухвалою Літинського районного суду вінницької області від 30.03.2017 року заява була залишена без задоволення.

ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаюсь на порушення судом норм процесуального та матеріального права, на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду в частині задоволення позову щодо неї про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав, а щодо аліментів скасувати і ухвалити нове відповідно до заявлених позовних вимог.

В судове засідання не з'явилась.

В свою чергу позивач подала заперечення, в яких просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представників, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає, але не в повній мірі.

Задовольняючи позов щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо її доньки, суд першої інстанції виходив із установлених судовим рішенням обставин про протиправну та спрямовану на позбавлення життя дитини поведінку ОСОБА_4 , існування реальної загрози життю та здоров»ю дитини , в наслідок неадекватної, агресивної поведінки та відсутності догляду за дитиною( рішення Літинського районного суду Вінницької області від 04.07.2014 року про відібрання дитини ОСОБА_3 від матері ОСОБА_4 і передачі її на виховання батьку ОСОБА_5). А також із того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріально не утримує , не турбується її моральним розвитком , що в свою чергу, як правильно зробив висновок суд, негативно впливає на її розвиток.

Такі висновки суду узгоджується з диспозицією п.2 ч.1 ст. 164 СК України, яка передбачає , як підставу для позбавлення батьківських прав - ухилення батьків від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

З таким висновком погоджується колегія суддів, адже таке вирішення справи насамперед є в інтересах малолітньої дитини і направлено на захист її прав та відповідає положенням ст. 3 ЦК України про загальні засади цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність.

Вирішуючи це питання, суд правомірно взяв до уваги висновок служби у справах дітей Літинської райдержадміністрації Вінницької області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо її малолітньої дочки і призначення опікуном дитини ОСОБА_2

В ході апеляційного розгляду позивач пояснила, що ОСОБА_4 ні після ухвалення рішення , яке є предметом апеляційного оскарження, ні після подачі нею апеляційної скарги дитиною не цікавиться. Додала, що володіє інформацією, що другу дитину, яку відповідач народила 6 місяців потому, остання має намір продати на внутрішні органи.

Прийшовши до висновку про позбавлення батьківських прав відповідача , суд правильно прийшов до висновку про одночасне вирішення питання про стягнення з неї аліментів на утримання дитини, що прямо передбачено ч.2 ст. 166 СК України.

Однак колегія суддів не погоджується із розміром присуджених судом аліментів, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 389,00 гривень з врахуванням індексації, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Будь яких заяв щодо збільшення розміру позовних вимог матеріали справи не містять.

Отже ,визначаючи аліменти у розмірі 410,00 гривень, суд фактично вийшов за межі позовних вимог.

Мотивуючи свій висновок щодо розміру аліментів, суд першої інстанції керувався ч.2 ст.182 СК України і не звернув увагу, що ч. 2 ст. 182 СК України не застосовуються при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що прямо передбачено цією нормою.

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому приймаються до уваги судовою колегією.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів, але при вирішення питання щодо їх розміру, вийшов за межі позовних вимог, рішення в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру присуджених аліментів з 410,00 гривень до 389,00 гривень.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_4 хвороби (шизофренії), що в свою чергу, як вона вважає, виключає можливість позбавлення її батьківських прав, посилаючись при цьому на п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Наявні матеріали справи не містять належного та допустимого доказу щодо наявності у ОСОБА_4 душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання. Ксерокопія довідки, яка була надана відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення, не доводить такого факту, адже в цій довідці міститься інформація тільки про те, що ОСОБА_4 знаходиться на диспансерному обліку в Комунальній установі Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради «Міський психіатричний диспансер».

Крім того, колегія суддів виходить із того, що діюче законодавство, зокрема і спеціальна ст.164 СК України, не передбачає підставу для виключення можливості позбавлення батьківських прав при наявності хвороби, на яку, як стверджує відповідач вона хворіє.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому до уваги колегією суддів не приймаються.

На підставі викладеного та керуючись ст.164, 166, 182, 184, 243, 244, ст.ст. 60, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року про задоволення позову ОСОБА_2 і інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення аліментів змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 410,00 гривень до 389,00 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: