Провадження № 22-ц/773/464/17 Категорія: 48 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Стрільчука В.А.

секретар Концевич Я.О.

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 110 000,00 гривень, що становить 1/2 вартості автомобіля марки Volkswagen Transporter Т5, тип транспортного засобу - мікроавтобус пасажирський, білого кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1 100,00 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що дане рішення є незаконним у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього 57003,65 грн., як половину вартості автомобіля.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який на даний час розірвано. За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно нажили майно, а саме: автомобіль марки Volkswagen Transporter Т5, тип транспортного засобу - мікроавтобус пасажирський, білого кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 виданого 31.12.2007 року, із зазначенням ОСОБА_3 має право користуватися (а.с. 10-11).

Встановлено, що у 2016 році відповідач продав автомобіль. При відчуженні автомобіля він не погоджував продажної ціни із позивачем, як співвласником цього майна.

Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 від 10.12.2016 року вартість спірного автомобіля становить 270870 грн.

Згідно ст.ст.60,61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Отже, з огляду на те, що спірний автомобіль придбаний сторонами у період шлюбу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо його правового режиму, встановивши, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про регулювання спірних правовідносин положеннями ст. 364 ЦК України, вірно визначив розмір грошової компенсації вартості частини автомобіля.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що дійсна вартість спірного автомобіля на день його продажу становить 164877,30 грн., а тому суд повинен був виходити саме з такої вартості, не заслуговує на увагу, оскільки у разі поділу майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідач не погоджував продажної ціни автомобіля з позивачем, тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв до увагу його ціну на час розгляду справи, а не на час його відчуження. З наведених підстав клопотання відповідача та його представника про допит свідків з метою підтвердження ціни, за якою був проданий автомобіль, апеляційним судом відхилене як таке, що не стосується предмета доказування.

Судом першої інстанції при визначенні розміру грошової компенсації враховано ту обставину, що позивач частково одержала грошову компенсацію за належну їй частку в спірному автомобілі у розмірі 25 435 грн. Належних і допустимих доказів про сплату відповідачем більшої суми, останній суду не надав. Інші доводи апелянта в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними та зводяться до суб'єктивної оцінки обставин справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: