АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1957/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/786/17 Доповідач - Костів О.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Бершадська Г. В., Сташків Б. І.,

при секретарі - Рожук О.О.

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 звернувся до Кременецького районного суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 29 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №1907/0908/76-261, згідно якого ОСОБА_7 отримав кредитні кошти у розмірі 42500.00 дол. США з розрахунку 11.9% річних за користування кредитом на строк до 29 вересня 2037 року. Виконання ОСОБА_7 зобов'язань було забезпечено договорами поруки № 1901/76-261-р-1, 1901/76- 261- р-2, 1901/76-261-р-3, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно яких останні поручилися перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Свої договірні зобов'язання ОСОБА_7 виконував неналежним чином, в результаті чого станом на 28 липня 2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_7 перед банком за договором становить 812106.50 грн. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимог, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №1907/0908/76-261 від 29 вересня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7, перейшло до ПАТ «Дельта банк», у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 812106.50 грн.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

ПАТ «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 подав на рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував ч.2 ст.1050 ЦК України, оскільки порушення зобов'язання з боку позичальника не являється зміною строку виконання зобов'язання. Крім того, порушення зобов'язання позичальником надає право кредитору вимагати повного дострокового погашення заборгованості. Просив рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідачів ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, виходячи із наступних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано доказів про графік погашення заборгованості позичальником ОСОБА_7 та коли саме пред'являлася до нього вимога про повернення заборгованості, як це передбачає п.3.10 кредитного договору. Крім цього, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання та повинен був пред'явити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від дати, яка надала йому таке право, однак цього не зробив.

Однак, з таким висновком колегія суддів погоджується не повністю.

Відповідно до ст.ст.213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справі згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно з кредитним договором від 29 вересня 2008 року № 1907/0908/76-261, ОСОБА_7 отримав кредитні кошти у розмірі 42500.00 дол. США з розрахунку 11.9 % річних за користування кредитом на строк до 29 вересня 2037 року.

З договорів поруки від 29 вересня 2008 року № № 1901/76-261-р-1, 1901/76-261-р-2, 1901/76-261-р-3, укладених між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що відповідачі поручилися перед кредитором за виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № 1907/0908/76-261.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № 1907/0908/76-261, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7, перейшло до ПАТ «Дельта банк».

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 липня 2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_7 перед банком за договором становить 812106.50 грн., яка складається з наступного:

- 747245.61 грн. - сума заборгованості за кредитом;

- 64860.89 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Із копії досудової вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 13 серпня 2015 року №31.4-08/4752/15, надісланої на адресу поручителя ОСОБА_5, вбачається, що позичальник за кредитним договором належним чином не виконував умов договору про повернення коштів й станом на 28 липня 2015 року прострочена (поточна) заборгованість становить 4015.58 дол. США, яку просили даного поручителя погасити.

Окрім цього, банк попередив, що у випадку невиконання зазначеної вимоги він залишає за собою право на стягнення загальної суми заборгованості, яка станом на 30 липня 2015 року становить 36809.73 дол. США та 10126.96 грн.

Аналогічна вимога надсилалася ОСОБА_6 від 13 серпня 2015 року № 31.4-08/4751/15.

Про надсилання вказаним відповідачам даних вимог свідчить реєстр №18.08.2015/01 (зданих через Київ-014 - 18 серпня 2015 року поштових відправлень відправником ПАТ «Дельта Банк»).

Представником позивача в апеляційній скарзі долучено до матеріалів справи графік погашення заборгованості позивальником (додаток № 1 до кредитного договору), яким передбачено щомісячні ануїтетні платежі в розмірі 122.00 дол. США, довідку від 25 березня 2016 року № 05-3254411 про порядок погашення позичальником боргу, строки та розмір платежів та розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Згідно із розрахунком заборгованості та згаданою довідкою ОСОБА_7 порушив умови кредитного договору щодо повернення коштів, а саме - тіла кредиту, сплативши 08 квітня 2014 року лише 04.11 дол. США із 122.00 дол. США, які передбачені графіком погашення, а після 08 жовтня 2014 року тіло кредиту останнім не погашалося взагалі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що сторони визначили як строк дії договору ? до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними (пункт 10.9 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту ? до 29 вересня 2037 року (пункт 1.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів (пункт 1 кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ? до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Як убачається з вимог кредитного договору, п.3.9. якого передбачено право банку на дострокове виконання боржником зобов'язань у разі порушення останнім строків щомісячних платежів, встановлених п.3.1. договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальнику у порядку, передбаченому п.3.10 договору.

Відповідно до п.3.10 договору, у випадках порушення умов п.3.9 цього договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється банком у письмовому вигляді та підлягає виконанню в повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника.

Також, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

ОСОБА_6 з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договорами поруки відповідальність поручителів наступає у разі не виконання позичальником умов основного зобов'язання за першою вимогою банку протягом п'яти календарних днів, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

ОСОБА_6 із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так ,само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16.

ОСОБА_6 з тим, суд першої інстанції викладеного не врахував, не взяв до уваги, що банк має право на звернення з вимогою про дострокове повернення суми боргу, а не обов'язок, та дійшов помилкового висновку про те, що строк повернення коштів було змінено.

Таким чином, висновки суду про зміну кредитором строку виконання основного зобов'язання не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

ОСОБА_6 із тим, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження того, що до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договорами поруки.

З матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором від 29 вересня 2008 року №1907/0908/76-261, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7, перейшло до ПАТ «Дельта банк».

При подачі позовної заяви позивачем долучено лише 1-3, 6-7, 28-29 аркуші вказаного договору, а також Витяг з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ Сведбанк та ПАТ Дельта Банк від 25 травня 2012 року, згідно якого зазначено про передачу до нового кредитора прав вимоги за кредитним договором від 29 вересня 2008 року на суму 42500 дол. США, фактичний розмір заборгованості 37109.44 дол. США (позичальник ОСОБА_7). Зобовязання за даним кредитним договором забезпечені договором іпотеки від 29 вересня 2008 року. Іпотекодавець - ОСОБА_7.

Жодних даних про передачу за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року, який укладений між ПАТ Сведбанк та ПАТ Дельта Банк, прав вимог за договорами поруки від 29 вересня 2008 року № № 1901/76-261-р-1, 1901/76-261-р-2, 1901/76-261-р-3, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, позивачем надано не було.

Апеляційним судом, у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, згідно з якою суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, а також ч.2 ст.64, ст.ст.130, 303, 315 ЦПК України, надано можливість представнику апелянта надати докази в підтвердження своїх позовних вимог, які позивач не мав можливості подати в суді першої інстанції.

В звязку із наведеним представником апелянта надано в апеляційний суд наступні документи:

- розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року на 4 арк. (на день предявлення позову);

- розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 28 грудня 2015 року на 4 арк. (на день винесення рішення);

- повний текст Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року на 30 арк.;

- виписка по рахунку на 50 арк.

Відповідно до ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав щодо нього у зобов'язанні.

В п.1.1 розділу 1 Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ Сведбанк та ПАТ Дельта Банк від 25 травня 2012 року, Визначення термінів та тлумачення визначено, що ОСОБА_8 приймання-передачі Прав вимоги означає письмовий акт, яким документально оформлюється фактична передача Прав вимоги від Продавця до ОСОБА_8 та який укладається між Продавцем та ОСОБА_8 українською мовою за формою, що суттєво відповідає формі, наведеній у додатку ІІІ.

Згідно п.2.3 вказаного Договору Права вимоги переходять від Продавця до ОСОБА_8 (далі Відступлення), та обовязки Продавця передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та ОСОБА_8 приймання-передачі Прав вимоги. Обовязок Продавця передати Права вимоги ОСОБА_8 та підписати ОСОБА_8 приймання-передачі Прав вимоги залежить від отримання Продавцем повної суми Загальної Купівельної ціни у Дату підписання.

Однак, жодних належних та допустимих доказів в підтвердження того, що до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договорами поруки від 29 вересня 2008 року № № 1901/76-261-р-1, 1901/76-261-р-2, 1901/76-261-р-3, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, зокрема, ОСОБА_8 приймання-передачі Прав вимоги, апелянтом суду не надано.

Крім того, з наявних в матеріалах справи копій досудових вимог уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» направлених на адресу поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, підтверджено лише факт про надсилання відповідачам даних вимог, згідно реєстр № 18.08.2015/01 (зданих через Київ-014 18 серпня 2015 року поштових відправлень відправником ПАТ «Дельта Банк»), однак доказів про отримання вказаних вимог позивачем не надано.

Вищевказані вимоги-повідомлення позивача до відповідачів про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність її дострокового погашення в стислі терміни не містять інформації про попереднє письмове повідомлення боржників про заміну кредитора у зобов'язанні. Матеріали справи також не містять належних доказів на підтвердження таких обставин.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо необхідності відмови в задоволенні позову через ненадання банком доказів про графік погашення заборгованості позичальником ОСОБА_7 та зміну кредитором строку виконання основного зобов'язання не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, оскільки ПАТ «ДельтаБанк» не надано належних та допустимих доказів у підтвердження того, що них перейшло право вимоги за договорами поруки.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9