Справа № 156/1056/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Шумський А.А.
Провадження № 22-ц/773/648/17 Категорія: 81 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретар Черняк О. В.,

з участю:

боржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, стягувач - ОСОБА_3, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

15 серпня 2014 року старший державний виконавець ВДВС Іваничівського районного управління юстиції Волинської області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому зазначає, що у відділі ДВС перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-5668/10, виданий 12 листопада 2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем вжито заходів для примусового виконання рішення суду, однак боржник ухиляється від його виконання. У зв'язку з наведеним державний виконавець просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2014 року подання державного виконавця задоволено. Постановлено тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя с. Топилище Іваничівського р-ну Волинської області у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх аліментних зобов'язань.

Не погодившись із постановленою судом ухвалою, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу з підстав в ній наведених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що незаборонені законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналогічні положення містяться в п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 30 листопада 2016 року.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у випадку ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено ст. 377-1 ЦПК України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні ВДВС Іваничівського районного управління юстиції Волинської області знаходиться виконавчий лист № 2-5668/10 виданий 12 листопада 2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Постановою головного державного виконавця Іваничівського районного управління юстиції Волинської області ОСОБА_5 від 14 грудня 2011 року відкрито виконавче провадження (ВП № 30358975) з виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 6).

Станом на 01 вересня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становила 23121,75 грн. (а.с. 3).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду ОСОБА_1 не виконується, заборгованість не сплачена, боржник не працює, а тому виїзд останнього за кордон унеможливлює виконання рішення суду.

Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням, доведення якого є обов'язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, в матеріалах даної справи немає і судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів, з яких він вважав такий факт встановленим.

Доказів вжиття державним виконавцем заходів для примусового виконання рішення, а також доказів того, що ОСОБА_1 не з'являється на виклики державного виконавця матеріали справи не містять.

Застосування обмежень у праві виїзді за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про необхідність задоволення подання державного виконавця і необґрунтовано встановив щодо боржника ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки наведені у поданні обставини і додані до нього документи не свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, а подання державного виконавця є безпідставним і необґрунтованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити ухвалу про відмову в задоволенні подання головного державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317, 319, 377-1 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2014 року в даній справі скасувати.

В задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції Волинської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді