Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3682/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 50 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів: Коломієць О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 лютого 2017 року

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом, вимоги якого в подальшому уточнила (а.с.20-22) та зазначила, що перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2014 року, від якого мають спільного сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Син перебуває на її повному утриманні, оскільки батько ухиляється від надання допомоги в добровільному порядку. Зазначає, що ОСОБА_3 хоча офіційно не працює, проте має мінливий дохід, а також отримує пенсію по інвалідності. Інших зобовязань та стягнень за виконавчими документами відповідач не має. Виходячи із наведеного, просила суд стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 1200 грн. з урахуванням індексації до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи із 21.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. В решті вимог відмовлено та вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення скасувати в частині вирішення спору щодо стягнення аліментів на дитину, та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів на утримання сина до 623,50 грн. Зокрема зазначає, що він звільнився із роботи 30.06.2016 року, іншого доходу крім пенсії по інвалідності не має. Крім того, йому як інваліду 3-ї групи протипоказана важка фізична праця відповідно до висновку МСЕК.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Виходячи із положень ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У Постанові Верховного суду України по справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі із 22.11.2014 року (а.с. 7), від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

На даний час позивач та відповідач проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Оскільки відповідач у добровільному порядку в достатній мірі не надає кошти на утримання сина та дружини, тому остання звернулася до суду із даним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 не працює (а.с.72), але отримує пенсію по інвалідності, так як є інвалідом 3-ї групи (а.с.50). Відповідач на утриманні інших осіб та зобовязань за виконавчими листами не має.

Відповідач є обмежено працездатним (а.с.39-40), разом з тим, доказів щодо неможливості працевлаштуватись на посильну йому роботу він не надав. До 30.06.2016 року відповідач працював на посаді заступника директора ТОВ СНК «Селена», звільнився з роботи за угодою сторін (а.с.49).

Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності стягнення аліментів на утримання дитини, проте не в повній мірі взяв до уваги вказані норми сімейного законодавства та обставини, які враховуються при визначенні виду і розміру аліментів. Так, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд 1-ї інстанції не врахував, що хоча ОСОБА_3 не працює, проте отримує регулярний дохід у вигляді призначеної йому пенсії по інвалідності у розмірі 1247 грн., тому розмір аліментів, що підлягають стягненню, має визначатись у частці від його доходу згідно вимог ч.1 ст.183 СК України.

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/2 частини його доходу, починаючи із 21.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому колегія суддів виходить з того, що матір дитини, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, позбавлена можливості працювати і тим самим забезпечувати як дитину так і себе. Дитина періодично хворіє в звязку із чим потребує медикаментозного лікування, витрати по якому несе позивачка (а.с.74-83). Колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів відповідає матеріальному стану відповідача, який фактично погодився на сплату аліментів у даному розмірі /1247 грн. : 2 = 623,50 грн / (а.с.96), а також не порушує права та інтереси неповнолітнього сина.

В решті рішення не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 лютого 2017 року скасувати в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути із ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно, починаючи із 21.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: