АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/735/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг , -

в с т а н о в и л а :

15 вересня 2016 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг, посилаючись на те, що їй належить 1 / 2 частина квартири АДРЕСА_1, а інша частина квартири у частці 1/ 2 належала відповідачу ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 травня 2008 року.

16 лютого 2016 року ОСОБА_6 подарував належну йому частину квартиру ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_7 вказує в позові, що КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» було нараховано за послуги централізованого теплопостачання на опалювальну площу 70 кв. м. спільної з відповідачем квартири за період з жовтня 2012 жовтень 2015 року в розмірі 8087,39 грн., а за грудень 2015 року -737,34 грн., а всього 8824,73 грн. За послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій оплата по спільній з відповідачем квартирі щомісячно складає 108,60 грн., яку позивач сплачує сама, а тому всього за період з 29 травня 2008 року по 16 лютого 2016 року оплата за вказані послуги склала 10099,80 грн.

Уточнивши позовні вимоги позивач ОСОБА_7 вказала, що відповідач ОСОБА_6 не виконував обовязку щодо участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, завдав своїми неправомірними діями їй моральної шкоди, тому просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь 13020,70 грн. безпідставно збережених грошових коштів та моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 12 959,16 грн. понесених витрат по оплаті комунальних послуг.

В решті вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір в сумі 551,20 грн. в дохід держави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків про те, що в 2014 році він передав ОСОБА_7 кошти в сумі 7500 грн. та в 2015 році в сумі 3500 грн. для оплати комунальних послуг, а також безпідставно не застосував строк позовної давності. Просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову в сумі 1959,16 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не повністю.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та стягуючи із відповідача 1/ 2 частину витрат на утримання спільного майна, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач заперечила факт оплати відповідачем заборгованості у вказаному відповідачем розмірі та доводи відповідача про передачу позивачці в позасудовому порядку 11000 грн. не підтверджені в судовому засіданні переконливими обєктивними доказами. Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки не підтвердити конкретну сума коштів, яка була передана відповідачем в їх присутності позивачу. За таких обставин відсутні підстави для доведеність факту повного чи часткового відшкодування відповідачем понесених позивачкою витрат на утримання спільного майна. Суд також дійшов висновку, що дії відповідача по передачі коштів позивачу свідчили про визнання відповідачем боргу за утримання спільного майна, тому трирічний строк позовної давності був перерваний і не сплинув на час предявлення позову у вересні 2016 року.

Колегія суддів вважає, що повністю погодитись з висновками суду неможливо за встановлених судом обставин справи, оскільки суд першої інстанції безпідставно вважав перерваним строк позовної давності, так як дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо повного стягнення понесених витрат на комунальні послуги, відхиливши доводи відповідача, що ним надавались кошти за сплату комунальних послуг в 2014 році та в 2015 році позивачу, а тому дані висновки є суперечливими.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 15 березня 2002 року (а. с. 4), інша частина квартири у частці 1/2 належала відповідачу ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 травня 2008 року (а. с. 3). Квартира двокімнатна, загальною площею 72,4 кв. м.

16 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_6 відчужив належну йому частину квартири на підставі договору дарування ОСОБА_8 (а. с. 3)

Відповідно до оборотної відомості нарахувань та оплат по о/р №59980039 за послуги централізованого теплопостачання (гаряче водопостачання) КП "Черкаситеплокомуненерго" по квартирі 39 по вул. Л.Українки у м. Черкаси за період з грудня 2009 року по січень 2017 року оплачено 18251,17 грн.

Відповідно до оборотної відомості нарахувань та оплат по ОСББ «Домовик» по квартирі 39 по вул. Л.Українки у м. Черкаси за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з травня 2008 року по січень 2017 року оплачено 7667,16 грн. (8*57,92 + 695,04 + 752,96 + 2*868,80 + 3*1303,20 + 108,60).

Частиною ч. 4 ст. 319 ЦК України, яка регламентує здійснення права власності, визначено, що власність зобов'язує.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 360 ЦК України, яка регулює утримання майна, що є у спільній частковій власності, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов'язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За замістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У відповідності до п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги.

Правовідносини між підприємствами водопостачання та споживачем води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 р., пунктом 30 яких, також, передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Таким чином, ОСОБА_6 як власником 1/2 частини квартири № 39, за адресою: вул. Лесі Українки, буд. 6, м. Черкаси, не спростував факт, що він особисто не сплачував кошти на рахунки підприємства, які надавали комунальні послуги, отже є споживачем цих послуг нарівні з позивачем, тому зобов'язаний був утримувати свою власність.

18 жовтня 2016 року ОСОБА_6 у своїх запереченнях проти позову заявив про пропуск позивачем строку позовної давності та зазначив, що він передав ОСОБА_7 у квітні 2014 року 7500,00 грн. на оплату комунальних послуг у присутності свідків, а у жовтні 2015 року 3500,00 грн.

Однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для того, щоб вважати доведеним факт повного чи часткового відшкодування відповідачем понесених позивачем витрат на утримання спільного майна, оскільки належних та допустимих доказів про надання відповідачем грошових коштів позивачу матеріали справи не містять.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено ОСОБА_6, є підставою для часткового задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування витрат за сплату позивачем комунальних послуг в межах трирічного строку позовної давності.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги щодо застосування строку позовної давності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів критично відноситься на посилання апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків, про те що в 2014 році він передав позивачу ОСОБА_7 кошти в сумі 7500 грн. , а в 2015 році в сумі 3500 грн. для оплати комунальних послуг, оскільки дані доводи не підтверджено належними та допустимими доказами і не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов безпідставно не застосував строк позовної давності до даних відносин, чим порушив вимоги матеріального права.

Також суд дійшов суперечливих висновків, не визнаючи належними доказами доводи відповідача, що ним передавались кошти в 2014 році та в 2015 році позивачу при свідках , не зараховуючи вказані суми. Однак, посилаючись в рішенні, що саме ці обставини підтверджують визнання боргу відповідачем перед позивачем та переривають перебіг строку позовної давності.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими , які не є обґрунтованими матеріалами справи та доказами, наданими сторонами.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача ОСОБА_9 на а.с. 49 про визнання поважними причин пропуску позовної давності за захистом порушених прав позивача. Однак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення даного клопотання про поважність причин пропуску строку позовної давності, оскільки відсутні належні та допустимі докази, які б підтвердили вказані в клопотанні обставини, що можлдивл визнати поважними.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими частково, тому підлягають частковому задоволенню колегією суддів, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнення коштів з відповідача на користь позивача.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що стягненню підлягає борг за сплату комунальних послуг відповідачем в межах трирічного строку позовної давності на користь позивача в розмірі 4355, 16 гривень.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення боргу та ухваленні в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг змінити в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 понесених витрат по оплаті комунальних послуг.

Позовні вимоги ОСОБА_7 в частині стягнення витрат по оплаті комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 4355,16 грн. понесених витрат по оплаті комунальних послуг.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :