АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/836/17 Головуючий I інстанції -
Справа № 635/1375/16-ц Панас Н.Л.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів Доповідач - Міненкова Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Кісь П.В.

Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний. Від цього шлюбу мають одну неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення шлюбних відносин відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає, участі в її вихованні не приймає. Тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів починаючи зі дня звернення її до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4, були задоволені у повному обсязі і з ОСОБА_3 на користь позивачки були стягнені аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року зазначене заочне рішення було скасоване.

У серпні 2016 року позивач збільшила розмір своїх позовних вимог і просила також стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, а саме - додаткові витрати на оздоровлення та лікування доньки у розмірі 2907 грн.50 коп.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позові. В подальшому в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечувала.

Заочним рішенням від 11 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення яким стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частки від усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.02.20016 року і до досягнення дитиною повноліття. В частині позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається що суд безпідставно не прийняв до уваги доводи відповідача стосовно того, що до вересня 2015 року він з позивачкою та дочкою проживали однією сім'єю.

Крім того апелянт зазначає, що суд не мав процесуального права приймати уточнений позов ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат суд першої інстанції виходив з того, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разового, періодично або постійно.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, але не в повному обсязі, при цьому виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірвано. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком в свідоцтві про народження якої записаний відповідач (а.с.3).

Колегія суддів, вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), але відповідно до норми

Відповідач ОСОБА_3 є працездатною особою.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги доводи відповідача стосовно того, що до вересня 2015 року він з позивачкою та дочкою проживали однією сім'єюне спростовують висновків суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням від 07 жовтня 2010 року стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з 14.12. 2009 року.

Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позовні вимоги позивачкою були пред'явлені в грудні 2009 року. З постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.11 2010 року вбачається, що заява про примусове виконання рішення була подана 25.11.2010 року (а.с.87). З матеріалів справи вбачається, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату направлена на адресу Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області 22.12.2015 року №- вих. 10194 . В постанові зазначена заборгованість станом на 22.12. 2016 року (а.с.36).

Враховуючи те, що заява про стягнення аліментів була подана в грудні 2009 року суд обґрунтовано в рішенні зазначив про стягнення аліментів саме з цього часу, так як це відповідає вимогами ст. 191 СК. Встановлення строку сплати заборгованості, звільнення від сплати заборгованості за аліментами передбачено ст.. 197 СК. Посилання апелянта на те, що він проживав разом з позивачкою та утримував дитину і не знав про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, та про те, що узнав про це після того як до бухгалтерії за містом його роботи надійшла постанова про стягнення заборгованості та аліментів не є підставою стягувати аліменти з час надходження постанови за місцем роботи відповідача так як законом визначений строк з якого часу повинні стягувались аліменти. Інше повинно доводитись шляхом пред'явлення інших позовних вимог.

Стовно доводів апеляційної скарги, що суд не мав процесуального права приймати уточнений позов ОСОБА_4, судова колегія, зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Оскільки заочне рішення від 07.10.2010 року скасовано ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року справу розпочато слуханням заново, а тому суд правомірно прийняв заяву ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог.

Між тим, колегія суддів вважає, що ці позовні вимоги не є доведеними так як відповідно до частини 2 ст. 185 СК розмір участі одного із батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У першу чергу оцінюються особливі обставини, якими викликані додаткові витрати, а також обставини передбачені в ст. 182 СК. При визначенні аліментів враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших дітей, необхідність провадити інші виплати.

Справа була розглянута у заочному провадження. Суду не було надано жодного доказу у розумінні ст. 185 СК на підтвердження участі батька у додаткових витратах на дитину, не зазначені обставини що мають істотне значення та інші докази які можуть містити інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України підставами для с касування рішення суду першої і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповно з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 в сумі 2 907 грн. 50 коп. і в цій частині в позові ОСОБА_4 відмовити

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - П. В. Кісь

Ю.А. Пономаренко