Справа № 524/9151/16-ц
Провадження №2/524/671/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача - виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права спільної часткової власності на квартиру, покладення зобовязання, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року до суду звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності на ? частину квартиру АДРЕСА_1 (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, 19 листопада 2005 року стали власниками квартири АДРЕСА_1 (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці на підставі договору міни посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від24 лютого 2016 року було виділено позивачу і відповідачу у власність по 1/2частині квартири АДРЕСА_1 (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці кожному. Однак, відповідач не визнає її право власності.

Після уточнення позовних вимог, позивач просила: - припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці; - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці; - зобовязати приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 видати ОСОБА_1 дублікат договору міни, посвідченого 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698 на квартиру АДРЕСА_1 (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці; - зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці (а.с.а.с. 2-3, 6, 50-53).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, посилаючись на обставини і підстави, зазначені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача - виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради ОСОБА_4 з позовом погодилася, не заперечувала проти його задоволення.

Відповідач приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, покладався на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, їх представників, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1991 року до 2010 року.

19 листопада 2005 року позивач ОСОБА_1 та відповідачОСОБА_5 стали власниками квартири АДРЕСА_1 (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці на підставі договору міни посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698.

Згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 лютого 2016, яке набрало чинності, позов ОСОБА_1 було задоволено.

Виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у власність кожному по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області ОСОБА_7 від 18 липня 2016 року за № 30505867 було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 (колишня вул. Щорса) в м. Кременчуці у звязку із неподання правовстановлюючих документів, а саме договору міни та рішення суду про визнання права власності на частину квартири, припинення права спільної сумісної власності.

Постановою приватного нотаріусаКременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 17 березня 2017 року було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі дублікату договору міни посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698, так як дублікат документу видається замість втраченого або зіпсованого оригіналу документа, оскільки реєстрація дублікату у Державному реєстрі речових прав виключить наявність в обігу оригіналу даного договору.

Відповідач ОСОБА_5 не надав оригінал договору міни позивачу.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У Постанові Верховного Суду України 25 листопада 2015 року (справа № 6-2333цс15), викладена правова позиція, відповідно до якої, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, судом встановлюються обставини по цивільній справі, виходячи із тих доказів, які надані сторонами.

Аналізуючи та співставляючи зібрані та надані сторонами у справі та їх представниками докази, суд приходить до переконання, що

Вбачається наявність всіх підстав для висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя виходячи із таких критеріїв.

Квартира була придбана під час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно із ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як передбачено ч. 1 ст. 71 СК України майно що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Однак, оскільки між сторонами наявний спір щодо належності майна до спільної сумісної власності та розміру ідеальних часток, то вони не позбавлені можливості звернутися у суд із позовом про визнання права власності на ідеальну частку у спірній квартирі без виділення в натурі.

При визначенні розміру часток та визнання права власності на частку у спільному майні суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, за загальним правилом у разі визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя їх частки вважаються рівними.

Оскільки квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5, відсутності між ними будь-яких домовленостей чи договорів про визначення часток у праві спільної сумісної власності, то Автозаводський районний суд м. Кременчука у своєму рішенні від 24 лютого 2016 року вважав за можливе виділити по 1/2 її частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без реального поділу та не зазначив про припинення права спільної сумісної власності на квартиру.

При цьому, спільна сумісна власність припиняється, оскільки у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виникає право спільної часткової власності, у якій визначені ідеальні частки.

З наведених підстав, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, необхідно припинити право спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру, визнавши право власності по 1/2 її частині за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 При цьому, суд враховує наявність заявлених позивачем предметів позову, що по даній справі не ставилася вимога будь-якою із сторін щодо розподілу майна подружжя, в тому числі іншого майна, а також щодо розподілу зобовязань за договорами, і тому суд не має можливості розглядати вимоги, які не заявлялися сторонами.

Крім того, необхідно зобовязати приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 видати ОСОБА_1 дублікат договору міни квартири АДРЕСА_4 (вул. Щорса) у м. Кременчуці, посвідченого 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698 та зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за кожним на 1/2 частини квартири АДРЕСА_5.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач не наполягала на стягненні з відповідачів коштів у повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 365, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 69 72 СК України, ст.ст. 14, 57 59, 88, 208, 209, 212 215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4 (колишня вул. Щорса) у м. Кременчуці.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право власності за кожним на 1/2 частини квартири АДРЕСА_5.

Зобовязати приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 видати ОСОБА_1 дублікат договору міни квартири АДРЕСА_4 ( вул. Щорса ) у м. Кременчуці, посвідченого 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698.

Зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за кожним на 1/2 частини квартири АДРЕСА_5.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним Судом Полтавської області.

Повне рішення виготовлено 21 квітня 2017 року.

Суддя: