13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., МостовоїГ.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання квартири обʼєктом спільної сумісної власності,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути із ОСОБА_5 Ѕ частину вартості квартири на її користь.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 15 серпня 2003 року по 10 липня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого ОСОБА_5 отримав в дар спірну квартиру. Разом з тим, за час спільного проживання подружжя було проведено перепланування і капітальний ремонт вищевказаної квартири, що істотно збільшило її вартість, що є підставою для визнання вказаної квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя.
Посилаючись на викладені обставини позивач просила задовольнити заявлені позовні вимоги.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК) від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відхиляючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності правових підстав для їх задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2003 року по 10 липня 2013 року.

14 листопада 2006 року за договором дарування ОСОБА_6 (мати відповідача) подарувала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1,загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 31 кв.м.

Рішенням виконкому Лубенської міської ради від 27 серпня 2009 року № 223 дозволено ОСОБА_5 здійснити добудову балкону до спірної квартири, а Лубенським територіальним управлінням інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області було надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 07/16-02-6/219 від 07 вересня 2009 року з добудови лоджії.

Відповідно до листа Департаменту ДАБІ у Полтавській області від 31 серпня 2016 року за № 1016-1-10/1834 інформація щодо прийняття в експлуатацію квартири з добудовою лоджії відсутня.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 грудня 2016 року № 75778783 площа спірної квартири складає 43,9 кв.м.

Під час розгляду справи на виконання ухвали суду було проведено будівельно-технічну експертизу (висновок від 30 листопада 2016 року № 960/961), відповідно до висновку якої ринкова вартість спірної квартири на час проведення експертизи з урахуванням будівельних характеристик станом на 14 листопада 2006 року, без врахування ПДВ, складає: за даними відповідача 304 000 грн, за даними позивача 291 580 грн. Ринкова вартість спірної квартири на час проведення експертизи з урахуванням будівельних характеристик станом на 10 липня 2013 року, без врахування ПДВ, складає: з врахуванням прибудованого балкону 421 110 грн, а без врахування прибудованого балкону - 364 340 грн.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 пояснив, що встановити весь перелік, об'єми фактично виконаних будівельних робіт по ремонту та реконструкції квартири за період з 14 листопада 2006 року по 10 липня 2013 року неможливо. Аналогічні висновки вказані експертом у своєму письмовому висновку (а.с.28, 29).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

На підставі висновку експерта від 30 листопада 2016 року за № 960/961, встановлено, що вартість спірної квартири станом на час укладення договору дарування від 14 листопада 2006 року становила 304 000 грн, а станом на час проведення експертизи - 364 340 грн.

Таким чином, вартість спірної квартири збільшилась на 16,6%, що не можна вважати істотним подорожчанням.

У справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли вірного висновку про те, що за час перебування сторін у шлюбі вартість спірної квартири істотно не збільшилась, а відтак відсутні підстави вважати її об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно вказав про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова