ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року

м. Харків

Справа № 642/2774/17ц

Провадження № 22ц/790/1576/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів -Хорошевського О.М., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

інші учасники справи:

треті особи - управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, орган опіки та піклування при адміністрації Холодногірського району у м. Харкові, виконавчий комітет Харківської міської ради

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2017 року у складі судді Ольховського Є.Б. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, орган опіки та піклування при адміністрації Холодногірського району у м. Харкові, про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - виконавчий комітет Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування батька з сином,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судовий збір у розмірі 640 грн.

В обгрунтування позову позивач зазначила, що вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 17 грудня 2015 року був розірваний. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився син - ОСОБА_3, який проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Починаючи з квітня 2015 року відповідач проживає окремо та жодного з покладених законом на батька обов'язків не виконує, ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться його успіхами та захопленнями, станом здоров'я, навчанням, не забезпечує таких базових речей, як харчування, одяг, медичний догляд, лікування; не спілкується з дитиною та не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, грубо порушуючи таким чином вимоги ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». З моменту розлучення відповідач жодного разу не намагався відвідати сина і не бачив його з того часу. Крім того, згідно рішення суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини, однак цей обов'язок ані добровільно, ані за рішенням суду відповідач не виконує, у зв'язку з чим загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 травня 2017 року склала 10944 грн. 66 коп.

Позивач зазначила також, що з 12 січня 2017 року дитина відвідує Приватний заклад «Харківський дошкільний навчальний заклад (дитячий садочок) «Антошка», який вона особисто сплачує щомісяця. Додатково дитина відвідує басейн фітнес клубу «Місто». На її прохання придбати дитині одяг або продукти харчування, відповідач відмовляє, мотивуючи це тим, що він не вважає, що це його дитина. Будь-які зустрічі з відповідачем призводять до сварок, в ході яких останній неодноразово погрожував їй, ображав та піднімав руку на неї в присутності дитини та сторонніх осіб. Взагалі, відповідач веде антиморальний спосіб життя, зловживає спиртними та наркотичними напоями, є агресивним, погрожує їй та дитині фізичною розправою. На теперішній час СВ Холодногірського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 307 КК України, в ході якого у відповідача неодноразово проводились обшуки. Крім того, відповідач постійно шантажує її та вимагає гроші за надання ним дозволу на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку чи до родичів. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Названі дії та бездіяльність відповідача згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав на дитину.

Судом до участі у справі залучено Орган опіки та піклування.

Згідно повідомлення за вих. № 107-оп від 26 жовтня 2017 року заступником голови опікунської ради Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради Тімощенко Т.М. повідомлено, що питання захисту прав та інтересів дітей, в межах наданих повноважень, здійснює Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановити наступний порядок його спілкування з малолітнім сином: 1) що вівторка з 18-00 год. до 20-00 год.; 2) що суботи з 16-00 год. до 19-00 год.; 3) на святкові та особливі сімейні дати: 01 січня - три години протягом дня; 07 січня - три години протягом дня; ІНФОРМАЦІЯ_1 в день народження сина ОСОБА_3 - три години протягом дня; ІНФОРМАЦІЯ_5 в день народження позивача, ОСОБА_2 - три години протягом дня; на свято Пасхи - три години протягом дня.

В обгрунтування зустрічного позову зазначено, що від шлюбу з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився син, ОСОБА_3, який на даний час проживає разом з ОСОБА_1 З самого народження сина він постійно приймав участь у його житті та вихованні. Після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_1 він продовжував постійно спілкуватися із дитиною: проводив багато часу з ним на прогулянках та вдома, годував, неодноразово залишався ночувати в квартирі, де син мешкає із матір'ю, часто відводив сина до дитячого садка, проводив разом із ним святкові дні (Новий рік, Різдво, день народження сина, свій день народження). Зазначив також, що син прописаний разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 де до середини травня 2017 року вони часто перебували разом. Крім того, він систематично сплачує аліменти та за можливості витрачає додаткові кошти на поточні потреби дитини. Вважає, що для хлопчика дуже важливо відчувати присутність та участь батька у своєму житті та спілкуватися з ним, син з народження знає і любить його, а тому усіма можливими способами він намагається приймати участь у його житті та розвитку, підтримувати близькі стосунки. Однак, в травні - червні 2017 року ОСОБА_1 навмисно припинила їх із сином спілкування. Його звернення щодо можливості провести час із сином вона або ігнорувала, або призначала зустріч, на яку потім не приходила з сином. Його спроби з'ясувати причини такої зміни в ставленні відповідачки до нього, як до батька дитини, та вирішити цю проблему, закінчились безуспішно. Жодних пояснень від ОСОБА_1 з приводу такої незрозумілої поведінки до цього часу він так і не отримав. Вважає, що ОСОБА_1 створює штучні перешкоди у його вільному спілкуванні із сином та участі у його вихованні, порушує його батьківські права, а також права сина, закріплені діючим законодавством.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Проти зустрічного позову заперечували та пояснили, що відповідач з моменту народження сина та до подачі позову до суду ніколи не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився його розвитком, не проявляв ніякого бажання спілкуватися з дитиною, матеріально не утримував та не піклувався про здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Лише після отримання відповідачем позову про позбавлення його батьківських прав, він почав робити вигляд що приймає участь у житті дитини. Однак, у нього відсутнє серйозне ставлення до своїх батьківських обов'язків, зустрічі з відповідачем призводять до сварок, в ході яких відповідач неодноразово погрожував, ображав та піднімав руку на неї в присутності дитини та сторонніх осіб. Просили у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Зазначили що заборгованість з аліментів виникла за підстав перерахунку виконавчою службою суми заборгованості. Пояснили, що відповідач бажає приймати участь і до недавнього часу приймав участь у вихованні свого сина, що було припинено виключно з ініціативи відповідачки, яка створює штучні перешкоди у вільному спілкуванні його із сином та участі у його вихованні, тим самим порушує батьківські права відповідача та дитини. У зв'язку з чим вважають безпідставними доводи ОСОБА_1, викладені нею в позові про позбавлення відповідача батьківських прав. Зустрічний позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому.

Представник третьої особи управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до судового засідання не з'явився, але надав до суду заяву з проханням проводити судове засідання без його участі. Зазначив також, що позовні вимоги ОСОБА_1 представник підтримує у повному обсязі, проти позовних вимог ОСОБА_2 - заперечував. При ухваленні рішення прохав врахувати інтереси дитини. Разом із заявою представником був наданий Висновок щодо недоцільності встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування при адміністрації Холодногірського району у м. Харкові про позбавлення батьківських прав задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - виконавчий комітет Харківської міської ради Харківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення часу спілкування батька з дитиною залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити його позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав та створення для нього штучних перешкод у спілкуванні з сином. Він бажає приймати участь у вихованні сина, яка була зупинена виключно з ініціативи позивача з травня 2017 року. В порушення вимог СК України умови його проживання, як батька дитини, органом опіки та піклування не обстежувались, його ставлення до дитини, участь у його вихованні та ставлення сина взагалі не з'ясовувалось, на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Харківської міської ради, на якому розглядалось питання про позбавлення батьківських прав, він не запрошувався, в зв'язку з чим був позбавлений права викласти свою позицію та надати відповідні докази.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2017 року зміні.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статей 80, 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення у повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року у справі № 642/9441/15-ц було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року у даному шлюбі народилася дитина, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 125.

Позивачка ОСОБА_1 працює на посаді юриста компанії ТОВ «Преміум Авто» та її місячний оклад складає 10000 грн., що підтверджується довідкою за вих. № 26/05 від 26 травня 2017 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 березня 2016 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18).

Із довідки за вих. № 11659 від 10 травня 2017 року старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що станом на 01 травня 2017 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складає 10944 грн. 66 коп. (а.с. 19).

Про рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів останньому було відомо, оскільки він надавав суду заяву про визнання ним позову. Станом на 01 серпня 2017 року заборгованість по аліментам складає 266 грн. 66 коп.

Неповнолітній ОСОБА_3 постійно проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 що підтверджується довідкою, виданою директором ТОВ «МІБ-Сервіс» 17 травня 2017 року, та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

З 12 січня 2017 року неповнолітній ОСОБА_3 відвідує Приватний заклад «Харківський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) «Антошка», який позивач за первісним позовом ОСОБА_1 сплачує особисто.

Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19» від 10 серпня 2017 року, де ОСОБА_3 перебуває на обліку, дитиною опікується матір. Батько дитини станом здоров'я сина не цікавився, до поліклініки з цього приводу не звертався разом з ОСОБА_3 поліклініку не відвідував.

Згідно Висновку від 16 серпня 2017 року вих. № 474 Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.Також Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за недоцільне встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина.

У висновку про позбавлення батьківських прав зазначено, що згідно з довідкою, наданою адміністрацією ПЗ «Харківський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) «Антошка» від 01 серпня 2017 року, який відвідує ОСОБА_3 з 01 лютого 2017 по теперішній час, піклуванням та вихованням дитини належним чином займається його мати ОСОБА_1, яка сплачує за перебування дитини у садку. Батько дитини ОСОБА_2, жодного разу у закладі не з'являвся, успіхами сина та станом його здоров'я не цікавився, не відвідував батьківських зборів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за первісним позовом з моменту розлучення жодного разу не намагався відвідати сина, ОСОБА_3, постійно ухилявся від своїх обов'язків по вихованню дитини та лише після подання позивачем ОСОБА_1 позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, останній почав робити дії, що можуть свідчити про участь у вихованні дитини.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення порядку участі у вихованні сина, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не виявлено обставин щодо перешкоджання ОСОБА_1 у спілкуванні позивача за зустрічним позовом з малолітнім сином або відмова ОСОБА_1 у зустрічах дитини з батьком.

Проте з висновком суду першої інстанції про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав погодитися не можна, оскільки їх суд дійшов без належного з'ясування дійсних обставин справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно із ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції не врахував вищезазначеного, та поклавши в основу свого судового рішення висновок комісії з питань захисту прав дитини від 16 серпня 2017 року про доцільність позбавлення батька батьківських прав відносно малолітньої дитини, не врахував, що вказаний висновок винесений без достатніх правових підстав, оскільки висновок має формальний характер та не враховує всіх обставин взаємовідносин, що склалися між сторонами. Висновок про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, є однобічним, поверховим та ґрунтується винятково на тих доказах, які були надані позивачем за первісним позовом. Висновок не підтверджує винуватості ОСОБА_2 в ухиленні від виконання батьківських обов'язків та не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення його батьківських прав.

Крім того, матеріалами справи не підтверджується, що перед наданням відповідного висновку органом опіки та піклування обстежувались місця проживання батьків, з'ясовувалась думка ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав та яким чином встановлювалась винна поведінка у невиконанні батьківських прав. Матеріали справи взагалі не містять належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 взагалі викликався на засідання комісії.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2. З матеріалів справи не вбачається і в ході апеляційного розгляду справи не встановлено доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо ухилення її від виховання сина, умисного і свідомого нехтування своїми обов'язками. Розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Матеріали справи не містять доказів, що несвоєчасна сплата ОСОБА_2 аліментів негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання.

Той факт, що ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 03 березня 2017 року надано дозвіл на обшук за місцем мешкання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з метою відшукання наркотичних засобів та психотропних речовин в межах порушеного кримінального провадження за ч. 1 ст. 307 КК України, не є підставою для позбавлення останнього батьківських прав та достатнім доказом для усунення останнього від спілкування (виховання) сина.

Ознак наркологічного захворювання у ОСОБА_2 не виявлено, що підтверджено Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 08 серпня 2017 року.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення порядку його участі у вихованні малолітнього сина, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

В обгрунтування позовних вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих, що ОСОБА_1 перешкоджає ОСОБА_2 у спілкування з сином. Крім того, в обгрунтування позовних вимог саме ОСОБА_2 надано фотографії, з яких вбачається що останній спілкується з сином протягом 2016-2017 років.

Той факт, що під час судового розгляду справи ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 листи щодо спілкування з сином, з урахуванням інших матеріалів справи, не є достатнім доказом підтверджуючим його позовні вимоги. З матеріалів справи не вбачається, що до звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та з зустрічним позовом ОСОБА_2, останній звертався до органу опіки з приводу вставлення порядку участі у вихованні дитини та органом опіки обстежувались його житлові умови.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, то відповідно до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2017 року змінити.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, орган опіки та піклування при адміністрації Холодногірського району у м. Харкові, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Повне судове рішення буде складено 05 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -

Судді:

Повне судове рішення складено 03 березня 2018 року.