АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/3077/17 Головуючий 1 інстанції - Масло С.П.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Шаповал Н.М.

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 рокупо справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімє'ю, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Свою заяву обґрунтовує тим, що спільне проживання однією сім'єю її та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу розпочалось у лютому 2015 року. Протягом трьох місяців сторони проживали за спільною адресою: АДРЕСА_1, після чого переїхали на нову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в якій ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає, де вони проживали разом протягом дев'яти з половиною місяців в період з травня 2015 року по 18.02.2016 року. Весь час сторони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет.

Встановлення факту проживання однією сім'єю, як зазначає заявник, має юридичне значення, так як дозволить вирішити ряд процесуальних питань у кримінальному провадженні по факту ДТП, яке мало місце за участю заявника та зацікавленої особи, зокрема, скористуватись правом подання одним подружжям заяви про закриття кримінального провадження.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 року в задоволенні заяви було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким заяву позивача задовольнити у повному обсязі.

Посилається не неповне дослідження судом матеріалів справи та наданих доказів, показання свідків.

Зазначає, що всі показання свідків із боку зацікавленої особи не спростували показання свідків із сторони заявника та фактичних обставин, які підтверджувались фотознімками, відеоматеріалами, письмовими доказами, які надавались в підтвердження заяви ОСОБА_2

Вказує, що пояснень заявника заслухано не було, що безпосередньо вплинуло на всебічність судового розгляду справи; суд обмежився лише дослідженням показань свідків, не досліджуючи інші докази по справі, що призвело до ухвалення неправомірного рішення судом першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи заявнику в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

В судовому засіданні були допитані свідки, як з боку заявника так і з боку зацікавленої особи.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що показання свідків зі сторони заявника не доводять безумовно той факт, що сторони проживали разом однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, так як той факт, що сторони на протязі року мали особисті стосунки, проживали разом на одній житловій площі, взаємно вирішували деякі побутові питання, не свідчить, що вони утворпили сім'ю, і між ними виникли взаємні права та обов'язки.

Також, до матеріалів справи в якості доказів спільного проживання були надані копії закордонного паспорту, авіабілетів та візи до Індії, диск з відео та фотознімками, які свідчать про факт спільного відпочинку ОСОБА_4 та ОСОБА_2, але зазначений факт не оспорюється. Між тим, як пояснив ОСОБА_4, допитаний як свідок, він сприймав даний відпочинок як спільну дружню подорож, яку вони оплатили також спільно.

Дійсно, сам факт спільного відпочинку сторін не може бути належним доказом їх спільного проживання.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_2

Згідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без укладання шлюбу обов'язковому доведенню є одночасна наявність таких умов: спільне проживання чоловіка та жінки, наявність у них спільного побуту, наявність між ними взаємних прав та обов'язків та їх не перебування в іншому шлюбі.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На виконання вимог вказаної норми процесуального закону, ОСОБА_2 не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів, які б давали підстави для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю.

Доводи, викладені представником заявника в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

Такого висновку судова колегія доходить з урахуванням того, що судом першої інстанції були досліджені усі докази надані сторонами. Суд висловив свою думку щодо цих доказів і зробив висновок ґрунтуючись саме на їх оцінці.

До того ж мета, з якою ОСОБА_2 звернулась до суду, не може вважатися такою, що потребує встановлення факту, що має юридичне значення в розумінні Глави 6 ЦПК України. Можливість звернення з заявою про закриття кримінального провадження, як особи, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах не можна вважати достатнім обґрунтуванням.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заяви, а апеляційна скарга цих висновків не спростовує, що згідно вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

Н.М. Шаповал