Справа № 306/3189/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г

за участю секретаря - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 18 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину щодо відчуження транспортного засобу,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 у листопаді 2014 року звернувся в суд із позовом, в якому просив визнати недійсним правочин щодо відчуження ОСОБА_2 транспортного засобу марки Volkswagen моделі Jetta, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, номер шасі ?? 0 ??, номер кузова НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 Свої позовні вимоги мотивував тим, що цей транспортний засіб було придбано 28.02.2007, за час його перебування у шлюбі із ОСОБА_2, а отже був їх спільною сумісною власністю. Автомобіль був зареєстрований на дружину, у свідоцтво про реєстрацію був вписаний і позивач. Відчуживши автомобіль своєму батькові - ОСОБА_3, ОСОБА_2 вчинила даний правочин без погодження з позивачем як з співвласником даного майна. Згоди на відчуження спірного автомобіля він не надавав. Посилаючись на дані обставини та положення Сімейного і Цивільного кодексів України, позивач просив задовольнити позов.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішення Свалявського районного суду від 23 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 грудня 2015 року, ухвалені у даній справі, були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржуваним рішенням Свалявського районного суду від 18 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на таке рішення подав апеляційну скаргу. Вважаючи, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_2 придбала автомобіль за кошти батька, а отже він був її особистою власністю. Крім того, автомобіль перереєстровано на підставі довідки-рахунку від 18.04.2012 на ОСОБА_3 під час перебування сторін у шлюбі, задовго до його розірвання (09.12.2013), чим спростовується твердження позивача про відчуження автомобіля його колишньою дружиною з метою позбавлення його прав на такий.

Судова колегія з такими висновками суду погоджується.

Апелянт у скарзі зазначає, що, оскільки автомобіль було придбано за час перебування його і ОСОБА_6 в шлюбі, згідно з приписами статті 60 СК України, на таке майно поширюється презумпція спільної сумісної власності.

Так, Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такі правові позиції були висловлені Верховним Судом України при розгляді справ № 6-2641цс15 від 16.12 2015, № 6-801цс16 від 7 вересня 2016 року, № 6-1568цс16 від 7 грудня 2016 року.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано 07 жовтня 2006 року та розірвано 09 грудня 2013 року за рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області (а.с.9, 11-12 т. 1).

З листа Управління Державтоінспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області вбачається, що автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстровано 28 лютого 2007 року у м. Києві за ОСОБА_2 (а.с.16 т. 1 ). Кошти на придбання автомобіля було внесено 26.02.2007 - 20000грн., та 28.02.2007 - 118,219 грн. (а.с.170 т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу 18 квітня 2012 року зазначений автомобіль було зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ДПІ 276989 від 18.04.2012 (а.с.13 т. 1). Як зазначали відповідачі, ОСОБА_2 хотіла продати автомобіль, оскільки їй потрібні були кошти. Батько - ОСОБА_3 - запропонував доньці купити у неї цей автомобіль та залишити його їй у користування.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були допитані судом першої інстанції як свідки, відтак, відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, їх пояснення є доказами у справі. Відповідачі ствердили, що автомобіль марки Volkswagen моделі Jetta, 2006 року випуску був придбаний у лютому 2007 році ОСОБА_2 за кошти, подаровані їй батьком - ОСОБА_3

Також судом першої інстанції взято до уваги довідки ДПІ у Солом'янському районі Головного управління міндоходів у м. Києві від 14.07.2014, згідно яких: доходи суб'єкта господарської діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 (батько відповідачки) згідно поданих звітів становлять: 2006 р. - 57342,00 грн., 2007 р. - 137000,00 грн.; доходи суб'єкта господарської діяльності - фізичної особи ОСОБА_8 (дружина відповідача та мати відповідачки) становлять: 2006 р. - 300000,00 грн., 2007 р. - 466000,00 грн. (а.с. 166-168 т.1).

Згідно довідки Свалявської об'єднаної державної податкової інспекції від 26.09.14 р., дохід ФОП ОСОБА_1 складає: 2005 р. - 37260,00 грн., 2006 р. - 24585,00 грн., 2007 р. - 245240,45 грн. (а.с.172 т. 1). У квітні 2004 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_9 будинок у АДРЕСА_1, за який сплатив 150000 грн. (а.с. 31-33 т. 2).

Оскільки автомобіль було придбано у кінці лютого 2007 року, то інформацію про доходи позивача та батьків відповідачки у 2007 році судова колегія до уваги не бере.

Виходячи з досліджених судом доказів, зважаючи на те, що спірний автомобіль був придбаний лише через декілька місяців після реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; враховуючи, що ОСОБА_1 у 2004 році придбав будинок вартістю 150000 грн., а його доходи у 2005-2006 роках в загальній сумі склали 61845 грн.; враховуючи доходи батьків відповідачки у 2006 році (всього 357342,00 грн.), а отже, наявність у батьків ОСОБА_2 можливості подарувати їй кошти для придбання автомобіля, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що автомобіль був особистою власністю ОСОБА_2

Позивачем в порушення вимог ст. 10 ЦПК України, не було доведено належними та допустимими доказами, що джерелом набуття автомобіля були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відсутність нотаріально посвідченого договору дарування коштів не спростовує доводи відповідачів, що кошти для придбання автомобіля ОСОБА_2 дали її батьки. Доказів наявності таких коштів у подружжя ОСОБА_1 позивачем надано не було.

Крім того, після реєстрації автомобіля на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_1 продовжував ним користуватись, що підтверджується, зокрема, нарядом-замовленням «Свалява Сервіс» на обслуговування автомобіля від 08.03.2013, де замовником був ОСОБА_1 (а.с.218 т. 1). Відтак, позивачу було відомо, що автомобіль зареєстровано на ім'я ОСОБА_3

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 18 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: