АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 675/2209/16-ц
Провадження № 22-ц/792/691/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

ОСОБА_1 (головуючий)

ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду від 25 січня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_6 центральної районної лікарні, з рахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_4 вказувала, що з 06.08.1964 року працювала зубним лікарем в стоматологічному відділенні ОСОБА_6 ЦРЛ. 31 березня 2016 року позивача було звільнено з роботи у звязку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Ізяславського районного суду від 22.06.2016 р., залишеним без змін Апеляційним судом Хмельницької області, ОСОБА_4 було поновлено на роботі.

Наказом № 68-п від 23.06.2016 р. позивач була поновлена на попередній роботі на посаді лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки, а наказом № 102-п від 02.09.2016 р. знову звільнена з роботи у звязку з скороченням штату працівників з 08.09.2016 р.

Звільнення з роботи ОСОБА_4 вважає незаконним, оскільки адміністрацією лікарні вона була попереджена про звільнення з роботи 05.09.2016 р., проте звільнили її лише 08.09.2016 р. Тому відповідач повинен був повторно попередити позивача про наступне скорочення через 2 місяці. Також адміністрація лікарні незаконно посилається, як на підставу для звільнення, на наказ Міністерства охорони здоровя України № 33 від 23.02.2000 р. При скороченні посади позивача не було враховане її переважне право на залишення на роботі. Фактично скорочення не відбулося, оскільки з трьох зубних лікарів була скорочена лише позивач і станом на 01 вересня 2016 р. посади, які підлягали скороченню, були наявні у штатному розписі. Відповідачем була грубо порушена процедура звільнення ОСОБА_4 з роботи.

Незаконним звільненням ОСОБА_4 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в приниженні її честі, гідності, та ділової репутації. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 50000 грн.

Тому ОСОБА_4 просила суд поновити її на роботі в стоматологічному відділенні ОСОБА_6 центральної районної лікарні на раніше займаній посаді та стягнути з відповідача на її користь 50000 грн моральної шкоди.

Рішенням Ізяславського районного суду від 25 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На підтвердження незаконності рішення зазначається, що суд прийшов до помилкового висновку про реальне скорочення штатів стоматологічної поліклініки та не врахував, що за період з 01.07.2016 р. по 01.12.2016 р. в штатні розписи вносилися посади помічників лікаря стоматолога, проте ОСОБА_4 не було запропоновано вказану посаду, хоча вона мала переважне право на зайняття цієї посади. При постановленні рішення суд не врахував переважне право позивача на залишенні на роботі при скороченні чисельності або штату працівників.

На день звільнення позивача та після звільнення посада зубний лікар, яку вона займала, була в штатному розписі, тому ніякого скорочення штату не відбулося і позивач звільнена з роботи незаконно. Адміністрація лікарні наказом № 44-В від 01.07.2016 р. попередила позивача про скорочення посади та про звільнення з роботи 05.09.2016 р., проте звільнили ОСОБА_4 08.09.2016 р. - пізніше ніж через два місяці після попередження, а тому наказ № 44-В від 01.07.2016 р. втратив чинність і в адміністрації ЦРЛ не було підстав звільняти позивача.

Суд не врахував, що при скороченні штатів адміністрація ЦРЛ незаконно посилається на наказ міністерства охорони здоровя № 33 від 23.02.2000 р. «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоровя» (відсутність штатної посади лікар зубний), та на лист міністерства охорони здоровя № 1003.67/1373 від 22.11.2002 р. щодо поетапної зміни зубних лікарів з неповною вищою медичною освітою лікарями стоматологами. Судом не враховане розяснення Міністерства охорони здоровя дані у листі від 22.11.2002 р., згідно якого міністерство дозволяє медичним працівникам, що працювали на посадах зубних лікарів до введення в дію наказу 01.07.2001 р. працювати на цих посадах на період роботи з поетапною заміною надалі посад зубних лікарів лікарями стоматологами.

Судом порушено вимоги ст. 185 ЦПК України, оскільки письмові докази, які надавалися відповідачем в судовому засіданні не оголошувалися, тому позивач не мала можливості з ними ознайомитися. Оригінали документів, які надавалися відповідачем в справі були відсутні, а копії документів суддею не завірені.

Наказ № 57-В від 07.10.2016 р. «Про скорочення штату та чисельності працівників» підписаний в.о. головного лікаря ОСОБА_7, проте вона не є роботодавцем і в справі відсутній документ, який би посвідчував право цієї особи на підписання такого документа. Крім того повноваження представника відповідача закінчилися 31.12.2016 р., тому він не мав бути допущеним до участі у справі.

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_6 центральної районної лікарні ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, у її задоволенні просив відмовити.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 6 серпня 1964 року позивач ОСОБА_4 була призначена зубним лікарем ОСОБА_6 центральної районної лікарні відповідно до наказу № 143-Л від 05.08.1964 р.

16.07.1967 року у звязку із проведеною реорганізацією позивач була призначена на посаду лікаря терапевтичної стоматології ОСОБА_6 стоматологічної поліклініки, з 2008 року стала займати посаду лікаря зубного стоматологічного відділення ОСОБА_6 ЦРЛ.

29 червня 2016 року головним лікарем ОСОБА_6 ЦРЛ був виданий наказ № 122 про наступне скорочення з 05 вересня 2016 року лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки 1 одиниця, та лікаря зубного дитячого стоматологічного відділення поліклініки 2 одиниці.

Посаду лікаря зубного стоматологічного відділення займала ОСОБА_4

Наказом головного лікаря ОСОБА_6 ЦРЛ № 44-В від 01 липня 2016 року «Про попередження працівників про наступне звільнення у звязку із скороченням штату працівників» попереджено про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю через два місяці з дати ознайомлення працівників ЦРЛ у кількості 8 одиниць, з яких 3 одиниці працівники стоматологічного відділення. ОСОБА_8Т сестра медична з фізіотерапії фізіотерапевтичного кабінету, запропоновано посаду сестри медичної з фізіотерапії фізіотерапевтичного кабінету на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_9 У наказі також зазначено, що інших вакантних посад для запропонування вищевказаним працівникам, що підпадають під скорочення немає.

01 липня 2016 року ОСОБА_4 була ознайомлена з наказом № 44-В від 01.07.2016 р. та отримала повідомлення про наступне вивільнення з 05 вересня 2009 р.

З вказаним наказом були ознайомлені зубні лікарі дитячі стоматологічного відділення ОСОБА_10 09 липня 2016 року та ОСОБА_11 04 серпня 2016 року, через їх перебування станом на 01.07.2016 р. у щорічних відпустках.

Наказом № 102-п від 02.09.2016 р. ОСОБА_4 звільнено з роботи з 08.09.2016 р. звязку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю.

На час звільнення ОСОБА_4 не була членом профспілкової організації, яка діє в ОСОБА_6 ЦРЛ.

Відповідно до штатних розписів станом на 01 вересня 2016 р. у штаті стоматологічного відділення мали місце 2 посади лікаря зубного дитячого (займали ОСОБА_11 та ОСОБА_10Ю.) та 1 посада лікаря зубного (займала ОСОБА_4Й.).

Станом на 1 жовтня 2016 року був затверджений штат, в якому залишилися 2 посади лікаря зубного дитячого; станом на 1 листопада 2016 року у штаті залишилася 1 посада зубного лікаря дитячого; станом на 1 грудня 2016 року у штатному розписі стоматологічного відділенні відсутні посади зубних лікарів. А ОСОБА_11 та ОСОБА_10 переведені на посади помічників лікаря-стоматолога, штатні посади яких були введені наказами № 51-В від 07.09.2016 р. з 10 вересня 2016 р. та № 57-В від 07.10.2016 р. з 10 жовтня 2016 року.

Вказані обставини судом встановлені правильно та підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями: трудової книжки (а.с. 3), наказу по ОСОБА_6 ЦРЛ № 122 від 29.06.2016 р. «Про скорочення штатної чисельності працівників» (а.с. 10), листа міністерства охорони здоровя від 22.11.2002 р. (а.с. 11), витягу з штатного розпису ОСОБА_6 ЦРЛ (а.с. а.с. 13, 14), наказу по ОСОБА_6 ЦРЛ № 44-В від 01.07.2016 р. «Про попередження працівників про наступне звільнення у звязку із скороченням штату працівників» (а.с. 35), наказу по ОСОБА_6 ЦРЛ № 102-п від 02.09.2016 р. (а.с. 36), наказів № 52-В від 08.09.2016 р., № 51-В від 07.09.2016 р., № 57-В від 07.10.2016 р., № 58-В від 10.10.2016 р., № 59-В від 24.10.2016 р. (а.с. а.с. 48-50); виписками із штатного розпису на 1.09.2016 р., на 1.10.2016 р.. на 1.11.2016 р., на 1.12.2016 р. (а.с. а.с. 55-58).

Враховуючи, що на момент звільнення ОСОБА_4 лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки, у звязку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України 08.09.2016 р., у стоматологічному відділенні були відсутні інші вакантні посади, а посади лікаря зубного та лікаря зубного дитячого виведені із штатного розпису стоматологічного відділення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при звільненні позивача ОСОБА_6 центральною районною лікарнею не були порушенні норми трудового законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_4 про поновлення на роботі та стягнення коштів.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд прийшов до помилкового висновку про реальне скорочення штатів стоматологічної поліклініки та не врахував, що за період з 01.07.2016 р. по 01.12.2016 р. в штатні розписи вносилися посади помічників лікаря стоматолога, проте ОСОБА_4 не було запропоновано вказану посаду, хоча вона мала переважне право на зайняття цієї посади, спростовуються наступними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено що у звязку з проведенням оптимізації галузі охорони здоровя та приведенням штатного розпису до вимог наказу МОЗ України № 33 від 23.02.2000 р. «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоровя» (відсутність штатної посади лікар зубний) та керуючись листом МОЗ України № 1003.67/1373 від 22.11.2002 р. щодо поетапної заміни зубних лікарів з неповною вищою медичною освітою лікарями-стоматологами, у звязку із збільшенням укомплектування посад лікарями-стоматологами за останні роки та підготовкою професіоналів в інтернатурі, 29.06.2016 р. по ОСОБА_6 центральній районній лікарні був виданий наказ № 122 «Про скорочення штатної чисельності працівників» про наступне скорочення з 05.09.2016 р. лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки 1 одиниця, лікаря зубного дитячого стоматологічного відділення поліклініки 2 одиниці.

Згідно штатних розписів, наданих представником ОСОБА_6 центральної районної лікарні станом на 01 вересня 2016 р. у штаті стоматологічного відділення мали місце 2 посади лікаря зубного дитячого (займали ОСОБА_11 та ОСОБА_10Ю.) та 1 посада лікаря зубного (займала ОСОБА_4Й.) Станом на 1 жовтня 2016 року був затверджений штат, в якому залишилися 2 посади лікаря зубного дитячого; станом на 1 листопада 2016 року у штаті залишилася 1 посада зубного лікаря дитячого; станом на 1 грудня 2016 року у штатному розписі стоматологічного відділенні відсутні посади зубних лікарів, що підтверджується виписками із штатного розпису на 1.09.2016 р., на 1.10.2016 р., на 1.11.2016 р., на 1.12.2016 р. (а.с. а.с. 55-58).

Таким чином в ОСОБА_6 ЦРЛ відбулося реальне скорочення штатів стоматологічної поліклініки.

На час звільнення ОСОБА_4 у стоматологічному відділенні не було вакантних посад, посади лікаря зубного та лікаря зубного дитячого виведені із штатного розпису.

Посади помічників лікаря стоматолога на які були переведенні зубні лікарі дитячі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були введені до штатного розпису з 10 вересня 2016 р. наказом № 51-В від 07.09.2016 р.. та з 10 жовтня 2016 року наказом № 57-В від 07.10.2016 р., після звільнення ОСОБА_4

Оскільки посади помічників лікаря стоматолога до штатного розпису були введені після звільнення позивача з роботи, вказана посада не могла бути запропонована позивачу.

Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є членами профспілкової організації, яка діє в ОСОБА_6 ЦРЛ.

Профспілковим комітетом ОСОБА_6 ЦРЛ, засідання якого відбулося 19 вересня 2016 року було не надано згоду адміністрації ЦРЛ на звільнення по скороченню штатів за п. 1 ст. 40 КЗпП України лікаря зубного ОСОБА_11 (а.с. а.с. 51, 52) Також на засіданні ОСОБА_6 районної організації профспілки працівників охорони здоровя України 11.08.2016 р. не надано згоду адміністрації ЦРЛ на звільнення по скороченню штатів ОСОБА_10 (а.с. а.с. 53, 54). Тому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не були звільненні з роботи.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що оскільки адміністрація лікарні наказом № 44-В від 01.07.2016 р. попередила позивача про скорочення посади та про звільнення з роботи 05.09.2016 р., проте звільнили ОСОБА_4 08.09.2016 р. - пізніше ніж через два місяці після попередження, тому наказ № 44-В від 01.07.2016 р. втратив чинність і в адміністрації ЦРЛ не було підстав звільняти позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Встановлено, що з наказом № 44-В від 01.07.2016 р. «Про попередження працівників про наступне звільнення у звязку із скороченням штату працівників» ОСОБА_4 була ознайомлена 1 липня 2016 року, звільнена з роботи позивач 08.09.2016 р. наказом № 102-п від 02.09.2016 року. Таким чином ОСОБА_4 була попереджена про звільнення у строки встановленні ч. 1 ст. 49 2 КЗпП України.

Не впливають на законність рішення суду твердження позивача про те, суд не врахував, що при скороченні штатів адміністрація ЦРЛ незаконно посилається на наказ міністерства охорони здоровя № 33 від 23.02.2000 р. «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоровя» (відсутність штатної посади лікар зубний), та на лист міністерства охорони здоровя № 1003.67/1373 від 22.11.2002 р. щодо поетапної зміни зубних лікарів з неповною вищою медичною освітою лікарями стоматологами та що судом не враховане розяснення Міністерства охорони здоровя дані у листі від 22.11.2002 р.

В ОСОБА_6 ЦРЛ правомірно відбулася поетапна заміна зубних лікарів з неповною вищою медичною освітою лікарями-стоматологами та приведений штатний розпис відповідно до вимог наказу МОЗ України № 33 від 23.02.2000 р. «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоровя» (відсутність штатної посади лікар зубний) з урахуванням листа МОЗ України № 1003.67/1373 від 22.11.2002 р. щодо поетапної заміни зубних лікарів з неповною вищою медичною освітою лікарями-стоматологами.

При постановленні рішення суд першої інстанції врахував розяснення Міністерства охорони здоровя дані у листі від 22.11.2002 р., щодо поетапної заміни посад зубних лікарів лікарями-стоматологами спеціалістами з вищою медичною освітою.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що повноваження представника відповідача закінчилися 31.12.2016 р., тому він не мав бути допущеним до участі у справі.

В матеріалах справи на аркуші справи 27 є довіреність від 15.11.2016 р. , якою ОСОБА_6 ЦРЛ уповноважила юрисконсульта ОСОБА_5 на представництво інтересів відповідача. Вказана довіреність дійсна до 31.12.2016 р. Крім того на а.с. 94 наявна довіреність видана відповідачем 03.01.2017 р. на представництво інтересів лікарні ОСОБА_5, яка діє до 31.12.2017 р.

Таким чином представник ОСОБА_6 ЦРЛ мав повноваження на участь у справі та представництво інтересів відповідача у суді.

Доводи апеляційної скарги про те, що наказ № 57-В від 07.10.2016 р. «Про скорочення штату та чисельності працівників» підписаний в.о. головного лікаря ОСОБА_7, проте вона не є роботодавцем і в справі відсутній документ, який би посвідчував право цієї особи на підписання такого документа, на законність рішення суду не впливають, оскільки вказаний наказ не стосується правовідносин між сторонами в цій справі.

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ізяславського районного суду від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Суддя Суддя

підпис підпис підпис

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції Демчук П.В.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 54