Єдиний унікальний номер 235/7880/16-ц Номер провадження 22-ц/775/718/2017
Головуючий у 1 інстанції: Назаренко Г.В. Єдиний унікальний номер 235/7880/16-ц
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/718/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Новікової Г.В., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 просто», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд прийняв до уваги доводи відповідача, які процитовані у рішенні про відмову у позові, але не прийняв до уваги його додаткові пояснення до позову, які повністю спростовують доводи відповідача та суд не дав правової оцінки вказаним доводам у своєму рішенні. Суд провів аналіз договору, а саме пункту 9.3 статті 9, яким встановлені умови розірвання договору в односторонньому порядку за умови збільшення ціни більше, ніж на 20%, але в порушення положень ч.3 ст. 651 ЦК України помилково зробив висновок про розірвання договору відповідачем, на підтвердження чого прийняв як доказ лист відповідача від 11.02.2016 року. Згідно ч.3 ст. 651 ЦК України та п.9.3 статті 9 договору з його боку відбулася одностороння відмова від договору у повному обсязі, право на це йому надано договором у випадку збільшення ціни більше, ніж на 20%, а тому договір вважається розірваним, а відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України він має право розірвати договір за рішенням суду, у звязку з чим і звернувся з даним позовом, оскільки відповідачем було допущене істотне порушення умов договору, а саме збільшення ціни більше, ніж на 20%, внаслідок чого завдана йому шкода значною мірою позбавляє його того, на що він розраховував при укладанні договору (отримання автомобіля за ціною, встановленою у договорі). Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України він через суд вимагає від відповідача у звязку з істотним порушенням умов договору, крім повернення сплачених коштів, відшкодувати збитки, завдані розірванням договору. Положення п.1 ч.1 ст.611 ЦК України передбачають правові наслідки порушення зобовязання односторонню відмову від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, тому форма договору, передбачена ст. 654 ЦК України на вказані відношення не розповсюджується, тобто не потрібна письмова форма розірвання договору. Суд помилково зробив висновок про неможливість з його боку повторного розірвання договору з інших підстав, так як розірвання договору вже відбулося в односторонньому порядку з його боку у звязку із порушенням відповідачем умов договору, а кошти йому так і не були повернуті.

В засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено довідкою про доставку позивачеві 12.04.2017 року sms-повідомлення щодо документу «Повістка про виклик до суду у цивільній справі» та отриманням 13.04.2017 року телефонограм із зазначенням часу та місця розгляду справи особисто позивачем та представниками відповідача і третьої особи.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ОСОБА_2 просто» був укладений договір з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі № 700700, предметом якого є надання Учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Згідно з додатком № 1 до зазначеного Договору позивач отримав право на придбання автомобіля марки Chevrolet моделі Malibu, поточна ціна якого на день укладення Договору становить 203 600 грн., на умовах, визначених договором, зі сплатою винагороди за послуги, повязані із включенням договору до системи ОСОБА_2 ТАК та формуванням групи у % +ПДВ в сумі 7 329, 60 грн., періодичного платежу у % - 1,1905, щомісячної винагороди у % +ПДВ - 0,415 + ПДВ, винагороди за послуги, повязані з передачею автомобіля учаснику у %+ПДВ - 3,00 +ПДВ.

31 травня 2013 року між позивачем та ТОВ «АТ Серівс» був укладений договір доручення, за яким позивач уповноважив повіреного сплатити від його імені винагороду Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 просто» в сумі 7 329, 60 грн. протягом 10 днів з дня отримання від ТОВ «ОСОБА_2 просто» повідомлення про дату створення групи, до якої включено договір про адміністрування та про номер групи в системі ОСОБА_3. Зазначену суму позивач в день укладення договору перерахував на рахунок ТОВ «АТ Серівс».

Як зазначив у позові ОСОБА_1 02.07.2013 року на його адресу відповідачем було направлено повідомлення про те, що його договір №700700 на придбання автомобіля за системою «Авто Так» включено до групи №001190, зазначено його порядковий номер у групі та дату формування групи, тому він з метою виконання зобовязань за договором, згідно спрямованих працівниками відповідача повідомлень, у яких містились квитанції з реквізитами відповідача, здійснював обумовлені договором виплати в період з 15 липня 2013 року по 15 лютого 2014 року по 3 437,74 грн. щомісяця. У квитанції за березень 2014 року було зазначено до сплати суму, вищу, ніж передбачено договором, а саме 3 812,58 грн., за контактним телефоном він дізнався, що може сплатити частинами, тому 25.03.2014 року сплатив 2 711,23 грн.. Але через кілька днів прийшло повідомлення про те, що до 25.03.2014 року він повинен був заплатити гроші в сумі вже 4 187,42 грн.. Тому він не став здійснювати внески, звернувся до співробітників відповідача з вимогою надати пояснення з приводу завищеної суми щомісячних платежів. Однак, на його адресу продовжували надходити повідомлення з квитанціями щодо сплати щомісячних платежів у розмірах, що більше, ніж на 20% перевищували щомісячні платежі, при цьому на зворотному боці деяких повідомлень містились розяснення, що ціна на автомобіль зросла, тому платежі збільшились, а у нього підвищується заборгованість за щомісячними платежами. Такі обставини його не влаштували, вони суперечили вимогами договору, тому він вирішив розірвати договір та повернути кошти. Оскільки першу суму він сплатив на рахунок ТОВ «АТ Сервіс» 10.10.2013 року він звернувся до цього товариства з проханням про розірвання договору та повернення внесків та отримав відповідь про те, що договір доручення виконано, від ТОВ «Авто Просто» отримано повідомлення про включення його в групу, тому винагорода була перерахована на рахунок ТОВ «Авто Просто», після виконання повіреним договору договір доручення припиняє свою дію. Після отримання цієї відповіді він направив на адресу відповідача рекомендованого листа з вимогою про розірвання договору та повернення внесків, але відповіді не отримав.

Тому у даному позові ОСОБА_1 просив визнати недійсними умови, викладені у пунктах 9.3 та 12.1 договору №700700 від 31.05.2013 року, укладеного між ним та відповідачем «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», якими обмежуються права споживача і встановлено повернення лише періодичних платежів, сплачених за договором, з урахуванням положень, викладених в статті 12 договору; визнати розірваним вказаний договір з 14 січня 2016 року, стягнути з відповідача на його користь сплачені ним на виконання договору кошти в сумі 37 542,75 грн., суму інфляційних збільшень з часу порушення грошових зобовязань в розмірі 4 279,87 грн., 3% річних в розмірі 1 126,28 грн..

У додаткових поясненнях до позовної заяви позивач зазначив, що пункти 9.3 та 12.1 договору містять приховані умови та мотиви. На час підписання договору немає підозри, що його права будуть порушені з боку відповідача. Але коли відповідач починає підіймати ціни на товар та свої послуги, він, як споживач, втрачає право на повернення всієї суми, сплаченої по договору. Він розраховував під час підписання договору на одну ціну товару, відповідач гарантував йому договором вказану ціну товару в межах коливання ціни до 20%, але, збільшуючи ціну, позбавляє його права на отримання товару за ціною, вказаною в договорі і позбавляє його права на повернення сплачених коштів по договору, який порушений відповідачем. Пункт 9.3 вводить в оману споживача фразою «…без сплати відступного за відмову від договору», цей пункт відсилає до пункту 12.1 договору, але із обмеженням без врахування відступного, що також є фактом обману споживача. У цих пунктах немає вказівки про неповернення першого внеску, який згідно умов договору має назву «винагорода». Також в кожному платежі є частина винагороди і відповідач вважає, що вказана винагорода в разі порушення умов договору з боку відповідача не повинна повертатись споживачу.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що позивач до підписання договору був ознайомлений з правилами надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) у групах ТОВ «Авто Просто», йому була надана інформація про суть фінансової послуги, із зазначенням вартості цієї послуги, про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги. Жодної умови договору або прав позивача, наданих йому договором або Законом порушено не було. Із заявою про розірвання договору позивач звернувся 15 січня 2016 року, але договір був розірваний ще 31.03.2015року через невиконання позивачем його умов.

Із наявної у справі копії договору, укладеного між сторонами 31 травня 2013 року вбачається наступне.

Згідно з розділом «Визначення термінів» поточна ціна автомобіля - це ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватися протягом строку дії договору про адміністрування, що відповідно, зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства.

Періодичний платіж це грошові кошти, що періодично (щомісяця) вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок товариства в банку для оплати поточної ціни автомобіля та використовуються для формування Фонду групи відповідно до умов договору про адміністрування та внутрішніх правил. Розмір періодичних платежів визначається товариством щомісяця шляхом ділення поточної ціни автомобіля на загальну кількість періодичних платежів.

Винагорода товариства це грошові кошти, що сплачуються учасником та є оплатою послуг товариства за договором про адміністрування. Винагородою товариства є, зокрема, щомісячна винагорода: грошові кошти, які учасник сплачує разом з кожним періодичним платежем, щомісячний розмір яких складає зазначений у додатку №1 до договору відсоток від поточної ціни автомобіля.

Статтею 2 договору визначені обовзки фінансової установи. Зокрема, ОСОБА_2 зобовязується надавати учаснику наступні послуги в порядку та строки, визначені договором: забезпечення функціонування системи АвтоТак; ознайомлення учасників з умовами договору, внутрішніми правилами та надання інформації, передбаченої чинним законодавством; об'єднання учасників системи АвтоТак у групи з метою придбання автомобілів; формування групи, включення учасника у групу та повідомлення учасника про дату створення групи протягом семи робочих днів дати її створення; укладення договору з постачальником та забезпечення визначення поточної ціни товару постачальником; проведення розподілу товару; придбання та розподіл автомобілів між учасниками групи; отримання періодичних платежів та формування фонду групи; ведення реєстру учасників групи, облік періодичних платежів учасників групи; організацію передачу автомобіля у власність отримувача товару; здійснення повернення періодичних платежів за достроково розірваними договорами, в строки та на умовах, визначених договором; здійснення оплати автомобіля постачальнику та забезпечення передачі постачальником автомобіля у власність учасника в строки та на умовах, визначених договором; адміністрування групи, до складу якої входить учасник до завершення строку її існування - закриття групи; вчинення інших дій, спрямованих на придбання учасником автомобіля через систему за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників; надання всіх інших послуг, визначених у договорі та додатках до нього.

Обовязки учасника групи визначені статтею 4, серед іншого, учасник зобовязаний виконувати зобовязання, передбачені договором про адміністрування в порядку та строки, визначені договором; сплатити винагороду за послуги, повязані із включенням договору до системи АвтоТак та формуванням груп протягом 10 днів після повідомлення товариством учаснику номера групи, до якої він належить та дати створення групи; щомісячно, не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою; виконувати інші зобовязання, передбачені договором.

Згідно з п.3 договору учасник має право достроково розірвати договір, односторонньо відмовитися від договору протягом чотирнадцяти календарних днів з дати його укладення.

Статтею 9 договору врегульовані питання заміни, припинення випуску або припинення продажу марки та/або моделі автомобіля, зазначених у договорі. Пунктом 9.3 статті 9 визначено наступне: якщо різниця в ціні зазначених у п.9.2 марок та/або моделей автомобіля перевищує 20%, учасник, який ще не одержав автомобіль, має право достроково розірвати договір. Повернення сплачених таким учасником періодичних платежів відбуватиметься відповідно до положень статті 12 п.12.1 розділу II договору, але без сплати відступного за відмову від договору.

Статтею 12 врегульовано розірвання договору, повернення коштів. Пунктом 12.1 статті 12 передбачено, що учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що має повідомити ОСОБА_2 у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, ОСОБА_2 розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, з урахуванням положень, викладених у цій статті.

Згідно з підпунктом 12.1.1 сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення.

Підпунктом 12.1.2 передбачено, що максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання ОСОБА_2 заяви про дострокове розірвання договору.

Позивач просив визнати недійсними умови пунктів 9.3 та 12.1 договору, посилаючись на п.2 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачено позбавлення споживача права на повернення суми, сплаченої як «винагорода за послуги» у випадку розірвання договору. У додаткових поясненнях до позову ОСОБА_1 зазначив, що пункт 9.3 договору вводить в оману споживача фразою «… без сплати відступного за відмову від договору», цей пункт відсилає до іншого пункту 12.1, але із обмеженням без врахування відступного, що також є фактом обману споживача. Ні в першому ні в другому пунктах немає вказівник про неповернення першого внеску, який має назву винагорода, а також у кожному платежі є частина винагороди, яка на думку відповідача не повинна повертатись у разі порушення договору з боку відповідача.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно із пунктами 19.2, 19.3 статті 19 договору, укладеного між сторонами, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Учасник підтверджує, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надало інформацію про суть послуги, що пропонується за цим договором, із визначенням вартості цієї послуги для учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомило про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають в процесі надання фінансової послуги.

Статтею 13 договору врегульовано питання невиконання договору. Згідно з п. 13.4 статті 13 Договору якщо учасник, який не отримав автомобіль, не сплатить 3 (три) або більше послідовних або вибіркових періодичних платежів разом із щомісячною винагородою, ОСОБА_2 має право розірвати договір в односторонньому порядку. Повернення сплачених періодичних внесків, після вирахування відступного, таким учасникам відбувається в строки та у розмірі, який розраховується відповідно до положень п.12.1.1, 12.1.2 статті 12 розділу II Договору.

Останній періодичний платіж в сумі 2 711,23 грн. було здійснено позивачем 25 березня 2014 року.

10 жовтня 2014 року позивач звернувся до ТОВ «АТ Сервіс» із заявою про розірвання договору та повернення внесків, посилаючись на ст.3 (Права учасника групи) та п.12.1 ст.12 (Розірвання договору. Повернення коштів).

16 жовтня 2014 року ТОВ «АТ Сервіс» надало відповідь за вказану заяву про те, що кошти у розмірі 7 329,60 грн., як винагорода за послуги, повязані із включенням Договору №700700 до системи АвтоТак та формуванням групи були сплачені ним ТОВ «АТ Сервіс» за договором доручення від 31.05.2013 року, за яким ТОВ «АТ Сервіс» зобовязане перерахувати винагороду ОСОБА_2 протягом 10 календарних днів з дня отримання від ОСОБА_2 повідомлення про дату створення групи, до якої включено договір про адміністрування та номера групи в системі АвтоТак. 19.06.2013 року повідомлення про включення в групу надійшло, ТОВ «АТ Сервіс» здійснило перерахування винагороди на рахунок ТОВ «ОСОБА_2 просто», таким чином договір доручення виконано та він припинив дію, кошти поверненню не підлягають.

15 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення коштів.

У відповіді на цю заяву від 11.02.2016 року відповідач зазначив, що договір розірвано 31 березня 2015 року у звязку із невиконанням ним умов статті 4 розділу I договору та статті 2 пункт 2.3 розділу II договору та у відповідності до положень статті 13, п. 13.4 розділу II договору. Повернення сплачених періодичних внесків, після вирахування відступного, відбувається в строки та у розмірі, який розраховується відповідно до положень пунктів 12.1.1,12.1.2 статті 12 розділу II договору, максимальний строк повернення періодичних платежів не може перевищувати двох років з дня отримання ОСОБА_2 заяви про дострокове розірвання договору.

Оскільки ОСОБА_1 припинив сплачувати періодичні внески 25.03.2014 року відповідач правомірно на підставі п. 13.4 статті 13 договору розірвав 31 березня 2015 року договір в односторонньому порядку через несплату трьох або більше періодичних платежів.

За вказаних обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про розірвання договору та про визнання недійсними його двох пунктів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зокрема, необґрунтоване посилання заявника апеляційної скарги на те, що з його боку відбулась одностороння відмова від договору у повному обсязі згідно ч.3 ст. 651 ЦК України та п.9.3 статті 9 договору у звязку із збільшенням ціни більше, ніж на 20%.

Статтею 9 договору визначено заміну, припинення випуску або припинення продажу марки та /або моделі автомобіля, зазначених у договорі.

Згідно з п.9.1 статті 9 якщо протягом строку дії договору, постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати марку та/або модель автомобіля, зазначеного в додатку №1 до договору, ОСОБА_2 зобовязується здійснити заміну на іншу марку та/або модель автомобіля. Поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля буде застосовуватися для розрахунку складових періодичних платежів та винагороди товариства для всіх учасників групи і така нова марка та/або модель буде передаватися учасникам, які не отримали попередню модель/марку. Якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля є щонайбільше на 10% вищою за останню відому поточну ціну автомобіля, нова поточна ціна буде дійсною для розрахунку періодичних платежів та винагороди товариства, які мають сплачувати всі учасники групи.

Відповідно до пункту 9.2 договору якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля більш ніж на 10% перевищує останню відому поточну ціну автомобіля,зазначеного в додатку №1 до договору, застосовується наступний механізм (підпунктами 9.2.1, 9.2.1.1, .9.2.2, 9.2.2.1 визначений цей механізм).

Згідно з пунктом 9.3 статті 9 договору якщо різниця в ціні зазначених у п.9.2 марок та/або моделей автомобіля перевищує 20%, учасник, який ще не одержав автомобіль, має право достроково розірвати договір. Повернення сплачених таким учасником періодичних платежів відбуватиметься відповідно до положень статті 12 п.12.1 розділу II договору, але без сплати відступного за відмову від договору.

Тобто пункт 9.3 застосовується у випадку заміни, припинення випуску або припинення продажу марки та /або моделі автомобіля, зазначених у договорі, однак, позивачем не надано доказів, що такі обставини мали місце.

Натомість позивач зазначає, що він припинив сплачувати поточні платежі у звязку із отриманням квитанції за березень 2014 року в сумі 3 812,58 грн., що значено вище, ніж було передбачено договором,а через кілька днів отримав повідомлення про те, що до 25 березня 2014 року він повинен був заплатити гроші в сумі вже 4 187,42 грн..

Доказів про те, що було замінено, припинено випуск чи продаж марки та моделі автомобіля, зазначеного у договорі та що у звязку із цим різниця в ціні автомобіля ( а не розмір одного платежу) перевищує 20% позивачем не надано.

Крім того, порядок розірвання договору визначено статтею 12 договору, про розірвання договору за власним бажанням учасник має повідомити ОСОБА_2 у письмовій формі. Позивач письмово повідомив відповідача про розірвання договору 15.01.2016 року, через 1 рік і 9 місяців після припинення сплати щомісячних внесків, на цей час договір вже був розірваний відповідачем через несплату трьох і більше періодичних платежів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Г.В. Новікова

ОСОБА_4