Справа №579/2032/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Моргун О. В.
Номер провадження 22-ц/788/707/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Семеній Л. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 09 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, орган реєстрації апарату Виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області, про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання права на реєстрацію за місцем проживання,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з зазначеним вище позовом, указуючи на те, що з 2004 року він разом з ОСОБА_6 проживав однією сім'єю у належній їй та її дітям на праві спільної власності квартирі АДРЕСА_1, а 30 серпня 2016 року вони зареєстрували шлюб. Посилаючись на те, що відповідачі не дають йому, як законному користувачеві цієї квартири, згоди на реєстрацію місця проживання у ній, просив усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання за ним права на реєстрацію місця проживання у цій квартирі.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 09 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_5 та усунено перешкоди у користуванні ним житлом шляхом визнання за ОСОБА_5 права на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги вказують на те, що вони, як співвласники житлового приміщення, завжди заперечували проти проживання у ній позивача у справі, а також заперечували і проти реєстрації його у спірній квартирі. Позивач в порушення вимог діючого законодавства був зареєстрований у квартирі, але потім за їх скаргою реєстрація була скасована.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи відповідачів, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є законним користувачем спірної квартири, тому має право на реєстрацію у ній свого місця проживання.

Утім з таким висновком суду погодитися неможливо, оскільки він ґрунтується на поверховому з'ясуванні обставин спору та невірному застосуванні норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, кожному з яких належить право власності на 1/3 її частину (а. с. 9, 10).

У цій квартирі окрім ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_3 проживає також ОСОБА_5, з яким остання 30 серпня 2016 року зареєструвала шлюб (а. с. 8).

Позивач 30 серпня 2016 року був зареєстрований у належній на праві власності відповідачам та 3-й особі квартирі, але, за повідомленням виконавчого комітету Кролевецької міської ради № 8318 від 11 листопада 2016 року, реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 у спірній квартирі скасовано, у зв'язку з недостатньою кількістю необхідних документів, а саме - письмової згоди одного з власників житла - ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_8) на реєстрацію його у даній квартирі (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі та у апеляційному суді зазначав, що він також заперечує проти постійного проживання та реєстрації місця проживання ОСОБА_5 у цій квартирі.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з пунктом 18 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що чинне законодавство передбачає наявність обов'язкової згоди усіх співвласників квартири на вселення члена сім'ї одного з них.

Звідси, відсутність згоди відповідачів на постійне проживання та реєстрацію місця проживання позивача у належній їм квартирі вказує на те, що ОСОБА_5 у передбаченому законом порядку не набув права користування цим житлом, тому вимога ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні ним спірною квартирою є безпідставною.

При цьому, колегія суд ураховує і те, що обраний позивачем спосіб захисту свого права, а саме визнання за ним права на реєстрацію місця проживання без вирішення питання про користування цим житлом є передчасним і недоречним, оскільки реєстрація місця проживання є похідним від права користування житлом, а тому реєстрація місця проживання особи можлива лише за умови набуття нею права користування цим житлом.

Суд же першої інстанції не звернувши уваги на викладене помилкового задовольнив позовні вимоги, у зв'язку з цим оскаржене рішення суду на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідачів необхідно стягнути по 303 грн. 16 коп. кожному на компенсацію судового збору, сплаченого за розгляду справи в апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 09 березня 2017 року в даній справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання права на реєстрацію за місцем проживання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 303 грн. 16 коп. кожному на компенсацію судового збору, сплаченого за розгляду справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього дня на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -