Справа № 481/142/17
Провадж.№ 2/481/165/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

19.04.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої -судді Уманської О.В..,

за участю секретаря Кузьміної Н.П.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування,

Встановив :

13.02.2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила визнати за нею, в порядку спадкування по праву представлення після смерті 26.03.1998 року її баби ОСОБА_3, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Євгена Малюка ( ОСОБА_4), 64 в м. Новому Бузі, Новобузького району, Миколаївської області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що за життя її баба ОСОБА_3 збудувала вищевказаний житловий будинок. Оскільки на час смерті її баби ОСОБА_3 син спадкодавці, а батько сторін по справі ОСОБА_5 вже помер, то вони із відповідачем є єдиними спадкоємцями після смерті баби за правом представлення. Проте через те, що необхідні правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності на цей будинок ОСОБА_3, втрачені, позивака не має можливості прийняти цю спадщини після смерті баби в органах нотаріату. Тому, посилаючись на неможливість вирішення вказаного питання в іншому порядку, позивачка просила зважити на вказані обставини і задовольнити її позов.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, однак уточнила, що у позовній заяві невірно вказано адресу розташування будинку. Дійсно, раніше адреса будинку була у м. Новому Бузі по вул. Карла Маркса, 64, однак вже довгий час змінено назву вулиці та номера будинків, на даний час будинок рахується під № 38 по вул. Софіївській.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про перенесення розгляду справи не надав.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходе наступного висновку.

Судом встановлено, що 1969 році в м. новому Бузі, Новобузького району Миколаївської області по вул. Карла Маркса, на землі відведеній колгоспом ім..Коцюбинського був збудований житловий будинок, який згідно Рішення про реєстрацію домоволодіння від 15.02.1969 року, обліковується за громадянкою ОСОБА_3, про що свідчать матеріали архівної справи на нерухоме майно за адресою м. Новий Буг, вул. Софіївська, 38 (ОСОБА_4, 64).

На підставі рішення виконкому Новобузької міської ради депутатів трудящих Новобузького району Миколаївської області від 31.03.1969 року за № 05, вищевказаному домоволодінню був присвоєний № 64, а за ОСОБА_3 визнано право власності (а.с. 08).

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту

державної реєстрації.

Згідно Рішення виконкому Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області від 28.10.1997 року за № 392 адреса вищевказаного будинку змінено на вул. Софіївська, буд. № 38.

Крім того, як видно із матеріалів архівної справи на будинок, ОСОБА_3 видавалося Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок від 31.03.1969 року на підставі рішення виконкому Новобузької міської ради депутатів трудящих Новобузького району Миколаївської області від 31.03.1969 року за № 05.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали.

До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

18.01.1995 року помер син ОСОБА_3 ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ФП № 216556.

26.03.1998 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 134719.

Як встановлено із копії спадкової справи № 157/1998 заведеної після смерті ОСОБА_3, із заявами про прийняття спадщини звернулись 17.09.1998 року ОСОБА_6, яка діяла в інтересах своєї доньки позивачки по справі ОСОБА_7, оскільки остання на той час була неповнолітньою, а також звернувся 01.09.1998 року відповідач по справі ОСОБА_2

19.06.2015 року за № 503/02-14 сторонам по справі було надано Новобузькою державною нотаріальною конторою Миколаївської області розяснення щодо невидачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги спадкування за законом відносяться діти та батьки спадкодавця.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином позивачка як і відповідач, в зв'язку зі смертю свого батька до смерті їх бабусі, відносяться до спадкоємців першої черги після її смерті за правом представлення.

Вони прийняли спадщину, оскільки в передбачений законом шестимісячний термін подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

За пунктом 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

Однак, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами спадкової справи позивачка не єдина спадкоємиця після смерті ОСОБА_3, оскільки і відповідач ОСОБА_2 також звертався із заявою про бажання прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3, в наступному, до часу розгляду справи в суді, заяви про відкликання своєї попередньої заяви та про відмову від спадщини не подавав.

Виходячи з положень ст. 1267 ЦК України їх частки в спадщині є рівними по 1/2 частині за кожним.

Тобто позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 перейшло в порядку спадкування право власності кожному на 1/2 частину будинку, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, та визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на спадковий будинок в розмірі ? частки.

Питання щодо стягнення судових витрат суд не розглядає, оскільки позивачка у своїх позовних вимогах просила залишити за нею судові витрати .

Керуючись ст.ст. 10, 88, 174, 209, 212, 213 215, 218 ЦПК України, суд,

Вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, інд № НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування по праву представлення на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в Миколаївській області, м. Новий Буг по вулиці Софіївській, № 38, після смерті ОСОБА_3, яка померла 26.03.1998 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя