Справа №359/4878/16-ц
Провадження №2-др/359/6/17
20 квітня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого Борця Є.О.,
при секретарі судового засідання Коробові О.П.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
за участю представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми,
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує заяву та по-силається на абз.2 п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з роз-гляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно з яким у випадку, якщо з певних причин суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим же судом або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи. Тому представник позивача ОСОБА_1 просить суд задовольнити заяву та ухвалити додаткове рішення.
Представник відповідача ОСОБА_2 заперечує проти задоволення заяви. В об-ґрунтування своїх заперечень він посилається на ч.5 ст.88 та п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, відповідно до яких суд, який ухвалив рішення та не вирішив питання про судові витрати, може ухвалити додаткове рішення. Відмовивши у задоволенні позову, Бориспільський міськрайонний суд вирішив питання про розподіл судових витрат. Натомість Апеляцій-ний суд Київської області, частково скасувавши рішення суду першої інстанції, взагалі не розглянув це питання. Ці обставини свідчать про те, що саме Апеляційний суд Київської області, а не Бориспільський міськрайонний суд повинен вирішувати питання про ухвалення додаткового рішення. Тому представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні заяви.
Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до таких висновків.
При предявленні цього позову ОСОБА_5 сплатив судовий збір в розмірі 6417 гривень 42 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №32 від 11 червня 2016 року (а.с.1).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 12 вересня 2016 року (а.с.101-107) у задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Наприкінці вересня 2016 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду (а.с.107-109). При цьому він додатково сплатив судовий збір в розмірі 7059 гривень 16 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №33 від 21 вересня 2016 року (а.с.106).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року (а.с.130-136) апеляційна скарга задоволена частково: рішення Бориспільського міськрайонного суду від 12 вересня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення суми інфляції. Позов ОСОБА_5 в частині цієї вимоги задоволений част-ково: з ОСОБА_4 на користь позивача стягнута сума інфляції в розмірі 460721 гривні 1 копійки.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює роз-поділ судових витрат.

Згідно з п.4 ч.1 ст.220 цього ж Кодексу суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.37 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правилами, передбаченими ст.88 ЦПК України. У разі, якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі ст.220 ЦПК України або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи. В такому випадку розподіл сум судового збору, повязано-го з розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції згідно із загаль-ними правилами статті 88 ЦПК України.

З мотивувальної та резолютивної частин рішення Апеляційного суду Київської об-ласті від 22 лютого 2017 року (а.с.130, 132-136) вбачається, що суд апеляційної інстанції не вирішив питання про розподіл судових витрат. Ця обставина свідчить про те, що ви-никла потреба в ухваленні додаткового рішення.

Встановлено, що загальний розмір позовних вимог становить 641742 гривні 50 копі-йок (47693,34 + 594049,16). ОСОБА_5 сплатив судовий збір в загальному розмірі 13476 гривень 58 копійок (6417,42 + 7059,16). Однак предявлений ним позов задоволений част-ково: на 71,79% (460721,01 : 641742,50 х 100%).

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 нале-жить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 9674 гривень 84 копійок (13476,58 : 100% х 71,79%).

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних сво-бод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розум-ного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Як розяснив Європейський суд з прав людини в п.52 рішення у справі «Креуз проти Польщі», пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право подавати до суду будь-яку заяву, що стосується його цивільних прав та обовязків. Таким чином, це положення, яке містить у собі «право на суд», з якого випливає право доступу до суду, тобто право порушувати провадження у суді в цивільних справах, становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, за-кладених у пункті 1 ст.6 Конвенції. Такі характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено. І в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», рішення у справі «Z та інші проти Сполученого Королів-ства»).

Встановлено, що відмова ОСОБА_5 в ухваленні додаткового рішення лише з тих формальних підстав, що процесуальний недолік був допущений судом апеляційної інстанції, буде свідчити про пряме порушення права позивача на доступ до суду, гаранто-ваного ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на це суд вважає, що запобігання порушення права ОСОБА_5 на справедливий суд є додатковою підставою для задоволення заяви.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218, п.4 ст.220 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати на оплату судового збору в розмірі 9674 гривень 84 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шля-хом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_7