Справа № 369/5426/16-ц
Провадження № 2/369/1157/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП , -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія « Княжа Вієнна ОСОБА_3» про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП, посилаючись на наступні обставини.

20 лютого 2016 року о 18 год. 20 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода в якій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, на перехресті рівнозначних доріг: вул. ОСОБА_4 - вул. Чорновола в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, що наближався до вказаного перехрестя праворуч, внаслідок чого допустив зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Так позивач вказує, що вина відповідача підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.03.2016 р. у справі № 369/1800/16-п, якою відповідача визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст 124, КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до 1 року.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19.04.2016 року постанову судді Києво-Святошиського районного суду Київської області від 15.03.2016 року змінено в частині накладення адміністративного стягнення. Пом»якшено накладення на ОСОБА_2 адміністративне стягнення до штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Зазначає, що в результаті ДТП, автомобіль НОМЕР_3 зазнав механічні пошкодження.

Так, відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ № 03С/03/16 складеного 03.03.2016 року матеріальний збиток заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_4 внаслідок його пошкодження складає 221 886,06 грн. ОСОБА_5 компанією « Княжа Вієнна ОСОБА_3» сплачено позивачу суму матеріального відшкодування в розмірі 49 500,00 грн., а тому сума матеріального відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача складає 172 386,06 грн.

Також позивачем було оплачено послуги за визначення вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ в розмірі 1 600,00 грн.

Крім того, протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась у необхідності витрачати час на вирішення питань пов'язаних з ДТП. Також у зв'язку з ДТП у позивача виникли суттєві незручності у пересуванні. Завдану позивачу моральну шкоду він оцінює в 10 000,00 грн.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_5, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_6, відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП в розмірі 172 386,06 грн., відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн., та вартості автотоварознавчого дослідження 1600 грн. та витрати зі сплати судового збору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених в запереченнях долучених до матеріалів справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.03.2016 року встановлено, що 20.02.2016 року о 18.20 годині водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_7, на перехресті рівнозначних доріг: вул. ОСОБА_4 вул. Чорновола, в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_8, під керуванням водія ОСОБА_1, що наближався до вказаного перехрестя праворуч, в наслідок чого допустив зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протокол АП2 № 290693 від 20.02.2016 року про адміністративне правопорушення) та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк на 1 (один) рік.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19.04.2016 року постанову судді Києво-Святошиського районного суду Київської області від 15.03.2016 року змінено в частині накладення адміністративного стягнення. Пом»якшено накладення на ОСОБА_2 адміністративне стягнення до штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП відповідальність відповідача, як власника автомобіля НОМЕР_9 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія « Княжа Вієнна ОСОБА_3» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5758735 від 21.12.2015 року.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ № 03С/03/16 від 03.03.2016 р. матеріальний збиток заподіяний власнику КТЗ «Peugeot Expert» д/н НОМЕР_10 внаслідок його пошкодження складає 221886,06 грн.

На підставі ОСОБА_5 № 68 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_3» та визначення розміру виплати страхового відшкодування ОСОБА_5 компанією прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування по страховому випадку від 20.02.2016 р. в сумі 49 500,00 грн.

Разом з тим, у судовому засіданні 12.12.2016 року представником відповідача ОСОБА_6 заявлено клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 12.12.2016 р. у справі призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Незалежного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено наступні питання: - Чи можливо провести ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого КТЗ (його складових) Peugeot Expert д.н.з. АІ 9636 С М ? Якщо можливо то який обсяг, характер і вартість цих робіт на дату оцінки 03.03.2016 р. ? Яка утилізаційна вартість КТЗ Peugeot Expert д.н.з. НОМЕР_11 на дату оцінки 03.03.2016 р.? Яка вартість матеріального збитку (шкоди) завдана власнику дорожнього КТЗ Peugeot Expert д.н.з. НОМЕР_11 ОСОБА_1 внаслідок ДТП від 20.02.2016 р. на дату оцінки 03.03.2016 р.? Чи вірно зазначений розмір матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ внаслідок його пошкодження визначений звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №03С/03/16 від 03.03.2016 р.

З огляду на те, що 26.01.2017 р. на адресу суду з експертної установи повернулися матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія « Княжа Вієнна ОСОБА_3» про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП, в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконав попередньої оплати за проведення експертизи, ухвалою суду від 26.01.2017 р. відновлено провадження у вказаній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 р. у справі № 6-2808цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до виконання судами, зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. ОСОБА_5 відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Законнадає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Враховуючи викладене, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягають задоволенню в розмірі 30486,06 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_7 моральної шкоди суд виходить до наступного.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України.

Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, позивач зазначив, що дорожньою пригодою з вини відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних наслідках немайнового характеру.

Окрім того, моральна шкода полягає в тому, що через пошкодження власного майна, погіршення його технічного стану позивач не мав можливості користувати ним та зазнав побутові незручності, що виникли внаслідок цього.

З огляду на викладене та враховуючи, що автомобіль належний позивачу було пошкоджено в результаті дій відповідача, а пошкодження майна особи у будь-якому разі призводить до душевних страждань, пов'язаних з необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на відновлення майна або інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав, то суд вважає за можливе з урахуванням обставин справи та доводів позивача про заподіяння йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на користь позивача враховуючи вимоги розумності та справедливості грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат по оплаті здійсненого автотоварознавчого дослідження в сумі 1 600,00 грн., суд виходить з того, позивачем на підтвердження проведення оплати за вказане експертне дослідження було надано квитанцію від 01.03.2017 р., з якої вбачається, що останній сплатив на користь ПП «Галавтоекспертиза» 1 600,00 грн. за проведення звіту про оцінку № 03С/03/16 визначення вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ Peugeot Expert д.н.з. НОМЕР_11 , що є належним та допустимим доказом на підтвердження оплати повної вартості проведеного звіту.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 6, 9, 12, 22, 23, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 179, 208, 209,212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІПН НОМЕР_5, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_6, відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП 30486 гривень 06 копійок, відшкодування моральної шкоди 1000 гривень, та вартості автотоварознавчого дослідження 1600 гривень, а всього 33086 (тридцять три тисячі вісімдесят шість) гривень 06 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_5, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_6, сплаченого у справі судового збору 320,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.Д.Усатов