Справа № 209/291/17
Провадження № 2/209/560/17
24 квітня 2017 року м. Кам′янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Маслова Д.В.,
за участі секретаря Кулік О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона є наймачем неприватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_2, якою стала в 1990 році після смерті своєї бабусі, ОСОБА_3. Разом з нею в цій квартирі зареєстрований чоловік ОСОБА_2, син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 Подружнє життя не склалося, в звязку з чим, її чоловік з 2003 року в квартирі не проживає. За цей час він не опікується ремонтом та грошовою допомогою на утримання квартири. В останній час у неї виникли складнощі при підвищенні тарифів з оформлення субсидії. Зазначає, що відповідач не проживає більше 12 місяців за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст.74 ЦПК України та ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення.
З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст.158, 169, 224 ЦПК України.
За результатами повного зясування обставин справи та перевірки їх доказами, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно копії ордера №6231 від 14 грудня 1982 року виданого виконавчим комітетом ОСОБА_6 народних депутатів міста Дніпродзержинська гр. ОСОБА_3, сімя якої складається з 5 чоловік: ОСОБА_1 внучка, ОСОБА_2 внук, ОСОБА_4 правнук, ОСОБА_5 правнучка (а.с.4).
Обставина реєстрації відповідача у справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зазначеному житловому приміщенні підтверджується довідкою № 000991252 від 24 листопада 2016 року (а.с.3) та згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області, відповідач станом на 15 лютого 2017 року дійсно з 07.02.1983 року зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.76).
Відповідач у справі ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає. Дана обставина підтверджується письмовими доказами, а саме: актом про непроживання б/н від 25 листопада 2016 року, складеним техніками КП ДМР «УКОЖФ» (а.с.6).
ОСОБА_2 не звертався до ТОВ «АБОНЕНТ ХХІ» про вчинення йому перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується наданою інформацією за вих.№407 від 24 листопада 2016 року (а.с.11).
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідноч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:
1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Згідно з вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В своїй позовній заяві позивач посилається на ч.1 ст.383 та ст.391 ЦК України за захистом своїх прав, як власник квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, хоча не надала суду правовстановлюючих документів на квартиру, право на яку вона захищає. Тобто позивач не довела наявність у неї права власності на квартиру, без чого у неї не може виникнути право на позов щодо захисту права власника на усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 60, 61, 88, 158, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Маслов