АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/345/17
Провадження № 22-ц/792/864/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю сторін та третьої особи,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2017 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, вказувала, що вона разом з своєю донькою ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. 14.07.2002 року відповідач зареєстрував шлюб з її донькою та проживав у вказаній квартирі. 23.04.2012 року рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду їх шлюб розірвано. З 2012 року відповідач не проживає у вказаній квартирі, не є членом її сім'ї і фактично у нього вже інша сім'я, а тому позивачка просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.03.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Посилається на неправильне застосування норм права та неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки причині вибуття відповідача з її житла - в липні 2012 року він зареєстрував шлюб з іншою жінкою, у них є спільний син і вони разом проживають АДРЕСА_3. Тому помилковим висновок суду про те, що непроживання відповідача зумовлене роботою за межами України та його участю в АТО в період з 10.10.2015 року по 18.10.2016 року.

В засіданні апеляційного суду апелянт та третя особа підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3

14.07.2002 року між ОСОБА_3 та відповідачем зареєстровано шлюб і останній як член сім'ї вселився та проживав в спірній квартирі. З 25.03.2003 року ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23.04.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

у 2012 року відповідач вибув на інше місце проживання з квартири АДРЕСА_2.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутні передбачені ч.2 ст. 405 ЦК України підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом.

Так, за ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Якщо між подружжям відсутня інша угода про порядок користування приміщенням, то дружина, як член сім'ї власника квартири, яка проживає разом з ним у квартирі, що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, дружина та їх діти. Припинення шлюбних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК).

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо). Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Сторони не заперечують, що дійсно, причиною вибуття відповідача з квартири АДРЕСА_2 на інше місце проживання став шлюб з іншою жінкою, та проживання спільно з нею та дитиною за іншою адресою.

Колегія суддів констатує, що ця причина відсутності відповідача не є поважною.

Водночас апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у травні 2016 року деякий час проживав уАДРЕСА_4 за спільною згодою сторін та ОСОБА_3

Ця обставина також не заперечується учасниками процесу.

Отже, той факт, що відповідач був відсутній у спірній квартирі без поважних причин понад один рік (починаючи з 2012 року) не має правового значення, оскільки з часу його останнього проживання у квартирі позивача та повторного вибуття (травень 2016 року) і до моменту подачі позову до суду не збіг один рік, а тому за змістом ст. 405 ЦК України відсутні підстави визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування цим житлом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного Хмельницької області суду від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Стельмах Д.В. Провадження № 22-ц/792/864/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 46