РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:
головуючої судді Мороз В.О.,
за участю секретаря Козельської Г.В., представників позивача відповідача Пінтак А.І., ОСОБА_1 , представника відповідача -позивача ОСОБА_2 , відповідача - позивача ОСОБА_3 , представника КЕВ м. Хмельницького Монастирської А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Квартирно експлуатаційного відділу міста Хмельницький, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання наймачем та зобов`язання до вчинення дій, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Квартирно експлуатаційний відділ міста Хмельницький про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, -
14 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 , КЕВ м. Хмельницького, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання наймачем та зобов`язання до вчинення дій. Свої вимоги мотивує тим, що вона та її син від першого шлюбу - ОСОБА_5 постійно проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . У цій квартирі також зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_3 (шлюб розірвано 11 вересня 2001 року), який до даного часу формально рахується наймачем цього житла. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 постійно проживає у квартирі своїх покійних батьків за адресою: АДРЕСА_2 ., а у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, участі в утриманні вказаної квартири, оплаті комунальних послуг не приймає, а всі витрати по утриманню квартири несе позивач.
Зазначає, що відповідач не може бути вселений у дану квартиру, оскільки він втратив право на користування цим житлом, а строк пред`явлення виконавчого листа за рішенням суду закінчився. Також просить визнати її наймачем квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати КЕВ м. Хмельницький укласти договір найму на це житло, оскільки КЕВ м. Хмельницький відмовляє у визнанні її наймачем, так як ОСОБА_3 не дає згоди.
28 лютого 2017 року ОСОБА_3 подав в порядку ст. 31 ЦПК України змінений зустрічний позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору КЕВ м. Хмельницький про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує ти, що він є наймачем вказаної квартири, а ОСОБА_4 після розірвання їх шлюбу створила йому такі умови, за яких він не мав змоги проживати у даній квартирі та змушений був переїхати до батьків. ОСОБА_4 самостійно, без будь-якого на те права, змінила замки у вхідних дверях до квартири, чим штучно створила перешкоди у користуванні квартирою. Вказує, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.02.2002 року, яке набрало законної сили 17.05.2002 року, його позов було задоволено та ухвалено вселити його в квартиру АДРЕСА_1 і зобов`язано не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням. Не дивлячись на наявність рішення суду про вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, ОСОБА_4 у встановленому порядку рішення суду не виконала, ключі від квартири ОСОБА_3 не надала та не усунула перешкод у користуванні майном. Починаючи з 2002 року ОСОБА_3 неодноразово намагався вселитись у квартиру, однак безрезультатно. Спроби вселитись у квартиру ОСОБА_3 здійснював періодично з інтервалом, що не перевищував 6 місяців. ОСОБА_4 всупереч рішенню суду, не надала ОСОБА_3 ключі від квартири, а навпаки здійснила у квартирі ремонт та замінила вхідні двері. З метою усунення перешкод у користуванні майном ОСОБА_3 27 січня та 02 лютого 2016 р. намагався вселитись у квартиру, наймачем якої він являється, однак у доступі до квартири його було обмежено. Вказує, що хоча і виконавчий лист про його вселення був визнаний таким, що не підлягає виконанню, проте це не стверджує, що він втратив право на користування даною квартирою.
Представники позивача відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, так як ОСОБА_3 втратив право користування даною квартирою.
Відповідач позивач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні підтримали заявлений зустрічний позов та просили задовольнити їх вимоги, в задоволенні первісного позову просили відмовити, оскільки йому чиняться перешкоди у користуванні даною квартирою.
Представник КЕВ м. Хмельницький при вирішенні спору поклалася на думку суд. При цьому вказала, що визнати наймачем ОСОБА_4 вказаної квартири вони відмовляли, оскільки не було згоди ОСОБА_3 .
Відповідач та третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що первісний позов є обґрунтований, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного слід відмовити, у зв`язку із наступним.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, судом встановлено, що 09.09.1999 року рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №635 затверджно рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 про надання житлової площі військовослужбовцям та службовцям Української Армії. ОСОБА_3 , військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , площею 27,28 ил, на сім`ю 3 чоловіки.
На підставі ордеру №002986 від 17.09.1999 року виданого ОСОБА_3 з сім`єю з трьох чоловік ( ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_5 син) останні вселилися у квартиру АДРЕСА_1 .
Дана квартира не є службовою, а надана ОСОБА_3 в постійне користування.
Квартира АДРЕСА_1 належить Міністерству оборони України і знаходиться на обслуговувані Будинкоуправління № 2 Хмельницького квартирно-експлуатаційного відділу. Рішення виконавчого комітету про включення вищезгаданої квартири до числа службових не приймалось, що вбачається із листа Відділу обліку та розподілу житлової площі від 21.02.2017 р.
Наймачем квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана квартира була отримана згідно ордеру № 002986 від 17.09.1999 року складом сім`ї на 3 особи, що вбачається із листа КЕВ м. Хмельницький від 26.01.2016 р.
В даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що вбачається із довідки ЖЕК у від 29.07.2016 р.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 вересня 2001 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.02.2002 року, яке набрало законної сили 17.05.2002 року, в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено та ухвалено вселити його в квартиру АДРЕСА_1 і зобов`язано не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Із заявою про видачу виконавчого листа на виконання зазначеного рішення ОСОБА_3 звернувся лише 19.02.2016 р., на що йому було видано виконавчий лист 09.03.2016 року, а 22.03.2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення суду про вселення.

Проте, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 14.06.2016 року даний виконавчий лист, виданий 09.03.2016 року по справі № 2-1088/12 про вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 і зобов`язання не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням, визнано таким, що не підлягає виконанню.

07.10.2016 р. ОСОБА_4 звернулася із заявою до КЕВ м. Хмельницький про визнання її наймачем вказаної квартири, проте листом від 18.10.2016 р. у задоволенні її заяви було відмовлено, оскільки укладення нового договору найму можливе лише за згоди наймача ОСОБА_3 .

Із акту ЖЕКу від 09.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2001 року, особисті його речі відсутні.

На даний час у зазначеній квартирі відповідач ОСОБА_3 продовжує бути зареєстрованим, що вбачається із відомостей відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Хмельницькій області від 19.12.2016 р., однак не проживає з січня 2001 року, не оплачує комунальні послуги (такі оплачує ОСОБА_4 , вбачається із копій квитанцій наявних в матеріалах справи), чим перешкоджає ОСОБА_4 у реалізації її прав.

ОСОБА_3 27 січня та 02 лютого 2016 року намагався вселитись у квартиру, наймачем якої він являється, однак у доступі до квартири його було обмежено, що вбачається із актів про недопус до зареєстрованого місця проживання.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , КЕВ м. Хмельницького, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання наймачем та зобов`язання до вчинення дій суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження.

Частинами 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Так ОСОБА_4 вселилася разом із сином ОСОБА_5 , як члени сім`ї наймача, що також вбачається із ордеру.
Згідно з положеннями ст. 71 ЖК УРСР особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття (ст. 107 ЖК УРСР).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З огляду на викладене та враховуючи, що ОСОБА_3 не проживає у квартирі понад 6 місяців, вибув проживати в квартиру АДРЕСА_4 (1/2 частка якої належить останньому), перешкоджає ОСОБА_4 у реалізації її прав, доказів поважності не проживання у квартирі АДРЕСА_1 , суду не надав. Не скористався своїм правом на вселення згідно рішення суду від 21.02.2002 р., виконавчий лист отримав лише 09.03.2016 року, який ухвалою суду від 14.06.2016 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, що свідчить що перешкод йому ніхто не чинив протягом тривалого часу. А тому, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Щодо визнання ОСОБА_4 наймачем квартири АДРЕСА_1 та зобов`язання КЕВ м. Хмельницький укласти договір найму на це житло, то в цій частині слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є передчасними, так як КЕВ м. Хмельницький відмовив з підстав не згоди наймача, що не позбавляє можливості звернутися до КЕВ м. Хмельницький з такою вимогою, після визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою.

Так, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (ст. 106 ЖК УРСР).

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору КЕВ міста Хмельницький про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, слід відмовити, внаслідок наступного.

Так ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що дійсно не проживає у квартирі АДРЕСА_1 також і протягом останніх 6 місяців, а проживає у квартирі батьків, оскільки йому чинять перешкоди у проживанні в даній квартирі, шляхом зміни замків та не допуску до квартири, проте доказів того, що з 14.06.2016 року йому чинять будь які перешкоди суду не надав.

А посилання на рішення суду про його вселення не заслуговують на увагу, оскільки це інший період, виконавчий лист на вселення визнано таким, що не підлягає виконанню, а доказів того, що йому чиняться перешкоди з 14.06.2016 р. суду не надано.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, ЦПК України, ст.ст. 64, 71, 72, 106, 107 ЖК УРСР, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Квартирно експлуатаційного відділу міста Хмельницький, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 житлом шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволені решти вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Квартирно експлуатаційний відділ міста Хмельницький про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 640 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя