У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з лютого 2015 року вони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, між ними майже відсутнє спілкування, втрачено почуття взаємної поваги, взаємодопомоги, підтримки та довіри. Позивач вважає їх подальше спільне сімейне життя неможливим, а тому звертається до суду з даним позовом, в якому просить шлюб, укладений між ними, розірвати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, зазначив, що сімейні стосунки відновити неможливо і зберігати сім"ю сенсу немає.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що викладене у позовній заяві не відповідає дійсності, вони проживають в одній квартирі, іноді підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Вона має намір зберегти сім"ю, а тому просить надати їм строк на примирення 6 місяців.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з′ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім′ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з′ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень сторін, наданих у судовому засіданні, тих обставин, що сімейні стосунки між сторонами остаточно не припинені, а тому можуть бути відновлені, відповідачка бажає зберегти сім"ю, у тому числі і заради неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що сторонам необхідно надати строк для примирення 3 місяці. Саме такий строк суд вважає достатнім для того, щоб сторони вирішили для себе питання про необхідність збереження сімейних стосунків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 191 ЦПК України, ст.. 110, 11 Сімейного Кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Надати сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на примирення 3 місяці.

Справу розглядом відкласти на 06 серпня 2017 року на 14 годин 30 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: