Справа № 459/838/15 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2222/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, у якому - з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог - просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 19/31-06к від 21.12.2006 року у сумі 2882,54 дол. США, що еквівалентна 67 128,14 грн. на дату розрахунку (25.03.2015 року).

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що сторони у 2006 році уклали зазначений договір, за яким банк надав відповідачу споживчий кредит на суму 15000 дол. США з терміном повернення до 20.12.2011 року. Банк свої зобов'язання виконав, а боржник - ні. Відтак просив позов задовольнити і стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати у справі.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» - відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач ПАТ «Універсал Банк».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, суд першої інстанції зробив помилковий висновок вважаючи, що після реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості договірні зобов'язання між сторонами припинили свою дію. Такий висновок суду не відповідає нормам ЦК України та умовам Кредитного договору. Також зазначає, що після реалізації майна в ході виконавчого провадження Банку повернуто лише 5 748,23 дол. США. Банк на законних підставах звернувся в суд щодо стягнення з Відповідача заборгованості у сумі 2 882,54 дол. США. Крім того, вирішуючи питання про правомірність зміни Банком процентної ставки за користуванням кредиту, суд відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не врахував, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо Банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Правова позиція Верховного суду України від 30.11.2016 р. у справі № 6-82цс16). Враховуючи викладене, вбачається, що Відповідач був проінформований про збільшення Позивачем відсоткової ставки за Кредитним договором № 11-1/535к-07 від 08.08.2007 року з 13,5% до 15,5% річних з 28.07.2008 року, що підтверджується листом вимогою-попередженням від 11.11,2008р., підписаної відповідачем, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 19/31-06к від 21.12.2006 року у сумі 2882,54 дол. США.

В судове засідання сторони 14.08.2017р., будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянути справу у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору повинен їх виконувати в строки, а у разі несвоєчасного погашення кредиту сплачувати проценти.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 21.12.2006 року ОСОБА_2 уклав з ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 4-6 Т.1), кредитний договір № 19/31-06к на загальну суму 15000 дол. США з процентною ставкою 13,5% терміном до 20.12.2011 року (а.с. 8 Т.1). У п. 10.1 договору зазначено, що він діє до повного виконання сторонами зобов'язань.

На виконання умов договору 21.12.2006 року банком видано позичальнику кредитні кошти (а.с. 13 Т.1). Факт видачу й отримання коштів сторонами не заперечується.

Основне зобов'язання за кредитним договором було забезпечено іпотекою, предметом якої була квартира за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 149-152 Т.1).

11 листопада 2008 відповідач був ознайомлений із вимогою-попередженням банку про усунення порушень договору іпотеки.

Скориставшись своїм правом, ПАТ «Універсал Банк» 22.09.2010 року звернувся в суд із позовом, мотивуючи його тим, що станом на 26.07.2010 року відповідач заборгував 8699,10 дол. США, що еквівалентно 68688,09 грн..

30 березня 2015 року позивачем уточнено позовні вимоги, згідно яких прострочена заборгованість боржника станом на 25.03.2015 року становить 2882,54 дол. США, що еквівалентна 67 128,14 грн.. Згідно пояснень, наданих представником позивача у судовому засіданні, сума заборгованості була зменшена за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири відповідача.

Разом з тим, судом встановлено, що кредит надавався зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 13,5% річних(п.1.1 Кредитного договору).

Згідно з пунктом 4.4. кредитного договору, нарахування процентів здійснюється за період з дня видачі кредиту по день його повернення за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. День надання кредиту і день повернення кредиту при нарахуванні процентів рахуються як один день … Сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем. Проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються одночасно з поверненням останньої суми кредиту, а відповідно до п. 4.5 сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (додаток №1), який є невід'ємною частиною договору.

Згідно графіку погашення заборгованості по кредиту позичальник зобов'язаний щомісяця сплачувати 250 доларів США для погашення заборгованості за кредитом (а.с. 12 Т.1).

Вказані умови кредитного договору виконувалися відповідачем у повному обсязі до 09.06.2008 року (а.с. 27, 116 Т.1).

Як вбачається із матеріалів справи розмір процентної ставки періодично змінювався:

- згідно п. 1.1. кредитного договору, ставка встановлена у розмірі 13,5% (а.с. 8 Т.1);

- у вимозі-попередженню від 11.11.2008 року - 15,25% (а.с. 14 Т.1);

- у розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 26.07.2010 року - відсоткова ставка 13,50%, а з 28.07.2008 року 15,25% (а.с. 27 Т.1);

- у розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 25.03.2015 року вказано, що відсоткова ставка дорівнює 13,50% (а.с. 116 Т.1);

- у договорі іпотеки (п. 1.1.) розмір процентів зазначено 14,5% (а.с. 149 Т.1).

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7.1.2 кредитного договору, при зміні облікової ставки Національного банку України банк має право переглянути встановлену процентну ставку за користування кредитом за цим договором, про що повідомляє позичальника у письмовій формі за 10 календарних днів до дня встановлення нової облікової ставки.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом 7 календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсна.

В матеріалах відсутнє повідомлення відповідач про зміну відсоткової ставки.

Доводи апелянта щодо повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки повідомлення на яке покликався представник в апеляційній скарзі від 11.11.2008р. є вимога попередження про усунення порушень договору іпотеки.

Згідно положень статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, згідно частини другої статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апелянта про те, що процентна ставка не змінювалася, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки із наявних у справі доказів вбачається, що нарахування заборгованості здійснювалось за іншою (збільшеною) процентною ставкою, ніж у п. 1.1. цього договору.

Вищезазначені розбіжності і неточності у наданих розрахунках викликають сумнів у правильності нарахування відсотків та стягнення таких у вказаному позивачем розмірі, а відтак і в розрахунку заборгованості вцілому.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, апелянтом не представлено.

Суд першої інстанції, з врахуванням аналізу доказів по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність та порушення порядку збільшення процентної ставки по кредиту.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета