Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/2646/16Головуючий у 1-й інстанції Курбатова О.М.
Пр. № 22-ц/778/1418/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2,зареєстрований 07.07.2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 339.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року (а.с. 86) позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 07.07.2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 339.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 88-90) просила рішення суду першої інстанції скасувати, позов ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 94), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.96).

У судове засідання 27 квітня 2017 року повідомлений апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с. 99-107), у тому числі через свого представника за довіреністю (а.с. 72) ОСОБА_4, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_3 не з'явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3 та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника за довіреністю (а.с. 72) ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2 та представника останньої за довіреністю (а.с. 73) ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, у тому числі позивача ОСОБА_3 за допомогою мобільного зв'язку його представника у судовому засіданні, якій на запитання колегії суддів у тому числі зазначав, що він перебуває на теперішній час у РФ з вересня 2016 року, він подавав позов про розірвання шлюбу до суду у цій справі особисто, у вересні 2016 року він в останній раз бачив відповідача ОСОБА_2, суд першої інстанції надавав їм, як подружжю, строк на примирення, примирення не відбулося, він просить апеляційний суд не надавати їм більше строку на примирення, останнє неможливо, він дійсно підозрював дружину у подружній зраді, але не ставив це за причину розлучення у цій справі, шлюбні відносини між ними припинені ще з вересня 2014 року, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 10-11, 17, 60, 209, 212-218,294 ЦПК України, ст. ст. 104-105, 110, 112 СК України, та виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2007 р. (свідоцтво про шлюб, копія а.с. 3).

Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія а.с. 4).

Взаємовідносини, як подружжя, сторони не підтримують з вересня 2014 р., вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть з причин несумісності поглядів на подальше спільне життя та сімейні відносини. Розлад у сім'ї має не короткочасний характер, що свідчить про відсутність ознак сім'ї.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

23 листопада 2016 року сторонам у цій справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як подружжю, судом першої інстанції було надано строк на примирення - 2 (два) місяці (журнал судового засідання від 23 листопада 2016 року а.с. 74).

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що примирення між сторонами за цей час досягнуто не було.

Спільне життя подружжя не склалося, оскільки між сторонами у цій справі відсутнє взаєморозуміння у рішенні життєво-важливих питань, почуття любові, поваги втрачене.

Окрім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що за заявою жінки ОСОБА_2 - чоловіка ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КупАП.

Також, у 2016 році ОСОБА_2 до суду були подані позовні заяви про стягнення з позивача ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини та про розподіл майна подружжя, що свідчить про відсутність ознак сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу суперечить зокрема інтересам позивача ОСОБА_3, а позовні вимоги позивача у цій справі є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, висловлену нею в її запереченнях на позов позивача у цій справі (а.с. 65-66), та яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_3 в силу вимог ст. 3 ч. 1 ЦПК України мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_3 подавав до суду першої інстанції вищезазначений позов у липні 2016 року особисто (а.с. 2), у подальшому останній просив суд першої інстанції своєю заявою (а.с. 71) розглядати дану справу без його участі, тому правові підстави для залишення позову позивача у цій справі без розгляду відсутні.

На виконання вимог ст. 111 СК України суд першої інстанції у цій справі вживав заходів щодо примирення подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у цій справі за клопотанням відповідача ОСОБА_2 (а.с.65-66), надавав строк на примирення подружжя у цій справі 2 (два) місяці з 23 листопада 2016 року (журнал судового засідання а.с. 74).

Хоча, дійсно відповідач ОСОБА_2 (жінка) у цій справі просила суд першої інстанції надати строк для примирення подружжю 6 (шість) місяців (а.с. 65-66).

Однак, аналіз ст. 111 СК України дає підстави говорити про те, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною. Оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час підготовки справи до розгляду або під час попереднього засідання, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Диспозитивність цієї норми підкреслюється і у постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

У п. 10 постанови сказано, що судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Крім того, чинна ст. 191 ч. 5 ЦПК України конкретного строку для примирення подружжя не встановлює, а надає це право суду вирішувати з урахуванням обставин справи, думки самих сторін, але останній не може перевищувати 6 (шести) місяців.

При цьому, надання подружжю строку для примирення повинно мати реальну основу та не має завдавати шкоди інтересам одного із подружжя тощо.

Якщо після закінчення призначеного судом першої інстанції 2-місячного строку примирення подружжя не відбулося і ОСОБА_3, як (чоловік) позивач у цій справі, наполягав на припиненні шлюбу, суд першої інстанції мав вирішувати дану справу по суті.

Оскільки, в силу вимог ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно із ст. 24 ч. 1 СК України (добровільність шлюбу) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Тим більш, що у період 2-місячного строку на примирення подружжя з 23 листопада 2016 року, наданого судом першої інстанції у цій справі, відповідач ОСОБА_2 (жінка) не робила реальних спроб примиритися із позивачем (чоловіком) ОСОБА_3, а - вирішувала питання у суді щодо стягнення з останнього на свою користь компенсації внаслідок поділу майна подружжя та стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 108-110) тощо.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі чи окремо не заявляла клопотання про наданням апеляційним судом будь-якого строку на примирення подружжя у цій справі.

А позивач ОСОБА_3 категорично заперечував в апеляційному суді проти надання подружжю будь-якого строку для примирення подружжю апеляційним судом у цій справі, вважав примирення неможливим.

Крім того, встановлено, що дана справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 04 серпня 2016 року (ухвала про відкриття провадження у цій справі а.с. 10) по 06 лютого 2017 року (рішення суду першої інстанції, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі а.с. 86), тобто майже більше, ніж 6 (шість) місяців.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд вважав недоцільним та таким, що суперечить інтересам позивача (чоловіка) ОСОБА_3 у цій справі та порушує права останнього, надання подружжю строку на примирення у цій справі на стадії апеляційного перегляду цієї справи.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказами, передбаченими ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги в силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України у цій справі та якими підтверджуються правильно встановлені фактичні обставини цієї справи судом першої інстанції та правильні висновки останнього у цій справі, є надані представником позивача апеляційному суду:

- копія позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 108-109), із якого вбачається, що цей позов був поданий ОСОБА_2 до суду ще 31 жовтня 2016 року, та в якому ОСОБА_2 сама зазначає той факт, що з 2014 року вони із ОСОБА_3 не проживають разом, у неї відсутній із ним зв'язок та їй невідоме, де він знаходиться;

- копія рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року у справі ЄУН 337/3318/16-ц за участю сторін (а.с. 110), яким ОСОБА_2 було відмовлено в її позові до ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на ? частину автомобілю НОМЕР_1/2014 р.в., стягнення з останнього компенсації за ? частину цього автомобілю у сумі 195000,00 грн. та судових витрат.

Разом із тим рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року у справі ЄУН 337/4119/16-ц за участю сторін, яким було стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с. 111), не може бути доказом, передбаченим ст. 303 ч. 2 ЦПК України, при апеляційному перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі від 06 лютого 2017 року (а.с. 86).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких понесених судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с.87), сплаченого за подачу цієї апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.