Провадження № 2/638/345/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2017 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Котяш Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики,

встановив:

ОСОБА_3 (далі за текстом - позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому після уточнення просить стягнути з відповідачів суму основного боргу у розмірі 18000,00 доларів США, яка складається з основного боргу у розмірі - 486 470,48 грн., процентів - 293 431,95 грн., 3 % річних у розмірі 58771,84 грн., витрати на правову допомогу - 5000, 00 грн., стягнути суму сплаченого судового збору - 6890,00 грн., витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення - 327,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 31 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір, позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США, про що складено відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики повернення боргу повинно здійснюватися шляхом повернення всієї суми боргу у строк до 01.09.2013 року. Однак, ОСОБА_4 у визначений сторонами строк борг не повернула. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 06.06.2015 року повернуто позивачу 2000,00 доларів США. Інша частина боргу до теперішнього часу ОСОБА_4 не повернута. Посилаючись на ст. 65 СК України позивач просить стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суму заборгованості 486 470,48 грн., проценти та 3 % річних.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що фактично ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 2000,00 доларів США, які повернула у повному обсязі. Крім того, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.05.2014 року ОСОБА_3 засуджено та вилучено грошові кошти в сумі 24722 доларів США та 245 Євро, тому ОСОБА_3 не могла передати відповідачам 18000,00 доларів США, оскільки грошові кошти було повернуто тільки після набрання вироком законної сили, тобто після 12.05.2014 року.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.

У відповідності до приписів ч. 9 ст. ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 31.03.2013 року укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти на суму 20000,00 доларів США. Згідно умов розписки від 31.03.2013 року ОСОБА_4 зобов'язалась повернути всю суму боргу у строк до 01.09.2013 року.

Відповідно до розписки від 06.06.2015 року в рахунок повернення боргу ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 2000,00 доларів США.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 належним чином свої зобов'язання не виконувала, у визначені сторонами строки погашення заборгованості не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 18000,00 доларів США.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, матеріалів справи та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача боргу на суму 18000,00 доларів США.

Крім того суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Таким чином з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню борг 486 470,48 грн., що є еквівалентом 18000,00 доларів США (18000,00 х 27,026138), процентів 293 431,95 грн. та 3 % річних - 58 771,84 грн.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 грошових коштів в загальній сумі 2000,00 доларів США, оскільки на підтвердження цього відповідачем надано доказів не було. Щодо доводу представника відповідача про неможливість надання ОСОБА_3 ОСОБА_4 грошей в сумі 18000,00 доларів США у зв"язку з вилученням у позивача грошових коштів в рамках кримінального провадження, суд зазначає, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження того, що вилучені у ОСОБА_3 грошові кошти були єдиними, що перебували у її власності.

Щодо вимог позивача про стягнення суми заборгованості за розпискою також з чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладенона майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Всупереч зазначеним нормам позивачем не доведено, що грошові кошти, отримані ОСОБА_4 за договором позики були витрачені в інтересах подружжя.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення понесених витрат на юридичну допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., оскільки розмір таких витрат позивачем не доведений, підстави для їх відшкодування відсутні.

Питання про стягнення витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, грошові кошти у сумі 486470 (чотириста вісімдесят шість тисяч чотириста сімдесят) грн. 48 коп. в рахунок стягнення суми позики, 293431 (двісті дев'яносто три тисячі чотириста тридцять одна) грн. 95 коп. в рахунок стягнення процентів, 58771 (п'ятдесят вісім тисяч сімсот сімдесят одна) грн. 84 коп. в рахунок стягнення 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в розмірі 6890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -