УхвалА

іменем україни

10 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 19 липня 2013 року він працював прибиральником території у публічному акціонерному товаристві «Полтавський машинобудівний завод» (далі - ПАТ «Полтавський машинобудівний завод») та 26 вересня 2014 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказував, що заробітна плата товариством виплачувалась із значними затримками, проте компенсації втрати частки заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати та її індексації не нараховувались. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 9 серпня 2016 року, що набрало законної сили, його позов задоволено та стягнуто з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на його користь: 225 грн 90 коп. - індексації заробітної плати; 109 грн 13 коп. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, а всього 335 грн 03 коп. Рішення суду відповідачем було виконано 11 серпня 2016 року. Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно вимог ст. 117 КЗпП України у розмірі 34 739 грн 70 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_4 5 тис. грн у рахунок відшкодування компенсації середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 116, 117 КЗпП України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що при звільненні позивача відповідач не здійснив із ним повного розрахунку, а саме не виплатив індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, спір щодо виплати яких виник між сторонами майже через два роки після звільнення позивача та отримання ним розрахунку. У зв'язку з цим, урахувавши принцип пропорційності та істотність невиплаченої частки заробітної плати, встановленої рішенням суду від 9 серпня 2016 року, порівняно із середнім заробітком, суд стягнув середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 5 тис. грн.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 23 грудня 2015 року № 6-837цс15; від 6 липня 2016 року № 6-1207цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням суду його вимоги про стягнення заробітної плати були задоволенні частково, а тому відсутні підстави для врахування принципу співмірності, безпідставні, так як позивач пред'явив вимоги на більшу суму заборгованості по заробітній платі, і суди задовольнили лише 7 % від заявленої суми.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик