Ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення частки в спільній сумісній власності та звернення стягнення на неї за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - на рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним вище позовом посилаючись на те, що 22 травня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18 травня 2015 року Київським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 185 тис. грн.

Посилаючись на те, що відповідачка добровільно не виконує рішення суду і не сплачує суму боргу, доходів на сьогоднішній день вона не має і це утруднює виконання рішення суду, просили визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, визначивши, що їм (позивачам), відповідно, належить у рівних частках по 1/3 кожному, а саме: ОСОБА_5 - 1/3 частини, ОСОБА_8 - 1/3 частини, ОСОБА_6 - 1/3 частини вказаної вище квартири. Виділити частку ОСОБА_6 із майна, що є у спільній сумісній власності, в натурі та звернути стягнення на неї.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні позову з інших підстав.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_8

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 серпня 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_8 і ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1

У провадженні Київського районного суду м. Полтави знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_9 про стягнення коштів, які у порядку виконання договору про спільну діяльність були передані на придбання зазначеної вище квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_9 кошти у розмірі 185 тис. грн.

На виконання зазначеного вище рішення суду Київським районним судом м. Полтави видано виконавчі листи.

Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження, яке до теперішнього часу не виконано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є співвласниками квартири, тому вони позбавлені можливості порушувати питання про виділ майна, що є у спільній сумісній власності, на підставі ст. 370 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, пославшись на норми ст. 366 ЦК України, виходив із відсутності можливості для виділення частки, належної боржникам, у натурі.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Стаття 370 ЦК України регулює порядок виділу частки майна співвласника із спільної сумісної власності.

Тобто, лише співвласник має право вимоги про виділ його частки.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 29 серпня 2011 року.

Таким чином, ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 належить по 1/3 частини у праві спільної сумісної власності у квартирі АДРЕСА_1.

Статтею 3 ЦК України встановлено, що особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом виключно своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Апеляційний суд, вирішуючи спір, послався на норми ч. 2 ст. 366 ЦК України та зазначив, що виділити частку, належну боржникам, у натурі не має можливості.

Проте, встановивши фактичні обставини, суд не визначився із нормою матеріального права, яка регулює дані правовідносини, не врахував, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства, зокрема ст. 379 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на викладене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у позові.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта