УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа - Луцька міська рада Волинської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 6 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 7 листопада 2002 року між нею та малим підприємством «Турія» (далі - МП «Турія») був укладений договір про дольову участь (інвестування) у будівництво житла № 6, відповідно до умов якого вона, як замовник, зобов'язалася вносити грошові кошти, необхідні для придбання будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва квартири АДРЕСА_1, а підприємство - виконати будівельні роботи та по завершенню будівництва передати їй квартиру.

На виконання цього правочину вона сплатила МП «Турія» дольові внески у повному обсязі, а саме 127 тис. грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2015 року встановлено факт належності їй майнових прав на зазначене нерухоме майно.

У жовтні 2015 року їй стало відомо, що 23 вересня 2015 року Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру,.

Ураховуючи наведене, просила визнати вказане свідоцтво недійсним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 6 вересня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1, видане 23 вересня 2015 року Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. ст. 4, 16, 190, 328, 331 ЦК України, ст. ст. 6, 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із того, що ОСОБА_4 є власником майнових прав на спірну квартиру відповідно до договору про дольову участь (інвестування) у її будівництво, що встановлено рішенням Луцького міськрайного суду Волинської області від 31 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року, відтак свідоцтво про право власності на житло, видане ОСОБА_5, підлягає визнанню недійсним.

Колегія погоджується з такими висновками.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 6 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик