Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/849/16-ц

26 квітня 2017 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.

представника

позивачки-відповідачки ОСОБА_1

представників

відповідачки-позивачки ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами,

в с т а н о в и в:

09.08.2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Шептицького, 204 в с.Маркова Богородчанського району Івано-Франківської області.

25.11.2016 року позивачка позовні вимоги збільшила і поставила питання про визнання за нею права власності на 4/9 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою.

Заявлені ОСОБА_4 вимоги в уточненій позовній заяві мотивувала тим, що станом на 1991 рік господарство по вул. Ковпака (тепер Шептицького), 204 в с. Маркова Богородчанського району, у якому проживала вона з батьками та братом ОСОБА_6, належало до колгоспного двору, головою якого був її батько ОСОБА_7, а членами двору була мати ОСОБА_5, вона та брат ОСОБА_616 березня 1994 року її батько ОСОБА_7 помер. Вона, як спадкоємець першої черги за законом, має право на частину житлового будинку, оскільки є такою що прийняла спадщину. На час хвороби батька вона проживала з ним, оскільки допомагала у догляді до дня його смерті та заволоділа спадковим майном. ОСОБА_6 10.12.2005 року з цього господарства вибув і частку у майні не витребував, а отже втратив на неї право. Тому претендує на 4/9 частки цього житлового будинку з господарськими спорудами, що складається із 1/3 частки яка належала їй у майні колишнього колгоспного двору, а також 1/9 частки, що належить їй як спадкоємцю після смерті батька ОСОБА_7 В позасудовому порядку право власності на належну їй частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шептицького, 204 в с. Маркова Богородчанського району оформити не може. Постановою державного нотаріуса Богородчанської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8 від 04 серпня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не представила документів, які би підтверджували право власності ОСОБА_7 на цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідачка ОСОБА_5 не визнає її прав.

23 грудня 2016 року ОСОБА_5 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила суд встановити факт її постійного проживання з сином ОСОБА_6, який помер 11 липня 2012 року, на час відкриття спадщини. Також просила визнати за нею право власності на 3/4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шептицького, 204 в с. Маркова Богородчанського району, що складається із ? частини належної як члену кколинього колгоспного двору, ? частини у порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_9В. та ? частини у порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_6

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав. Просив суд визнати за ОСОБА_4 право власності на 11/24 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шептицького, 204 в с. Маркова Богородчанського району. Зокрема вказав, що за позивачкою слід визнати право власності на ? частину, як на майно члена колишнього колгоспного двору, на 1/12 частину у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7А, а також на 1/8 частину за набувальною давністю, оскільки ОСОБА_6, який був членому колгоспного двору, вибув 10.12.2005 року з даного господарства і свою частку у майні не витребував, а отже втратив на неї право. Щодо позовних вимог ОСОБА_5, то вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені вимоги ОСОБА_5 підтримала з викладених у позовній заяві підстав.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши обставини справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що спірне домоволодіння, про визнання права власності на частки якого заявляють свої вимоги обидві сторони, станом на 15 квітня 1991 року відносилося до типу колгосного двору. У господарстві станом на вказану дату були зареєстровані та проживали: ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 За господарством рахувався житловий будинок 1965 року побудови та господарські будівлі та споруди 1970 року.

Відповідно до ст. 123 ЦК Української РСР, станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 набули права власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, і частка кожного з них становила по 1/4.

30 серпня 1993 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з жителем ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10, змінила прізвище і вибула з господарства батька в господарство батьків чоловіка, що підтверджується записами в погосподарській книзі по с. Маркова Богородчанського району Івано-Франківської області за 1991-1995 роки.

16 березня 1994 року ОСОБА_7 помер, заповіту останній не склав.

На час смерті останнього разом з ним були зареєстровані та фактично проживали дружина ОСОБА_5 та неповнолітній син ОСОБА_6 Тому, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Суд також вважає обґрунтованою позицію ОСОБА_4 щодо того, що і вона прийняла спадщину після смерті батька у порядку, визначеному ст. 549 ЦК УРСР. Попри те, що на час смерті спадкодавця, ОСОБА_4 була зареєстрованою за іншою адресою в тому ж селі, але відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України достатніми діями для засвідчення факту прийняття спадщини є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Суд вважає, що ОСОБА_4, яка після смерті батька фактично повернулась проживати у господарство по вул. Шептицького, 204, в с.Маркова, вчинила необхідні дії по прийняттю спадщини після ОСОБА_7

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 частка у ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 змінилась і вони усі стали володіти 1/3 часткою житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/4+1/12).

ОСОБА_6, хоч і знявся з реєстрації 10.12.2005 року, однак права на свою частку не втрачав і позиція представника ОСОБА_4С, щодо цього є хибною, адже колгоспний двір припинив своє існування з 15.04.1991 року і такими, що втратили своє право на частку у майні колгоспного двору можуть бути визнані лише особи, які вибули і не витребували свою частку до вказаної дати.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_13, підтвердили той факт, що попри формальну зміну місця реєстрації, ОСОБА_6 фактично місце проживання не змінював, прописався у господарстві своїх родичів у с.Манява лише з метою попередити можливість закриття господарського двору і вилучення земельних ділянок, але фактично проживав до дня смерті і похований у с.Маркова. Вказане підтверджується також даними свідоцтва про смерть ОСОБА_6, відповідно до якого актовий запис про смерть зроблений Марківською сільською радою. Виходячи з наведеного, вимога ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання з сином ОСОБА_6, який є спадкодавцем, обґрунтована і підлягає задоволенню.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню. За ОСОБА_4 слід визнати право на 1/3 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд (1/4+1/12), а за ОСОБА_5 на 2/3 (1/4+1/12+1/3).

Зареєструвати своє право власності на належну частку у майні колишнього колгоспного двору та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не можуть у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Оскільки відповідно до положень ЦК УРСР 1963 року, постанови Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації права власності, то суд вважає, що за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в порядку ст. 392 ЦК України може бути визнано право власності на визначені вище частки.

На підставі викладеного, керуючись ст.213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, 07 червня 1974 року народженння, право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Маркова, вул. Шептицького, 204 Богородчанського району Івано-Франківської області.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 11 липня 2012 року, на час відкриття спадщини після його смерті в с. Маркова по вул. Шептицького, 204 Богородчанського району Івано-Франківської області та визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Маркова, вул.Шептицького, 204 Богородчанського району Івано-Франківської області.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Битківський Л.М.