Справа №469/1164/16-ц 10.05.2017 10.05.2017
Провадження № 22ц/784/960/17
Справа № 469/1164/16-ц
Головуюча у першій інстанції Тавлуй В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Бондаренко Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: прокурора Цвікілевич Н.В., представника Миколаївської обласної державної адміністрації Михайленко Г.В., представника відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_5

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 6 лютого 2017 року по справі за позовом

прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Березанської районної державної адміністрації та ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки ,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року прокурор Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Березанської районної державної адміністрації та ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки.

Прокурор зазначав, що розпорядженнями Березанської районної державної адміністрації № 415 від 13 липня 2011 року, №552 та №553 від 16 вересня 2011 року, припинено право постійного користування ДП "Очаківське лісомисливське господарство" земельними ділянками загальною площею 2,49 га, розташованими в урочищі "Рибаківка" Березанського лісництва, квартал 43, виділи 2, 4 та квартал 45, виділи 1, 2.

У подальшому за рахунок зазначених земель розпорядженням Березанської РДА від 4 січня 2012 року №18 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) площею 0,1 га за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_5 18 січня 2012 року видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,1 га.

В позовній заяві прокурор вказував на незаконність виділу у власність вказаної земельної ділянки, через те, що вона розташована в зоні рекреації та входить до пляжної зони в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому на ній відповідно до містобудівної документації та державних будівельних норм і правил заборонено індивідуальне будівництво, та відповідно до ст.ст.85,88, 90 ВК України, ст.ст. 62,59,84, глави 12 ЗК України спірна земельна ділянка може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей; також у межах прибережної захисної смуги встановлені обмеження щодо будівництва та заборонено передачу у приватну власність земель державної власності лісогосподарського призначення, а також через те, що відповідно до положень ч. 5 ст.122 ЗК України передача спірної земельної ділянки у власність належить до компетенції Миколаївської обласної державної адміністрації.

Враховуючи наведене, прокурор просив розпорядження Березанської РДА №18 від 4 січня 2012 року визнати недійсним та скасувати з одночасним визнанням недійсним та скасуванням виданого на його підставі державного акта на право власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку та витребуванням земельної ділянки від ОСОБА_5 як такої, що вибула з власності держави без волі власника, повноваження якого належать Миколаївській обласній державній адміністрації.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 6 лютого 2017 року позовні вимоги прокурора задоволено повністю. Розподілено судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, як таке, що є незаконним, необґрунтованим та ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, на підставі листів ДП « Очаківське ЛМГ» від 7 квітня 2011 року за № 170, від 11 серпня 2011 року за № 401-404 про добровільну відмову від права постійного користування земельними ділянками, Березанською райдержадміністрацією Миколаївської області 13 липня 2011 року та 16 вересня 2011 року прийняті розпорядження відповідно № 415 та 552 , 553 про припинення права постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» земельними ділянками, розташованими в АДРЕСА_1 площею 0,99 га та кварталу НОМЕР_1 площею 0, 21 га; кварталу НОМЕР_2 площею 0, 2 га; кварталу НОМЕР_3, кварталу НОМЕР_4, площею 0,99 га. ; кварталу НОМЕР_4 площею 0,1 га та переведено їх до земель державної власності (запасу) (а.с.31,186-193).

Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації № 554 від 16 вересня 2011 року із змінами, внесеними розпорядженням № 680 від 11 листопада 2011 року, двадцяти п'яти громадянам України, у тому числі відповідачці ОСОБА_5, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність загальною площею 2,50 га пісків для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) із земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області площею кожному окремо по 0,10 га (а.с.13).

Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації № 18 від 4 січня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність відповідачці ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 0,1 га відкритих земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, в тому числі пісків, для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.14).

18 січня 2012 року на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_5 Березанською районною державною адміністрацією видано державний акт серії ЯК № 819757 на право власності на вказану земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 00031 із зазначенням рекреаційного призначення вказаної земельної ділянки та, як цільове призначення вказаної земельної ділянки, вказано - індивідуальне дачне будівництво (а.с.18).

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 62 ЗК України, частиною третьою статті 90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту.

Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст. 59 ЗК України, законодавством України не передбачено.

За положеннями ст.60 ЗК України та ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води.

У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст. 88 ВК України).

Відповідно до даних Національної кадастрової системи, до яких відноситься фрагмент загально доступної публічної кадастрової карти України, спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря та входить в її пляжну зону, оскільки відстань до урізу води проливу між Чорним морем та Березанським лиманом становить 60-80 м. до найближчого краю та 110-120 м до віддаленого краю (а.с. 33 об.,184,185,208).

Зазначена інформація також відображена в листі Відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 2 липня 2016 року (а.с.24-27).

Відповідно до даних проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, також виданого державного акту на право власності на спірну земельну ділянку на ім'я відповідачки ОСОБА_5, вказана земельна ділянка має статус рекреаційного призначення (а.с. 15-18).

Таке відповідає проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженого постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року № 112 (а.с. 20-22).

Про вказаний статус спірної земельної ділянки також зазначено і в повідомленні від 7 липня 2016 року Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА (а.с.19).

Статтею 17 Закону України "Про основи містобудування" основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Абзацом 2 ст.48 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що розміщення і будівництво об'єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

Так, порядок здійснення забудов в Березанському районі Миколаївської області передбачено наведеним «Проектом планування та забудови», затвердженим постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року № 112, який є діючою містобудівною документацією. В четвертому розділі якого зазначено, що в межах 3-кілометрової зони узбережжя в Березанському районі відповідно до Постанови РМ УРСР № 272 від 22 квітня 1969 року заборонено будівництво промислових об'єктів, які не пов'язані з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво (а.с.20-22об.).

Крім цього, заборона будівництва індивідуальних будинків встановлена п.10.17 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування № 44 від 17 квітня 1992 року

Враховуючи наведені обставини, районний суд дійшов обгрунтованого висновку, що земельна ділянка надана у власність відповідачці ОСОБА_5 для індивідуального дачного будівництва, перебуває у межах прибережної захисної смуги та пляжної зони Чорного моря, а тому передача у власність такої земельної ділянки та будівництво індивідуального дачного будинку на ній заборонено наведеними законодавчими нормами, суперечить містобудівній документації ї діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам.

Вказаний висновок ґрунтується на правових позиціях викладених у постановах Верховнорго Суду України від 1 липня 2015 року у справі за № 6-523 цс 15, від 10 червня 2015 року у справі за № 6-162 цс15 та інших.

Районним судом також вірно зроблено висновок стосовно того, що на час виділення спірна земельна ділянка фактично обліковувалась, як земля державного лісового фонду у межах кв.кв. 43,45 Березанського лісництва ДП "Очаківське ЛМГ", та відносилась до земель лісогосподарського призначення, перебувала у державній власності та у постійному користуванні вказаного державного підприємства.

Так, Миколаївським лісгоспзагом Миколаївського району Миколаївської області була отримана земельна ділянка у складі єдиного земельного масиву у постійне користування відповідно до акту про постійне користування землею від 15 листопада 1964 року (а.с.164-165).

Наказом Миколаївського обласного виробничого лісогосподарського підприємства «Миколаївліс» від 4 квітня 1989 року № 11 зі складу земель Миколаївського лісгоспзагу виділено та передано до складу Очаківського ДЛМГ Березанське лісництво ділянку загальною площею 2124 га з усіма основними фондами та оборотними засобами, товарно-матеріальними цінностями (а.с.166-167).

Так, відповідно до повідомлення Державного агентства лісових ресурсів України від 26 липня 2016 року слідує, що лише у 2013 році в тому числі і спірна земельна ділянка була вилучена із складу земель державного лісового фонду ДП «Очаківське ЛМГ» на підставі рішення місцевих органів влади та даних обліку земель відділу Держгеокадастру Березанського району (а.с. 33).

В той же час, із змісту рішення Господарського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, наданого до суду апеляційної інстанції, розпорядження Березанської райдержадміністрації Миколаївської області від 13 липня 2011 року за № 415 та від 16 вересня 2011 року за №№ 552,553 про припинення права постійного користування ДП "Очаківське ЛМГ» земельними ділянками, в тому числі і спірною, визнані незаконними та скасовані (а.с.186-193).

За вказаних обставин спірна земельна ділянка, відповідно до частини п'ятої статті 117 ЗК України є державною власністю, оскільки перебуває у постійному користуванні Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство» .

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1 ч.ч. 1, 2, ст. 7 ЛК України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

За правилами ст. ст. 83, 84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, відведено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Отже, стосовно землі лісогосподарського призначення закон установлює пріоритет державної, комунальної власності на землю над приватною і, крім того, прямо забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність ліси та землю відповідного цільового призначення поза складом угідь селянських, фермерських та інших господарств, або й у складі цих угідь, якщо площа ділянки більше, ніж 5 га.

Таким чином, законно набути права приватної власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення із земель державної чи комунальної власності не могла жодна юридична чи фізична особа в тому числі й відповідач. Тому надання відповідачці ОСОБА_5 спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення , розташованої у межах пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря та Березанського лиману, у власність для індивідуального дачного будівництва суперечить вимогам земельного, водного та лісового законодавства.

Відповідно до вимог частини 5 ст. 122 ЗК України передача земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб належить до компетенції обласних державних адміністрацій, крім випадків, визначених частиною третьою, четвертою і восьмою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування за межами населених пунктів для ведення водного господарства, будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів, культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), індивідуального дачного будівництва.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка, хоча і знаходиться за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради, Березанського району, проте перебування її в рекреаційній зоні, в межах пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря, як зазначено вище, а також її лісогосподарське призначення, виключає можливість виділення цієї земельної ділянки для індивідуального будівництва, а тому розпорядження даною земельною ділянкою виходить за межі компетенції Березанської райдержадміністрації та належить до компетенції Миколаївської обласної держадміністрації, як власника (розпорядника) цієї землі, відповідно до вимог ч. 5 ст. 122 ЗК України.

Відповідно до положень ст. 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи, що незаконне надання у власність відповідачці спірної земельної ділянки у нормативно визначених межах прибережної захисної смуги Чорного моря та Березанського лиману для індивідуальної забудови, грубо порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, оскільки обмежує вільний та безперешкодний доступ громадян до загального водокористування, унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню дотримання єдиного порядку набуття прав власності на землю, а також охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства прокурор правомірно на підставі ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, пред'явив даний позов в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Спосіб захисту прав держави обраний прокурором відповідає вимогам наведеної ст. 152 ЗК України, ст. 16 ЦК України, а також ґрунтується на правових висновках, викладених у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року у справі за № 6-33цс13, від 3 липня 2013 року у справі за № 6-62цс13.

За вказаних обставин, районний суд обґрунтовано задовольнив позов прокурора та визнав розпорядження Березанської РДА №18 від 4 січня 2012 року та державний акт на право власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку № 819757 від 18 січня 2012 року недійсним з їх скасуванням.

Районний суд також вірно вирішив вимоги прокурора про витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_5

Так, правовідносини між дійсним власником та набувачем майна, які не перебували між собою у договірних відносинах, регулюються нормами зобов'язального права.

У цьому випадку захист прав особи, яка вважає себе власником, можуть бути захищені шляхом задоволення віндикаційного позову, тобто з застосуванням правового механізму передбаченого статтею 388 ЦК України (пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до частини 3 статті 388 ЦК України якщо майно набуте безвідплатно у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках, тобто незалежно від обставин, зазначених у частині 1 статті 388 ЦК України.

ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку пляжної зони прибережної захисної смуги, внаслідок протизаконного рішення Березанської райдержадміністрація, тобто поза волею власника земельної ділянки, повноваження якого належать Миколаївській обласній державній адміністрації.

Отже, спірна земельна ділянка правомірно витребувана у відповідачки ОСОБА_5 як незаконного володільця відповідно до правил встановлених ст. 388 ЦК.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування строку позовної давності у даній справі як підстави для відмови у позові, суд правомірно виходить з положень ч.1 ст.261 ЦК України, відповідно до яких перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У позовній заяві перший заступник прокурора Миколаївської області зазначив, що про допущені порушення законодавства при прийнятті Березанською райдержадміністрацією спірних розпоряджень щодо припинення постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» земельними ділянками держлісфонду загальною площею 2,49 га стало відомо під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000147, відомості про яке занесені до ЄРДР 6 липня 2016 року (а.с. 31).

Підставою для порушення вказаного кримінального провадження стала публікація на сайті Інтернет-видання «Центру журналістських розслідувань» від 26 травня 2016 року статті «Киборги проти прокурорів» де була відображена інформація щодо порушення земельного законодавства (а.с.194-202).

Позивача Миколаївську обласну державну адміністрацію про виявленні факти порушення земельного законодавства було повідомлено прокурором в 2016 році (а.с.32).

В зв'язку з цим, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна давність, встановлена ст. 257 ЦК України, при пред'явленні даного позову не порушена .

Такий судовий висновок відповідає правовим позиціям викладеним ВСУ в постановах від 26 жовтня 2015 року у справі за № 826/10205/14 № 2-а463/1/14 від 3 червня 2016 року.

Враховуючи наведене, зворотні доводи, викладені в апеляційній скарзі, стосовно порушення позовної давності у даній справі, не можуть бути прийняті до уваги. Оскільки, як зазначив Верховний Суд у наведених висновках, з аналізу ст. ст. 122, 149, 8 ЗК України, вбачається, що обласні адміністрації не наділені повноваженнями контролю по відношенню до районних адміністрацій в сфері земельних відносин, а їх компетенція чітко розмежована наведеними нормами. А вимоги ст. 33 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» в частині контролю обласних районних державних адміністрацій за діяльністю районних державних адміністрацій розповсюджуються на діяльність останніх, як суб'єктів владних повноважень, а не при здійсненні ними повноважень власника майна.

Надані суду супровідні листи Березанської райдержадміністрації Миколаївської області про направлення розпоряджень її голови не спростовують наведені висновки, про відсутність інформації у Миколаївської обласної державної адміністрації щодо незаконності спірних розпоряджень Березанської райдержадміністрації, оскільки вказані листи не містять конкретних посилань на відправлення саме оспорюванного розпорядження, а крім того, і при наявності такого посилання, не може бути здійснений висновок щодо його законності (а.с.102-106).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що перебування спірної земельної ділянки в зоні рекреації, пляжної зони та на відстані 60-80 м до її найближчого краю та 110-120 м до віддаленого краю урізу води, не є доведеним належними доказами, суперечать матеріалам справи. Як зазначено в наведених висновках суду таке вбачається з землевпорядної документації, а саме фрагментів кадастрової карти, а також безпосередньо з проекту землеустрою виготовленого на спірну земельну ділянку де на письмовому погодженні комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодження документації із землеустрою у Березанському районі Миколаївської області також міститься геодезична зйомка розташування спірної земельної ділянки з зазначенням розташування Березанського лиману та відповідного масштабу цієї зйомки, що дає обгрунтовані підстави для наведених висновків суду (а.с. 17об). До того ж відповідачка ставлячи під сумнів наведені висновки суду не надала належних та допустимих доказів на їх спростування.

Також не підлягають врахуванню і посилання апелянта на недоведеність статусу спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, так як спірна земельна ділянка, відповідно до фрагменту накладки земельних ділянок та картографічної бази даних кв. 43, 45 Березанського лісництва ДП «Очаківське ЛМГ» на публічну кадастрову карту України, знаходиться в межах 43-го та частково 45-го кварталів, які до 1 січня 2013 року обліковувались як землі державного лісового фонду. А припинення права постійного користування землями вказаних кварталів ДП «Очаківське ЛМГ» як землями лісогосподарського призначення відповідними рішеннями Березенської райдержадміністрації, визнано незаконним рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року та фактично відновлено їх вказаний статус. За такого посилання в листі ВО «Укрдержліспроект» від 26 липня 2016 року на схематичний вигляд викопіювань в додатках до листів ДП «Очаківське ЛМГ», що ускладнює їх ідентифікацію, не має правового значення, оскільки розташування вказаних земельних ділянок та їх призначення було предметом дослідження Господарського суду в наведеній справі.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги стосовно того, що надання земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва не суперечить містобудівній документації, оскільки відповідно до проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області , затвердженого постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 19085 року № 112 заборонено будь-яке індивідуальне будівництво.

Також слід відхилити зазначення в апеляційній скарзі на порушення п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права на справедливий суд через сплив певного часу з моменту виникнення спірних правовідносин, що, на думку апелянта, ускладнює встановленню істини у справі. Так, відповідно до наведених висновків в даному рішенні, враховуючи час коли прокурор та Миколаївська обласна державна адміністрація, дізналися про порушене право, при пред'явленні цього позову строк позовної давності не було порушено, також відсутні підстави вважати, що вони мали би дізнатися про таке раніше, а крім цього вказаний проміжок часу не є занадто тривалим та таким, що міг би вплинути на надійність доказів чи встановлення певних юридичних фактів.

В той же час, районний суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат , не звернув уваги на довідку до акту огляду МСЕК від 27 квітня 2005 року , з якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_5 є інвалідом першої групи від загального захворювання безстроково (а.с. 101). За такого, відповідно до ч.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» відповідачка є особою звільненою від сплати судового збору, а тому відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом міністрів України.

Керуючись статтями 303, 311, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 6 лютого 2017 року в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_5 скасувати.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.В. Крамаренко

В.І. Темнікова