АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7103/14-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/437/К/17 Рибакова В.В.
Категорія - 5 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

04 травня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар - Борщ А.А.

за участю: позивача - ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, вселення, зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, вселення, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог посилає на те, що йому на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1. Інша 1/2 частка квартири належить відповідачу ОСОБА_4, яка чинить йому перешкоди у користуванні його часткою квартири, не відчиняє двері, не реагує на його звернення з приводу допуску в квартиру та не надає йому ключі від вхідних дверей.

Після уточнення позовних вимог, позивач просив суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділити йому у користування кімнату площею 11,0 кв.м., виділити відповідачу у користування кімнату площею 16,8 кв.м., кухню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу та балкон - залишити у спільному користуванні; вселити його у квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача та членів його сім'ї не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а саме надати йому ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року позов задоволено частково. Вселино ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні 1/2 часткою зазначеної квартири та зобов'язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей. Виділено ОСОБА_2 у користування кімнату площею 11,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_3. Виділено ОСОБА_4 у користування 1-у кімнату площею 16,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Залишено кухню площею 6,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., коридор площею 6,5 кв.м., вбудовану шафу площею 2,1 кв.м. - у загальному користуванні.Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що у матеріалах справи відсутні докази належного її повідомлення про час та місце розгляду справи.

Судом не враховано, що відповідачем подано скаргу на дії державного виконавця стосовно продажу частки її квартири в порядку виконання рішення суду, тому передчасно вселено позивача у частку квартири, чим позбавлено відповідача разом із членами її родини єдиного житла.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_4, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Згідно зворотного поштового повідомлення ОСОБА_4 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно відповіді КП Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації за № 1068 від 13.07.2015 року станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 порівно на підставі свідоцтва про право власності від 17.12.1993 року. (а.с.14).

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва від 09.10.2013 року, виданого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявко І.М., зареєстровано в реєстрі за № 1450, 1/2 частка спірної вищезазначеної квартири належить позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (а.с.4,5,16,18,24,25,50,51).

Свідоцтво від 09.10.2013 року було видане відповідно до статті 62 Закону України «По виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Петруня А.В. 19.08.2013 року, оскільки майно, а саме: 1/2 частка квартири АДРЕСА_1, не реалізовано/торги не відбулися і стягувач ОСОБА_2, виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Комітетом комунальної власності Нікопольської міської ради 17.12.1993 року.

Згідно актового запису про смерть № 2247 від 13.12.2003 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.42).

З довідки ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» від 05.02.2016 року видно, що у спірній квартирі зареєстровані: відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с.54).

Позивач, як співвласник спірної квартири, має намір володіти, користуватись та розпоряджатися належною йому частиною квартири, однак відповідач йому в цьому перешкоджає.

За зверненням позивача до Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області проведено перевірку стосовно не допуску його до належній йому на праві спільної часткової власності квартири. Ознаки кримінального правопорушення у діях ОСОБА_4 були відсутні, тому позивачу було рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. (а.с.6,32-37).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст.ст.317,319,383 ЦК України та виходив з наявності правових підстав для усунення позивачу, як співвласнику, перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення та визначення порядку користування спільним житлом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Матеріалами справи доведено, що позивач ОСОБА_2. є співвласником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1. ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_9 про оскарження нею дій державного виконавця в частині реалізації майна в рахунок погашення грошових зобов'язань, як підставу для відмови в позові. На час розгляду справи в суді право власності на 1/2 частину квартири належить позивачу ОСОБА_2, він має право на власний розсуд ним розпорядитися, зокрема для власного проживання.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача про позбавлення її та членів її родини єдиного житла, що не відповідає матеріалам справи. Судом першої інстанції виділено відповідачу для проживання та членам її родини більшу кімнату у двокімнатній квартирі, площею 16,8 кв.м, залишивши позивачу для проживання меншу кімнату - 11,0 кв.м, при умові рівності ідеальних часток. Жодним чином права відповідача, як співвласника квартири не порушено.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,ст. ст. 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова