Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1538/17 Головуючий у 1 інстанції: Нещеретна Л.М.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року у справі за позовом Єфімової Світлани Леонідівни до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію прав та поновлення реєстрації нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію прав та поновлення реєстрації нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначено , що 02 липня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» був укладений Кредитний договір № 0703/0708/88-135, відповідно до умов якого банк надав позивачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) доларів США, на строк з 02.07.2008 року по 02.07.2018 рік. Відповідно до п. 2.1. Договору, забезпеченням виконання зобов'язань по погашенню заборгованості за кредитом виступала іпотека: квартира під АДРЕСА_1, за Іпотечним договором № 0703/0708/88-135-Z-1 від 02.07.2008 р., до якого внесено зміни та доповнення Договором про внесення змін та доповнень № 1 від 24.02.2011 р. Зазначеною додатковою угодою договір іпотеки, серед іншого, був доповнений п. 12.3 щодо застереження в іпотечному договорі, яке надає право іпотекодержателю оформити право власності на предмет іпотеки на підставі його рішення. 28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу № 15 право вимоги заборгованості за кредитним договором № 0703/0708/88-135 від 02.07.2008 року, та право вимоги за іпотечним договором № 0703/0708/88-135-Z-1 було відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». 09.02.2016 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Єгоровою Мариною Євгенівною право власності на предмет іпотеки було зареєстровано за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі пункту 12.3. іпотечного договору.

Вважаючи, що вказані дії було вчинено неправомірно з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22043753 від 12.06.2015 р. 17:03:24 щодо реєстрації квартири № 357, яка є предметом іпотеки і розташована у будинку № 26 по проспекту Ювілейний у м. Запоріжжя за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та поновити державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за нею.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22043753 від 12.06.2015 р. 17:03:24 щодо реєстрації квартири АДРЕСА_1, та є предметом іпотеки за ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», .

Поновлено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02 липня 2008 року між позивачем - ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» був укладений Кредитний договір № 0703/0708/88-135, відповідно до умов якого Банк надав останній грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) доларів США, на строк з 02.07.2008 року по 02.07.2018 рік.

Забезпеченням виконання зобов'язань по погашенню заборгованості за кредитом виступала іпотека: квартира під АДРЕСА_1, за Іпотечним договором № 0703/0708/88-135-Z-1 від 02.07.2008 р., до якого внесено зміни та доповнення Договором про внесення змін та доповнень № 1 від 24.02.2011 р.

28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу право вимоги за кредитним договором та право вимоги за іпотечним договором було відступлено ВАТ «Сведбанк» відповідачу - ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 29.04.2015 року позивачу ОСОБА_3, надійшла вимога від ТОВ «ФК «Вектор Плюс» щодо сплати заборгованості за кредитним договором у тридцятиденний строк.

12 червня 2015 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22043753 відповідач, приватний нотаріус Єгорова Марина Євгенівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, переоформила право власності на предмет іпотеки і зареєструвала спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо наявності прав у відповідача на прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, то згідно з ч. 5 ст. 3, Абзацом 2 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV (далі - Закон України №1952-IV), державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом абзац. 2-3 ч. 5 ст. 3 та ч. 9 ст. 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Абзацом 7 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (чинного на час виникнення спірних правовідносин; надалі Порядок №868), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України №1952-IV.

Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 37 Закону України №898-IV, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається саме шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на останній. Разом з тим, з огляду на норми закріплені ч. 9 ст. 15 Закону України №1952-IV та абзацом 7 п. 2 Порядку №868, нотаріус як спеціальний суб'єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що аналіз зазначених норм дає підстави для висновків, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Водночас з аналізу ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 37 Закону України №898-IV вбачається, що в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, що буде підтверджувати відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до договору іпотеки від 02.07.2008 року, сторонами погоджено, що договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Однак, з наявних у справі доказів вбачається, що жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

За таких обставин, судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача щодо того, що здійснена нотаріусом нотаріальна дія з засвідчення справжності підпису, перевірка дієздатності та повноважень уповноваженої особи ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" під час складення заяви про виключення іпотеки, накладеної на квартиру АДРЕСА_1, за Іпотечним договором № 0703/0708/88-135-Z-1 від 02.07.2008 р.з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не могла бути підставою для проведення нотаріусом державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно, оскільки засвідчення підпису на заяві, перевірка дієздатності та повноважень особи не є нотаріальною дією з приводу набуття права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна.

Нотаріус, як спеціальний суб'єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя-рішення щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державним реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, як передбачено Наказом міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб" (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Зі змісту п. 2 зазначеного Наказу слідує, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у п. 1 Наказу (чинного на час виникнення спірних правовідносин), проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін"юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2013 р. №868 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, колегія суддів погоджується, що дії нотаріуса щодо прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу того, що на спірні правовідносини не поширюються положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки третя особа придбала право власності на предмет іпотеки в добровільному порядку, за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі, то колегія суддів зазначені доводи відхиляє виходячи з такого.

07.06.2014року набув чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", п.п.1 п. 1 якого передбачає, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Таким чином, починаючи з 07.06.2014року для примусово стягнення (відчуження) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки необхідно дотримання такої умови, як згода власника про не застосування положень обумовленого закону щодо мораторію на стягнення майна громадян.

Застереження, встановлене сторонами в обумовленому іпотечному договорі від 02.07.2008 року не може вважатися згодою позивача на не застосування положень, обумовленого закону, щодо мораторію на стягнення належного йому майна.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 єдиним житлом позивача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірна квартира не може бути примусово стягнута на підставі Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стосовно доводів апеляції, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновки суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 337/3938/16

Провадження №22ц/778/1538/17 Головуючий у 1 інстанції: Нещеретна Л.М.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

20 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року у справі за позовом Єфімової Світлани Леонідівни до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію прав та поновлення реєстрації нерухомого майна, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: