Справа № 459/2505/16 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/1668/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.,

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

прокурора Панькевича Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Червоноградської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, Управління Державної казначейської служби України у м. Червонограді про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради на користь ОСОБА_4 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів місцевого бюджету шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив начальник Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради ОСОБА_5

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду є необґрунтованим, безпідставним та прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Крім того судом не зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає, що позивачем не доведено та не долучено до матеріалів справи жодного доказу, який міг би підтвердити його моральні страждання та те, що вони спричинені саме діями Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради. Також не долучено розрахунку моральної шкоди і не зазначено, яким чином позивач визначив саме такий розмір моральної шкоди. Окрім цього апелянт вказує, що не відповідає дійсності висновок суду про те, що заяви позивача не були розглянуті, оскільки це спростовується відповідями від 15.09.2015 року №4178/1-8 на заяву від 28.08.2015 року, від 19.04.2016 року №1727/1-8 на заяву від 11.04.2016 року, від 14.07.2016 року №3104/1-8 на пропозицію від 14.06.2016 року. Окрім того звертає увагу суду на те, що ними виконано ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду, а саме 19.04.2016 року листом №1727/1-8 скеровано звернення ОСОБА_4 від 22.06.2015 року до Львівської обласної державної адміністрації для надання відповіді заявнику. Щодо заяви позивача від 20.06.2016 року апелянт зазначає, що така на розгляд Управління не надходила, а тому не може розцінюватися як така, що не розглянута Управлінням праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 грудня 2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_4 подав до суду заяву щодо розгляду справи у його відсутності.(а.с.192). тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурора Панькевич Р.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» щодо не надсилання заяви ОСОБА_4 за належністю у Львівську обласну державну адміністрацію не пізніше п`яти днів з дня її отримання та неповідомлення про це позивача. Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції прийшов до висновку що позивачем доведено факт заподіяння йому протиправною бездіяльністю відповідача моральної шкоди у виді душевних страждань, які полягали у необхідності неодноразово звертатись до відповідача із заявами, він тривалий час відчував себе проігнорованим, оскільки його заяви не були розглянуті, а отже, позивач має право на її відшкодування.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними, такими, що суперечать обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» щодо ненадіслання заяви ОСОБА_4 за належністю у Львівську обласну державну адміністрацію не пізніше пяти днів з дня її отримання та неповідомлення про це позивача (а.с. 4-5), яка набрала законної сили.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно до ч.2 ст.25 Закону України « Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у даному випадку підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами до неї (далі постанова ПВСУ № 4 від 31.03.1995 року), звертає увагу судів на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз. 1 п. 4, абз. 2 п. 5).

Зважаючи на наведене при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: 1. наявність заподіяної позивачу шкоди; 2. протиправність діяння відповідача; 3. наявність причинного зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача.

При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Моральна шкода, спричинена фізичній особі, категорія глибоко суб'єктивна, оскільки її визначення пов'язане не тільки з обставинами справи, але і з самою особою, якій вона спричинена, так як протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно-психологічного характеру для різних осіб.

Матеріалами справи встановлено, що Управлінням праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради було скеровано відповідь ОСОБА_4 на його звернення від 22.06.2015 року (а.с. 161) а також неодноразово скеровано копії звернень директору ПП «Авто-Транс-Сервіс» (а.с. 158-160) для надання відповіді по суті звернення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди та того, що така була спричинена позивачу саме вказаною протиправною бездіяльністю відповідача позивачем не подано та судом відповідно не здобуто.

Жодних доказів на підтвердження тих негативних наслідків про які стверджує суд першої інстанції, як про заподіяну позивачу моральну шкоду (душевні страждання, що полягають у необхідності неодноразово звертатись до відповідача із заявами, відчуття себе проігнорованим), не надано.

Крім цього, факт звернення позивача за захистом своїх прав до відповідача та суду не слід взагалі вважати негативними наслідками та спричиненою шкодою.

Жодних інших доказів на підтвердження спричинення позивачу шкоди ним не представлено та судом не здобуто, а тому факт заподіяння такої не слід вважати доведеним.

Зважаючи на вказане сам факт встановлення протиправності бездіяльності відповідача не може бути підставною для стягнення шкоди саме цією бездіяльністю.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних страждань через несвоєчасну та неповну відповідь відповідача на заяву від 22.06.2015 року, а також відсутній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненням моральних страждань, не надано доказів у чому полягає моральна шкода та чим керувався позивач, визначаючи розмір відшкодування.

Тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не слід вважати підставними, а рішення таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Вирішуючи спір, суд на вказане уваги не звернув та не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; доводи позивача не перевірив та не навів факти, які б спростували ці доводи; суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 грудня 2016 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до Червоноградської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, Управління Державної казначейської служби України у м. Червонограді про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до Червоноградської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, Управління Державної казначейської служби України у м. Червонограді про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді