Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/4407/15 Головуючий у 1 інстанції:Щаслива О.В.
Провадження №22ц/778/149/17 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації вартості частки,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації вартості частки.

В позові зазначили, що кожному з них як спадкоємцю ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, належить право власності на 1/16 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/4 частину автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1.

Відповідачам, які також є спадкоємцями померлого ОСОБА_7, належать частки у праві спільної власності на житло. Частка ОСОБА_4 становить 9/16 частин квартири (1/2 частина, яка належить на підставі правочинів, + 1/16 в порядку спадкування), частка ОСОБА_3 становить 5/16 частин (1/4 частина на підставі договору купівлі-продажу + 1/16 в порядку спадкування). Відповідачам, як і позивачам, у порядку спадкування належить по 1/4 частині транспортного засобу.

Оскільки виділ в натурі належних позивачам часток в неподільному майні є неможливим, як і спільне користування майном за умови того, що квартира є місцем постійного проживання відповідачів, а сторони в справі є сторонніми один одному особами, просять припинити їхнє право власності з одержанням від відповідачів грошової компенсації вартості часток в праві на житло відповідно до експертного висновку про ринкову вартість квартири, а також на автомобіль з урахуванням висновку про вартість транспортного засобу, наданого позивачами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 вересня 2016 року позов ОСОБА_6 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_5 просив суд:

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_5 48476 грн. 68 коп. компенсації вартості 1/16 частини квартири АДРЕСА_1, 6740 грн. 25 коп. компенсації вартості 1/4 частини автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2 білого кольору.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/16 частину квартири АДРЕСА_1, 1/4 частину автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, білого кольору.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 276 грн.08 коп. судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 вересня 2016 року позов задоволено .

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_5 48476 грн. 68 коп. компенсації вартості 1/16 частини квартири АДРЕСА_1, 6740 грн. 25 коп. компенсації вартості 1/4 частини автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2 білого кольору.

Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/16 частину квартири АДРЕСА_1, 1/4 частину автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, білого кольору.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 276 грн.08 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно вимог частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується розписками про отримання судової повістки та рекомендованим повідомленням про вручення поштою судової повістки ( т.2 а.с.114).

Відповідачі та їх представник не з'явилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь - яких письмових клопотань від них не надходило.

Від ОСОБА_5 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_3 відмовити, рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 вересня 2016 року залишити без змін.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судлове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав та мотивів.

Згідно положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Верховний Суд України, розглядаючи 13 січня 2016 року справу №6-2925цс15 роз'яснив, що з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 як спадкоємцям ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, належить право власності по 1/16 частині квартири АДРЕСА_1 та по 1/4 частині автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1.

Окрім того, відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_3, належать частки в праві спільної власності на житло, а саме квартири АДРЕСА_1. Так, частка ОСОБА_4 становить 9/16 частин квартири (1/2 частина, яка належить на підставі правочинів+1/16 в порядку спадкування), частка ОСОБА_3 становить 5/16 частин (1/4 частина на підставі договору купівлі-продажу + 1/16 в порядку спадкування).

В спірній квартирі ОСОБА_5, ОСОБА_6 не проживають.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 13.06.2016 року виділ позивачеві 1/16 частки квартири неможливий, оскільки на зазначену частку квартири покладається приміщень у квартирі загальною площею 5, 373 кв.м. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 07.06.2016 року становить 775 627 грн. а ринкова вартість 1/16 частки квартири становить 48 467 грн. 68 коп. (а.с.100-116).

Задовольняючи позовні вимоги в частині припинення права на частку у праві спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації вартості частки, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 позбавлений можливості користуватися і володіти власністю та вправі претендувати на отримання від інших співвласників компенсації вартості його частки в праві спільної часткової власності у разі неможливості виділу частки в натурі, розмір належної йому частки в праві спільної часткової власності на майно є незначним, а вказана частка, як випливає з висновку судової експертизи не може бути виділена в натурі (а. с. 100-107).

Суд першої інстанції правомірно солідарно стягнув з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 48476 грн. 68 коп. компенсацію вартості 1/16 частини квартири АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не приймала спадщину після померлого чоловіка, так як відмовилась від прийняття частки спадщини на користь свого сина ОСОБА_3, шляхом надання заяви про відмову від спадщини, а тому у суда не було правових підстав солідарно стягувати з неї на користь ОСОБА_5 грошової компенсації за майно, тому, що відповідач ОСОБА_4 не є належним відповідачем, є безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ОСОБА_7

Згідно спадкової справи № 334-2012 вбачається, що спадкоємцями першої черги є дружина спадкодавця ОСОБА_3, яка звернулась до нотаріальної контори з заявою про бажання реалізувати своє право на отримання свідоцтво про право власності на 1/2 частину майна придбаного та набутого подружжям під час шлюбу та діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 09 жовтня 2013 року, скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на 1/32 частину квартири АДРЕСА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за зазначеними особами за кожним окремо в порядку спадкування після смерті їх батька- ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/16 частину названої квартири ( а.с.151-154 цивільна справа № 336/6123/13-ц)

У вказаному рішенні апеляційний суд зазначив, що спадкодавець ОСОБА_7 та його дружина -ОСОБА_4 за час шлюбу придбали ? частину квартири АДРЕСА_1. Ця частина квартири була придбана подружжям із визначенням часток у спільній власності, за договором кожен з них набув право власності на ? частину кватири, тому до складу спадщини входить ? частина названої квартири та кожнен із спадкоємців має право на 1/16 частину квартири.

З мотивів, викладених вище, судова колегія вважає, що ОСОБА_4 є належним відповідачем у позовних вимогах щодо солідарного стягнення на користь позивача грошової компенсації вартості 1/16 частини квартири, так як вона є співвласником спірної квартири.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість сплати позивачеві компенсації не є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи спір щодо вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 6740 грн. 25 коп. компенсації вартості 1/4 частини автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2 білого кольору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення таких позовних вимог.

Автомобіль є неподільною річчю, оскільки відповідно до частини 2 ст. 183 ЦК України має ознаки неподільних речей, так як поділ без втрати його цільового призначення є неможливим. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. За зазначеною нормою, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Вартість автомобіля станом на 28.08.2015 року становить 26961 ,00 грн., що підтверджується звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 28.08.2015 року (а.с. 50) та не заперечується сторонами, а вартість 1/4 частини автомобіля становить 6740 грн.25 коп.

Так, враховуючи, що майно є неподільним, іншого порядку його розподілу як стягнення грошової компенсації не існує.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції. Так, відповідачами не спростовані висновки суду щодо одноособового користування відповідачами автомашиною.

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обов'язків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 вересня 2016 року у цій справі -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М.Кримська

Судді: А.В.Дашковська

Г.С.Подліянова