Справа № 130/1865/16-ц Провадження № 22-ц/772/1063/2017Головуючий в суді першої інстанції Шепель К. А.
Категорія 30 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого судді Голоти Л.О.

суддів: Зайцева А.Ю., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольська В.О.

з участю: апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Юрія Анатолійовича, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.03.2017 року,

встановила:

12.08.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Юрія Анатолійовича, третьої особи Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України. У позовній заяві зазначає, що неправомірною бездіяльністю керівника Жмеринської місцевої прокуратури по невнесенню відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань йому заподіяно моральних страждань, погіршилось його матеріальне становище та здоров»я, а тому він просить стягнути з керівника Жмеринської прокуратури Кислова Ю.А. на свою користь, через Державне казначейство України 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.03.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення Жмеринського суду від 10.03.2017 та задовольнити його позовні вимоги.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Завданням апеляційного провадження є перегляд за апеляційною скаргою справи і судового рішення на предмет правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі та застосування норм права.

Стаття 309 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення .

Підставами скасування рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.03.2017 року на думку колегії суддів є неповне з»ясування районним судом обставин справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою судді слідчого Жмеринського міськрайонного суду від 10.08.2016 року зобов»язано керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Ю.А. на підставі заяв ОСОБА_2 про ухилення від сплати аліментів на його користь ОСОБА_4 та про незаконне вторгнення до житла ОСОБА_5 внести відомості про злочин до єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме наявність даної ухвали та визнання в мотивувальній її частині бездіяльність керівника Жмеринської місцевої прокуратури по невнесенню відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань неправомірною, стало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом.

У задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції відмовив з підстав не доведення ним фактів : наявності спричиненої йому моральної шкоди, наявності незаконного рішення чи бездіяльності органу прокуратури, наявності причинного зв»язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою та не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди такими діями відповідача, на які не поширюється дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач керувався п.6 ст 1176 ЦК України та Законом України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Однак, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у даній справі підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою суду протиправна бездіяльність органів дізнання, досудового слідства та прокуратури, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16.

Відповідно п. 9 Постанови № 5 пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішенні спору.

На дані норми суд першої інстанції уваги не звернув та не надав правильної юридичної кваліфікації правовідносинам сторін і не визначив відповідно до цього правову норму, якою врегульовано такі правовідносини.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання законної сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Наявна в матеріалах справи ухвала слідчого судді від 10.08.2016 року про визнання бездіяльність керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Ю.А. по невнесенню відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань неправомірною спростовує висновок суду про недоведеність позивачем факту наявності незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що бездіяльність правоохоронних органів, слідства та прокуратури позивачем доведена належним та допустимим доказом.

Однак відповідно до п. 10.1 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом ( наприклад, ст.9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою ( за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

У порушення вимог ст.33, п.2ч.6 ст. 130 ЦПК України районний суд не вирішив питання про залучення до участі у справі належних відповідачів - держави в особі її відповідного органу та Державної казначейської служби України, яка реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, які стягуються за рахунок держави .

Разом з тим, апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень на залучення належного відповідача у справі.

Зважаючи на викладене, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.03.2017 року слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, що позовні вимоги заявлені до неналежних відповідачів.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить висновку, рішення суду не може залишатись в силі, оскільки прийнято на підставі неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.03.2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Юрія Анатолійовича, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.О. Голота

Судді А.Ю. Зайцев

В.П. Рибчинський

/підписи/

Згідно з оригіналом: