Справа № 467/157/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретарів судового засідання Сіваченко Ю.І., Похитун М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,-

ВСТАНОВИВ :

В лютому 2017 року позивач звернулась з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, в обґрунтування якого посилається на те, що у 2007 році їх донька ОСОБА_4 купила у ОСОБА_6 будинок № 13 по вул. Дяченка в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області. Однак договір купівлі продажу нотаріально посвідчений не був, оскільки ОСОБА_6 виїхав за межі Миколаївської області та до цього часу не повернувся.

З 23 грудня 2005 року вона зареєстрована у вказаному будинку за згодою ОСОБА_6, яку останній надав письмовою заявою від 26 квітня 2006 року.

Після розірвання шлюбу з відповідачем у 2014 році він чинить їй перешкоди у користуванні будинком, змінив замки від вхідних дверей, звів та пустив собаку, вчиняє постій сварки та погрожує фізичною розправою.

На даний час вона має онкологічне захворювання, але змушена винаймати житло, проживати у сусідів односельчан. Неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо протиправної поведінки відповідача ніяких результатів не дали.

Просить суд зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею житловим будинком № 13 по вул. Дяченка в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області шляхом вселення, стягнути з нього судовий збір в розмірі 640,00 грн. та витрати на юридичну допомогу в розмірі 1 200,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити його та пояснила суду, що у 2006 року власник спірного будинку ОСОБА_6 надав їй письмовий дозвіл на реєстрацію в ньому. У 2007 році її донька купила у ОСОБА_6 цей будинок, однак право власності на нього оформити неможливо, так як останній виїхав в Молдову, де і помер в 2007 році. Вона з 2005 року постійно проживала в будинку, доглядала за ним, робила ремонти, сплачувала комунальні послуги, утримувала город. На дайни час в спірному будинку зареєстровані дві її доньки та відповідач. У 2014 році вона розірвала шлюб з відповідачем, з цього ж часу не проживає в спірному будинку, оскільки останній постійно вчиняє сварки, чинить перешкоди в користуванні будинком, що негативно впливає на стан її здоровя, оскільки вона хворіє на онкологічне захворювання. З 2014 року вона змушена була виїхати в м. Первомайськ, де доглядала за жінкою похилого віку, а потім за психічно хворим чоловіком, з метою заробити кошти на проживання. Там винаймала квартиру. Аби отримувати кошти за догляд хворого на психічний розлад ОСОБА_7 від держави, так як його родичі не мали змогу оплачувати її послуги, вона у 2015 році уклала з ним фіктивний шлюб, який було розірвано в листопаді 2016 року. Протягом всього часу, коли вона не проживала в будинку, відповідач пускав її лише доглядати город. Восени 2016 року вона намагалась вселитись в будинок, в якому на даний час проживає відповідач, однак він не впустив її, змінив замки, завів велику собаку. Вона неодноразово зверталась до органів поліції щодо неправомірних дій відповідача, неодноразово приходив дільничий, однак на даний час вона не може користуватись будинком, вимушена наймати житло, проживати у сусідів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні пояснив суду, що дійсно за документами будинок № 13 по вул. Дяченка в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області належав ОСОБА_6, однак його купувала не ОСОБА_4, а він разом з позивачкою за гроші, які були виручені від продажу його будинку в Софіївці. Він також приймав участь в утриманні і облаштуванні будинку, зареєстрований та проживає у ньому з 2005 року. Коли шлюб з позивачкою було розірвано, він деякий час проживав за іншою адресою. В нього з позивачкою дійсно виникали постійні сварки, так як остання провокувала його, хотіла продати спірний будинок всупереч його волі, оскільки він бажає залишити будинок доньці. Позивач втекла з будинку до м. Первомайськ, де вийшла заміж, а він змінив замки на дверях, завів собаку, хвіртку закрив на пруття. Коли позивач восени 2016 року хотіла вселитись до будинку, то він не пустив її, оскільки не хоче щоб вона вивезла все майно чи продала будинок. Позивач не проживає в спірному будинку близько 2,5 років, казала, що доглядає за хворими, але вона вийшла там заміж.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, направили до суду письмові заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав суду, що позивач просила його допомогти перевезти її речі з м. Первомайськ в будинок в Благодатному, але відповідач не впустив її, відштовхнув від воріт, а потім вибігла собака. Пізніше приїхала міліція.

Свідок ОСОБА_9 показала в суді, що позивач дійсно близько двох років не проживає в спірному будинку, оскільки через постійні сварки з відповідачем виїхала в м. Первомайськ. Вона знає, що позивач робила ремонт в будинку, змінювала вікна. Зі слів сусідів їй відомо, що вона намагалась вселитись в будинок, однак відповідач не пустив її.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання про те, що на даний час в спірному будинку проживає відповідач. Позивач не проживає в ньому близько двох років. Йому відомо, що між ними були конфлікти. Близько півроку тому, позивач попросила його сина допомогти розвантажити її речі, оскільки хотіла вселитись в будинок, однак між нею та відповідачем виникла сварка, після якої позивач повернулась в м. Первомайськ.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини спору в межах заявлених позовних вимог, оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозвязку, суд приходить до такого.

В судовому засіданні встановлено, що право власності на будинок № 13 по вул. Дяченко в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області станом на 31.12.2012 року зареєстровано за ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.09.1992 року.

Згідно з виписки із погосподарської книги Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, виданої 07.08.2015 року за № 455, позивач з 23 грудня 2005 року поживає в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області по вул. Дяченко, 13, до складу її сімї входять ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

З 23 грудня 2005 року позивач зареєстрована за адресою спірного будинку.

В судовому засіданні сторони підтвердили, що в будинку також зареєстровані відповідач, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно заяви від 29.04.2006 року ОСОБА_6 дав згоду ОСОБА_12 на реєстрацію за адресою : Миколаївська область, Арбузинський район, с. Благодатне. Заява посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_13, зареєстрована за № 2732.

В судовому засіданні позивач пояснила, що вона не була і не є членом сімї ОСОБА_6, її сімя придбала в нього будинок, однак право власності до цього часу не зареєстроване, оскільки ОСОБА_14 виїхав в Молдову, а в 2007 році помер. Родичів в Україні у нього немає. Він дав їй письмову згоду на реєстрацію в спірному будинку для того, щоб вона отримала у власність земельну ділянку.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що він знає про письмову згоду ОСОБА_6 на реєстрацію позивачки в спірному будинку.

З листа ДП «Центр державних інформаційних ресурсів «REGISTRU» Міністерства інформаційних технологій та звязку республіки Молдова № 02/2 6996 від 14.03.2017 року видно, що ОСОБА_6 помер 25.07.2007 року.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З акту про встановлення меж земельної ділянки від 2007 року вбачається, що позивачу була надана у власність земельна ділянка, у тому числі для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га.

Те, що позивач належно користувалась спірним будинком підтверджується, крім іншого, і довідкою Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області від 26.02.2016 року № 160, згідно якої за час проживання вона підтримувала житловий будинок в належному стані, проводила ремонти, обробляла присадибну ділянку та сплачувала податки.

У 2014 році позивач розірвала шлюб з відповідачем, з 2015 року проживає у м.Первомайськ за адресою : вул. Раскової, 27 а, кв. 70, що визнається сторонами у справі.

З пояснень позивача вбачається, що вона виїхала із спірного будинку, оскільки з відповідачем в неї були неприязні відносини, він чинив їй перешкоди в користуванні будинком, незважаючи на те, що він деякий час проживав за іншою адресою.

Наявність конфлікту між сторонами підтвердив сам відповідач, який пояснив, що в нього дійсно були конфлікти з позивачем, близько року він проживав за іншою адресою, однак повернувся в спірний будинок. Він не бажає, щоб відповідач проживала в цьому будинку.

Крім того, позивач пояснила, що оскільки їй потрібні були кошти на проживання та лікування, то в м. Первомайську доглядала жінку похилого віку, після смерті якої почала доглядати ОСОБА_7, який є інвалідом внаслідок психічного розладу. Оскільки родичі останнього не мали змоги оплачувати їй роботу по догляду за ним, то 18 квітня 2015 року вона уклала з ним фіктивний шлюб, аби отримувати кошти за рахунок держави, як член його сім»ї.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2016 року цей шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено шлюбне прізвище «Щербатюк».

Позивач вказує, що з жовтня 2016 року вона намагалась вселитись в спірну квартиру, однак відповідач чинить їй перешкоди в цьому, не впускає в житло. Неодноразові письмові звернення до правоохоронних органів ніякого результату не дали.

В судовому засіданні відповідач вказані обставини підтвердив, пояснив суду, що не впускав позивача в будинок, оскільки немає ніякої гарантії того, що вона знову не вивезе все майно.

Позивач з 2004 року перебуває на обліку з діагнозом : злоякісна пухлина молочної залози.

Встановивши вказані вище обставини та визначивши відповідні їх правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Чинне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселились у житло власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї.

Відповідно до ч.8 ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини ( аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства ( аналогія права).

При прийнятті рішення суд керується положеннями ч.4 ст. 9 ЖК України, відповідно до яких ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Ці положення закону за своєю суттю кореспондуються з нормами ст. 47 Конституції України, за якими кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Вирішуючи спір, суд враховує, що позивач з 2005 року зареєстрована у спірному будинку, користується ним за згодою власника, належно утримувала його протягом тривалого часу, однак не проживала в ньому з 2014 року з причин, які були обумовлені неприязними відносинами з відповідачем та необхідністю заробляти кошти. При цьому позивач не втратила інтерес до будинку, доглядала присадибну ділянку, навідувалась до будинку, а тому, керуючись принципом верховенства права та законності, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у спосіб, визначений в позовній заяві.

На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Суд вважає такою, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на юридичну допомогу в сумі 1 200,00 грн., оскільки в порушення приписів ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували вказану суму.

З наявної в матеріалах справи копії квитанції № 13 неможливо встановити суму, сплачену за надані адвокатські послуги.

За такого, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 8, 10,11, 57 -60, 88, 212 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні будинком № 13 по вул. Дяченко в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області.

Вселити ОСОБА_1 в будинок № 13 по вул. Дяченко в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 ( шістсот сорок) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В. Явіца