АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/5942/16-ц Головуючий 1 інстанції Горпинич О.В.
Провадження:№ 22-ц/790/4874/17 Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: встановлення факту
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Немишлянський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання особи на території України,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій з урахуванням уточнень просив встановити факт постійного проживання на території України з 03.03.1970 року по 14.01.1989 рік.

В обґрунтування зазначеної заяви посилався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Івня, Івнянського району Бєлгородської області СРСР. У травні 1969 року переїхав до м. Харкова. З 03.03.1970 року до 30.01.1971 року працював на ДП «Завод ім. Малишева» на посаді слюсаря - ремонтника. З 15.03.1972 році по 11.11.1972 року відбував покарання за ч. 1 ст. 206 КК України. З 30.01.1973 року до 17.03.1973 ОСОБА_1 працював на ДП «Завод ім. Малишева» на посаді вантажника. З 28.10.1974 року по 02.08.2978 рік відбував покарання за ч.2 ст.140 КК УРСР. З 24.04.1989 року по 14.01.2001 рік відбував покарання за ст.84 КК УРСР у ВТК-11 м. Брянка Луганської області. Після звільнення заявник проживав в с. Проходи Дергачівського району Харківської області, потім в м. Харкові. У 2014 році загубив паспорт. Для отримання паспорту громадянина України заявнику необхідно встановлення факту постійного проживання на території України.

У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву.

Представник заінтересованої особи покладалася на розсуд суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року в задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що з 03.03.1970 року по 12.12.2016 рік постійно проживає на території України, станом на 24.08.1991 рік він відбував покарання в ВК в м. Брянка Луганської області України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності для цього підстав.

Вказаний висновок судова колегія апеляційного суду вважає вірним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Івня, Івнянського району Бєлгородської області СРСР.

Згідно висновку, складеного Фрунзенським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області від 03.11.2016 року за заявою про втрату паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року, 11.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про втрату паспорта. Перевіркою встановлено його особу, але не встановлено належність ОСОБА_1 до громадянства України ( а.с. 63 64 ).

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Доказів на підтвердження реєстрації ОСОБА_1 на території Української РСР до 14.01.1989 року заявником не надано.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання заявника та його представника в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що він з 14.01.1989 року по 14.01.2001 року відбував покарання в Брянківській ВК-11 на території Луганської області тобто, набув громадянство України, судовою колегією не приймаються.

Згідно відповіді начальника Брянківської ВК-11 від 29.01.2010 року, особова справа засудженого ОСОБА_1 знищена за строком давності, в звязку з чим довідку про звільнення не може бути надано. В копії довідки, підписаної ним же, зазначено, що ОСОБА_1 не працював, не мав визначеного місця реєстрації та проживання - «БОМЖ». Довідка не містить даних канцелярії, печатки ( а.с. 8, 9, 51 ).

Аналогічна інформація про відсутність у ОСОБА_1 визначеного місця проживання міститься і у вироку Народного суду Ленінського району міста Харкова від 28.10.1974 року ( а.с.108 - 110 ).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді