Справа № 162/1643/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Провадження № 22-ц/773/346/17 Категорія: 59 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_6 на заочне рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням представник відповідачів ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заперечив апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник відповідачів ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися повторно, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Враховуючи повторну неявку відповідачів та їх представника в судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у їх відсутності, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ «Стохід» подав до суду письмову заяву, в якій просив апеляційну скаргу відхилити та заочне рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін, розгляд справи проводити за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належить на праві власності нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 однак відповідачі чинять перешкоди у користуванні вказаним нежитловим приміщенням, а тому право позивача на користування майном слід захистити шляхом виселення відповідачів зі спірного нежитлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 8 квітня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Любешівської районної державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 325, ОСОБА_2 придбав у ПрАТ «Стохід» нежитлове приміщення, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 26-28) та цього ж дня у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідні відомості про ОСОБА_2 як про власника вказаного приміщення (т. 1 а.с. 11).

19 листопада 2015 року комісією в складі посадових осіб Любешівської селищної ради здійснено обстеження житлово-побутових умов відповідачів по АДРЕСА_1 та складено акт в якому зазначено про зайняття вказаними особами житлової площі, наявність предметів домашнього вжитку (т. 1 а.с. 74).

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 17 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПрАТ «Стохід», ОСОБА_2, державного реєстратора реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області ОСОБА_8 про скасування реєстрації права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено та встановлено, що ОСОБА_3 прописаний по АДРЕСА_1 з 10 грудня 1981 року, ОСОБА_5 з 1 березня 1991 року, ОСОБА_4 з 11 червня 1993 року та відсутність доказів про надання цьому приміщенню статусу житлового (т. 2 а.с. 29-41).

З довідки виданої ПрАТ «Стохід» вбачається, що ОСОБА_9 звільнена з роботи 7 червня 2006 року, ОСОБА_5 звільнена з роботи 2 серпня 2010 року, ОСОБА_3 звільнений з роботи 1 листопада 2010 року (т. 2 а.с. 45).

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як передбачено ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При постановленні рішення судом першої інстанції було враховано вищевказані правові норми та встановлено, що ОСОБА_2 як власник спірного нерухомого майна позбавлений можливості користування майном на власний розсуд у зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані у вказаному приміщенні та чинять перешкоди у його користуванні.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб.

Як передбачено ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірне нерухоме майно по АДРЕСА_1 Волинської області не має статусу житлового приміщення та наявність підстав для зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні майном шляхом виселення з нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 Волинської області без надання іншого житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що головуючий у першій інстанції підлягав відводу є надуманими не підтверджуються жодними доказами.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Дотримуючись принципу справедливого балансу між правами власника нежитлового приміщення та інтересами осіб, які зареєстровані у цьому приміщенні, колегія суддів виходить із пріоритету права власності в національному та міжнародному законодавстві.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді