Справа № 185/9743/16-ц
Провадження № 2/185/794/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2017 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря - Герасименко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації, орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька,-
25 листопада 2016 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв'язку на адресу суду позов до ОСОБА_2, в якому просить (з урахуванням уточнення позовних вимог від 12 квітня 2017 року, 25 квітня 2017 року) надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасово окуповану територію України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, до досягнення дочкою повноліття, дозволити без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасово окуповану територію України, до досягнення нею повноліття, надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме до Російської Федерації та країн Шенгенської зони, з метою відвідування близьких родичів, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення нею 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представникові, без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме до Російської Федерації та країн Шенгенської зони, до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1, допустити негайне виконання рішення суду.
Позовна заява мотивована тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 24 липня 2004 року по 11 травня 2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду місце проживання доньки після розлучення визначено разом з позивачем. В даний час дитина проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_2. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку, дозвіл на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 за кордон для відвідування родичів, а також для відпочинку та оздоровлення останньої. На даний момент деякі близькі родичі моєї неповнолітньої доньки мешкають за кордоном. А саме: бабуся - ОСОБА_5, тітка - ОСОБА_6 та двоюрідний брат - ОСОБА_7 на даний момент проживають в Російській Федерації. також сестра позивача - ОСОБА_10, є громадянкою Латвії та проживає зі своєю сім'єю у місті Рига, Латвія. Для відвідування Латвії неповнолітніми особами необхідний дозвіл на виїзд до країни Шенгенської угоди. Таким чином, з метою підтримання родинних зв'язків та відвідування дитиною близьких родичів необхідний дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. Відмова відповідача жодним чином не аргументована.
У судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, згідно письмової заяви просила розглянути справу без її участі, уточнені вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив.
Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м.Донецька, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2, ОСОБА_1.
Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 липня 2004 року в Макіївському міському відділі реєстрації актів цивільного стану, про що зроблено відповідний актовий за № 677 - розірвано, після розірвання шлюбу прізвище позивачки, «ОСОБА_1», не змінювати на дошлюбне, неповнолітню дочку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживанні з матір'ю, ОСОБА_1.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 20 квітня 2017 року, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрували шлюб 20 квітня 2017 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 507. Після укладення шлюбу ОСОБА_1 присвоїла прізвище ОСОБА_9.
В позові позивач вказує, що батько ухиляється від участі у вихованні дитини, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, відмовляється від надання нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, вказані твердження матеріалами справи не спростовані.
У п.3, підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копі ї рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.
Згідно з ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин,що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон для оздоровчого відпочинку буде відповідати її інтересам. Надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України до Російської Федерації та країн Шенгенської зони без згоди батька, та виїзд дитини з дня набрання рішенням законної сили на строк один рік у супроводі позивача не порушить прав дитини та відповідає її інтересам, оскільки буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини, оскільки виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Однак забезпечення інтересів дітей має відбуватись на підставі та у спосіб, передбачений діючим законодавством. Вивезення за кордон без надання згоди батька на період до 16 років або повноліття дитини без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування суперечить положенням чинного законодавства та є порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.
З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1, що підтверджується паспортом позивача.
З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту позивач разом з дитиною залишила своє місце проживання у м. Донецьку. Як внутрішньо переміщена особа, позивач з дитиною була зареєстрована в м. Івано-Франківськ, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато антитерористичну операцію.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
На теперішній час антитерористична операція не закінчена і до тепер на території, до якої позивач просить надати дозвіл на виїзд дитини без згоди батька, а саме м.Донецьк, існує реальна загроза безпеки для життя та здоров'я дитини (внаслідок переміщення терористичних груп, використання зброї, вибухівки тощо), а тому виїзд дитини до м.Донецьк не забезпечує її інтересів, наражає її на небезпеку, що є неприпустимим.
Наявна небезпека такого в'їзду до м.Донецьк для дитини обумовлена збройним протистоянням на цій території, нестабільною ситуацією, яку неможливо прогнозувати та за якої неможливо уникнути ризиків небезпеки для життя та здоров'я дитини.
На території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, держава Україна не може забезпечити інтереси та права дітей у цій справі, які є громадянами України, а також їх повернення на територію, яка контролюється органами державної влади.
Позивач не довела нагальність потреби в'їзду дитини на територію, на якій існують високі ризики небезпеки для життя та здоров'я дитини.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Нормами ст.367 ЦПК України встановлено категорії справ, у яких суд допускає негайне виконання рішення суду, дана справа до такої категорії справ не відноситься, тому суд не допускає негайне виконання рішення суду.
Керуючись ст.ст.10, 60, 208-210, 212-215,218, 224-232 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації, орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька - задовольнити частково.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації та країн Шенгенської зони, доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу та супроводу її батька, ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на строк один рік з дня набрання рішенням суду законної сили.
Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Російської Федерації та країн Шенгенської зони, на строк один рік з дня набрання рішенням суду законної сили.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя А. О. Врона