Справа № 415/1251/17
Провадження № 2/415/753/17
19.04.17 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю: секретаря судового засідання Данько Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної нотаріальної контори м. Лисичанська про зняття арешту з нерухомого майна, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Луганське обласне управління ПАТ «Ощадбанк», -
До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач ОСОБА_1, із позовною заявою до Державної нотаріальної контори м. Лисичанська про зняття арешту з нерухомого майна, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Луганське обласне управління ПАТ «Ощадбанк».
Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 27.03.2017 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи Луганське обласне управління ПАТ «Ощадбанк».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.03.2006 року за договором купівлі - продажу складеним між ОСОБА_2 та представником ВАТ «Флора» Цветковою Р.К., ОСОБА_2 було придбано будівлі (споруди, приміщення) Тепличного комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.На даний час за правовстановлюючими документами власниками даного майна є ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 При спробі відчуження майна стало відомо, що згідно відомостям з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 09.02.2008 року Лисичанською державною нотаріальною конторою було зареєстроване обтяження за № 6561443. 15.11.2007 року ліквідатор ВАТ «Флора» Сидоренко М.В. звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7 ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна № 569 від 21.03.2006 року недійсним та вимогою повернення майна. 04.02.2008 року Лисичанським міським судом у справі № 2-80/2008 р. в забезпечення позовних вимог ліквідатора, було прийнято ухвалу про накладення арешту на нерухоме майно - Тепличний комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. 09 липня 2008 року Лисичанським міським судом у справі № 2-80/2008 р.у задоволені позову ВАТ "Флора" до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_8 ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна № 569 від 21.03.2006 року недійсним та вимогою повернення майна - відмовлено за необґрунтованістю, але арешт з нерухомого майна не знято. Також, стало відомо з витягу з державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що 20.12.2005 року державною нотаріальною конторою було накладено заборону відчуження № 2716466 за повідомленням Лисичанського Ощадбанку 2867 на майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1, але за даними заборону накладено на житловий будинок, який належить ОСОБА_9. Оскільки Тепличний комплекс не є житловим будинком, ніколи не належав даному громадянину і саме Тепличний комплекс знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, то заборону накладено неправомірно, помилково. У зв'язку з викладеним, позивач просив зняти заборону відчуження з нерухомого майна - тепличний комплекс за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивача - ОСОБА_10, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, згідно розписки, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З письмової згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи АТ «Ощадбанк» в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, згідно з якою просить справу розглянути за його відсутності, надав до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що повідомлення № 2867, згідно якого було накладено 20.12.2005 арешт на нерухоме майно, було надано у зв'язку з наданням кредиту. На даний час нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в іпотеці не перебуває.
Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за їх відсутності.
У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
Згідно копії договору купівлі-продажу від 21.03.2006 року ОСОБА_2 було придбано будівлі (споруди, приміщення) Тепличного комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є співвласником данного майна.
З копії витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, вбачається що 20.12.2005 року державною нотаріальною конторою було накладено заборону відчуження № 2716466 за повідомленням Лисичанського Ощадбанку 2867, на майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_9.
Крім того, з вказаного витягу вбачається, що наявне ще обтяження згідно ухвали Лисичанського міського суду від 04.02.2008 року, накладено арешт на нерухоме майно - Тепличний комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно копії рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 09.07.2008 року, у задоволенні позовних вимог ВАТ «Флора» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна № 569 від 21.03.2006 року недійсним та вимогою повернення майна, відмовлено. Рішення набрало законної сили.
Листом від 05.04.2017 року №110.20-12/1585 Луганське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» повідомило суд про те, що повідомлення № 2867, згідно якого було накладено 20.12.2005 арешт на нерухоме майно, було надано у зв'язку з наданням кредиту. На даний час нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в іпотеці не перебуває.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.
У відповідності до ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).
У п.14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 3 червня 2016 року роз'яснено, що вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист.
Як вбачається з матеріалів справи позивач правомірно набув право власності на будівлі (споруди, приміщення) Тепличного комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки арешт та заборона відчуження майна порушує права позивача як співвласника нерухомого майна, суд вважає за необхідне зняти заборону відчуження накладену на підставі повідомленням Лисичанського Ощадбанку 2867 за реєстровим № 2716466 від 20.12.2005 та зняти арешт накладений на підставі ухвали Лисичанського міського суду Луганської області у справі № 2-80/2008 р. від 04.02.2008 року з нерухомого майна - тепличний комплекс, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» передбачена нотаріальна дія - зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації.
Приписами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини /обставини/ підстави існування обтяження.
З урахуванням викладеного та враховуючи те, що на даний час позивач, як власник, не має можливості належним чином здійснювати своє право власності на належне йому майно, суд вважає за можливе задовольнити його вимоги.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір. Проте, оскільки позивач не зазначила про стягнення з відповідача на її користь судового збору, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Державної нотаріальної контори м. Лисичанська про зняття арешту з нерухомого майна, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Луганське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» - задовольнити.
Зняти заборону відчуження накладену на підставі повідомленням Лисичанського Ощадбанку 2867 за реєстровим № 2716466 від 20.12.2005 з нерухомого майна - тепличний комплекс, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Зняти арешт накладений на підставі ухвали Лисичанського міського суду Луганської області у справі № 2-80/2008 р. від 04.02.2008 року з нерухомого майна - тепличний комплекс, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Суддя Н.В. Коваленко