Провадження № 22-ц/773/549/17 Категорія: 39 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_7 цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, кожен окремо, апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6, кожен окремо, апеляційну скаргу не визнали.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_8 подала до суду письмову заяву, в якій просила апеляційну скаргу задовольнити та розгляд справи проводити за її відсутності.

Позивач ОСОБА_3 та третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус ОСОБА_7 районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено підставність своїх позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є батьками, а відповідач ОСОБА_5 сином ОСОБА_9, який помер 20 квітня 2015 року (а.с. 5, 6, 69). Сторони по справі є його спадкоємцями першої черги за законом.

З матеріалів спадкової справи № 7/2015, заведеної після смерті ОСОБА_9, вбачається, що 21 травня 2015 року до приватного нотаріуса ОСОБА_7 районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_5 Батьки ОСОБА_1 і ОСОБА_3 подали заяви про відмову від належної їм частки спадкового майна за законом на користь ОСОБА_5 Заява від імені ОСОБА_1 підписана нею особисто. Заява від імені ОСОБА_3 підписана на прохання та за його дорученням ОСОБА_8 (а.с. 56-58).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Як на фактичну підставу позову позивач ОСОБА_1 покликалася на ті обставини, що оформленням спадщини займався її онук ОСОБА_5, який і привіз її до нотаріуса, де вона не читаючи підписала, як вона вважала, заяву про прийняття спадщини. Недійсність відмови від прийняття спадщини обгрунтовує, покликаючись на підстави, передбачені нормами ЦК України, зокрема вчинення правочину під впливом помилки (ст. 229), введення в оману іншою стороною (ст. 230), укладення правочину на вкрай невигідних умовах (ст. 233).

ОСОБА_3 зазначає, що не уповноважував ОСОБА_8 підписувати заяву від його імені, а правочин укладено під впливом помилки та на вкрай невигідних умовах (ст.ст. 229, 233).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як передбачено ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведені вимоги процесуального законодавства суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивачі не довели належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання недійсними відмов від прийняття спадщини.

В процесі розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час працювала вчителем у школі, особисто була знайома із приватним нотаріусом ОСОБА_7, у 2013 році оформляла у неї договори дарування (а.с. 95, 96, 100, 101).

Згідно п. 6 глави 3 та п. 5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. У разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Зі змісту заяви від 21 травня 2015 року вбачається, що у звязку з хворобою та внаслідок фізичної вади ОСОБА_3, на його особисте прохання та за його дорученням після прочитання тексту вголос, документ в присутності нотаріуса підписано ОСОБА_8 (а.с. 58).

На думку колегії суддів суд першої інстанції правильно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_8, оскільки вона, як вчитель з багаторічним стажем не могла підписати заяву, не читаючи її та помиляючись щодо її змісту.

Позивач ОСОБА_1 розпорядилася житловим будинком, в якому проживає з чоловіком по даний час, ще у 2013 році, подарувавши його своєму сину ОСОБА_9, тому в неї відсутні підстави стверджувати про втрату житла на підставі оспорюваних заяв.

Позивачі відмовилися від спадщини на користь близької їм людини онука ОСОБА_5, який був офіційним опікуном ОСОБА_3 Про наявність волевиявлення усіх спадкоємців щодо оформлення спадщини саме за відповідачем ОСОБА_5, стверджується також тим, що інші спадкоємці першої черги не подавали заяву про прийняття спадщини, а відмовилися лише батьки спадкодавця, які були зареєстровані разом із ним, а отже неприйняття ними спадщини потребувало активних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна стосовно житлового будинку по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району Волинської області отримано ОСОБА_10 у приватного нотаріуса в м. Києві 18 березня 2016 року, тобто вже після видачі ОСОБА_11 свідоцтв про право на спадщину, що свідчить про час, коли виник інтерес зацікавлених осіб до нерухомого майна (а.с. 9).

Тому з урахуванням усіх обставин справи в їх сукупності, слід зробити висновок про те, що позов є безпідставним, а тому рішення суду першої інстанції слід визнати законним і обгрунтованим.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді