Номер провадження: 22-ц/785/1017/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ «КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2014 року,

встановила:

13 червня 2013 року ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 102 366 грн. 30 коп.

В обґрунтування позову представник позивача послався на те, що відповідно до укладеного договору №ODXRRX12130207 від 02 жовтня 2007 року відповідач ОСОБА_3 02 жовтня 2007 року отримала кредит у розмірі 6480 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії, пені та штрафу за порушення умов договору.

Позивач умови договору виконав та надав відповідачу вказану вище суму грошей.

Відповідач умови договору не виконує, кредит не повертає, як і не сплачує відсотки за користування кредитом, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 20 травня 2013 року становить 102 366 грн. 30 коп., з яких 6000.68 грн. заборгованість за кредитом, 42 756,06 грн. аборгованість по процентам за користування кредитом, 262,44 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 47996,34 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 4850, 78 грн. штраф (процентна складова).

У звязку з вищевикладеним просив суд стягнути з відповідача 102 366 грн. 30 коп.

У судовому засіданні:

- позивач у письмовій заяві, позов підтримав та просив суд слухати справу у відсутність його представника:

- відповідач позов не визнала, пояснивши, що її паспорт був викорастиний сторонніми особами для отримання кредиту.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Суд першої інстанції вирішив:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 102 366 грн. 30 коп., з яких 6000.68 грн. - заборгованість за кредитом, 42 756,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 262,44 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 47 996.34 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4850.78 грн. - штраф (процентна складова);

- стягнути з ОСОБА_3 на користь відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по справі у сумі 1023 грн. 66 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову позивачеві в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд першої інстанції виходив з того, що 02 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений вищевказаний кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит, при умові його повернення в обумовлені договором строки зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафу.

Після отримання грошей відповідач порушила умови договору, свої зобовязання не виконувала, платежі по погашенню кредиту не вносила, не сплачувала відсотки за користування кредитом, комісію, пеню та штраф в результаті чого і утворилась заборгованість в розмірі 102 366 грн. 30 коп.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані. Факт - це явище об'єктивної соціальної дійсності. Вони існують незалежно від того, чи знають про них особи, що здійснюють судовий розгляд. Фактичні дані, тобто відомості про факт - це інформація, за допомогою якої пізнається факт, що має значення для вирішення справи.

Докази можуть бути представлені у різній формі. Так, фактичні дані, що мають значення для правильного вирішення справи, можуть бути отримані (встановлені) судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази отримуються у встановленій процесуальним законом формі.

Недотримання (порушення) форми отримання доказів обумовлює те, що вони при вирішенні судом справи до уваги братись не будуть.

Недопустимими є докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до положень про мінімальні гарантії Європейської Конвенції (ст. 6) завдання суду полягає у тому, щоб переконатися, чи був судовий розгляд у цілому справедливим, в тому числі й те, як були одержані докази. Тобто судові докази повинні бути одержані способом, який гарантує право на справедливий суд.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 категорично заперечувала отримання вищевказаного кредиту, пояснивши, що її паспорт був викорастиний сторонніми особами для отримання кредиту.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року по даній справі була призначена судова почеркознавча експертиза (а.с. 187-188).

Як вбачається з висновку №5531/01 судово-почеркознавчої експертизи складеного 15 лютого 2017 року, в графі «підпис» ліворуч від друкованих записів «дата», виконані не самою ОСОБА_3, а іншою особою (особами) (а.с. 243-245).

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що відсутні відповідні підстави та належні докази вважати укладеним зазначений вище кредитний договір між позивачем та відповідачем.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки відповідача, яка у порушення вимог ст.ст. 74-76, 127 ЦПК України, не була належним чином сповіщена про час та місце судового засідання по даній справі, яке відбулося 08 вересня 2014 року та закінчилось ухваленням вищевказаного рішення, що також призвело до хибного висновку суду.

Порушення судом першої інстанції лише зазначених вище норм процесуального права, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України є самостійною підставою для скасування рішення.

Як вбачається з розяснень викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Із вищевикладеного вбачається, що суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

У даному випадку районним судом така справедливість судових процедур щодо ОСОБА_3 була порушена.

Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

На підставі усього вищевказаного, керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1-4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити повністю. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2014 року по цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № №ODXRRX12130207 від 02 жовтня 2007 року в розмірі 102 366 грн. 30 коп. та судового збору в сумі 1023 грн. 66 коп. - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_2