ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2070/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 15 вересня 2009 року по 24 березня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У період шлюбу сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за відповідачем.

Оскільки сторони не дійшли згоди стосовно користування та розпорядження набутим під час шлюбу майном, та посилаючись на те, що коштів наданих відповідачем на утримання дитини недостатньо, позивач звернулася з вимогою про його поділ у судовому порядку та, керуючись частиною третьою статті 70 СК України, просить суд виділити їй у власність 2/3 ідеальної частки спірної квартири, а відповідачу 1/3 частки.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, посилаючись на те, що спірна квартира не є спільно нажитим майном подружжя, оскільки вона була придбана за кошти його матері ОСОБА_6, отримані від продажу її власної квартири та його особисті кошти.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_5 до розгляду в одному провадженні з первісним позовом про поділ майна подружжя.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримали та просили їх задовольнити, у задоволені зустрічного позову просили відмовити.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти первісного позову заперечували, у задоволені позову просили відмовити, зустрічний позов - задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін та її представників, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що в період з 15 вересня 2009 року по 24 березня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

05 квітня 2013 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстрований номером 2456.

Заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_2 пояснила, що не дійшла з відповідачем згоди стосовно користування та розпорядження набутим ними під час шлюбу майном - квартирою АДРЕСА_1 та посилаючись на те, що розмір аліментів, які вона одержує від ОСОБА_3 на утримання сина є недостатнім, керуючись частиною третьою статті 70 СК України, просила виділити їй у власність 2/3 ідеальної частки спірної квартири, а відповідачу 1/3 частки.

Натомість ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання майна особистою приватною власністю, посилаючись на те, що спірна квартира не є спільно нажитим майном подружжя, оскільки вона була придбана за кошти його матері ОСОБА_6, отримані від продажу її власної квартири та його особисті кошти, набуті до шлюбу. Додатково пояснив, що придбання спірної квартири було здійснено за 90000 доларів США, з яких 7200 доларів США надала йому мати, а залишок коштів в сумі 17000 доларів США були набуті ним до шлюбу та передані в позику ОСОБА_9, який повернув їх у зв'язку із придбанням квартири.

Крім того пояснив, що приймає активну участь у вихованні дитини, кожні вихідні забирає сина до себе, займається його вихованням та розвитком, купляє одяг, іграшки, продукти харчування, оплачує навчання. Додатково додав, що вчасно сплачує аліменти, заборгованості не має, з позовом щодо збільшення розміру аліментів позивач не зверталась, що також не заперечувалось позивачем.

Судом встановлено, що 07 лютого 2013 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., реєстровий № 647.

Відповідно до умов договору сторони зобов'язуються у строк до 07 квітня 2013 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 729000 грн. що еквівалентно 90000 доларів США за комерційним курсом станом на 07 лютого 2013 року.

В той же день між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_10 (покупець) було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., реєстровий № 648.

Відповідно до умов договору сторони зобов'язуються у строк до 07 квітня 2013 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ціною 591300 грн., що еквівалентно 73000 доларів США за комерційним курсом станом на 07 лютого 2013 року.

05 квітня 2013 року ОСОБА_6 продала ОСОБА_10 належну їй на підставі свідоцтва про право власності від 10 липня 1996 року квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., реєстровий № 2453. Продаж вчинено за 591300 грн., які покупець повністю виплатив продавцю до підписання цього договору.

В той же день ОСОБА_7 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстрований номером 2456. Продаж здійснено за ціною 729000 грн., які покупець повністю виплатив продавцю до підписання цього договору.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що продала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2, а отримані від продажу гроші передала сину для придбання йому у власність квартири. Додатково додала, що на сьогодні проживає разом з сином, внука бачить кожен тиждень, оскільки син забирає його на вихідні дні, купляє йому речі, одяг, іграшки, водить на підготовчі заняття та оплачує їх.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що знає ОСОБА_3 20 років. В 2009 році він купляв човен, у зв'язку з чим позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США, які повернув у грудні 2012 року на підтвердження чого надав розписку від 03 грудня 2009 року. Крім того додав, що ОСОБА_3 сумлінно ставиться до своїх батьківських обов'язків, займається вихованням сина, його розвитком, забезпечує матеріально.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подрудружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 3 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітній син, дочка, за умови, що розмір, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що кошти в сумі 591300 грн., що еквівалентно 73000 доларів США, надані ОСОБА_6 ОСОБА_3 належали йому особисто, оскільки ОСОБА_6 надала ці кошти сину для його власних потреб, а не на потреби сім'ї, а різниця між вартістю спірної квартири (729000 грн., що еквівалентно 90000 доларів США) та вказаними особистими коштами позивача (591300 грн., що еквівалентно 73000 доларів США), що становить суму в розмірі 137700 грн., що еквівалентно 17000 доларів США є спільними сумісними коштами подружжя в рівних частках. Позивачем за зустрічним позовом не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження 17000 доларів США його особистими коштами.

Визначаючи ідеальні частки в майні подружжя з урахуванням вимог ст.ст. 57, 60, 69, 70 СК України, слід навести наступні розрахунки:

729000 грн. - вартість спірної квартири;

591300 грн. - особисті кошти чоловіка;

729000 грн. - 591300 грн. = 137700 грн. спільні кошти подружжя

137700 грн. : 2 = 68850 грн. частка кожного з подружжя;

591300 грн. + 68850 = 660150 грн. частка чоловіка;

729000 грн. = 100/100;

729000 грн. : 100 = 7290 грн. = 1/100;

68850 : 7290 = 9,44 (за правилами математичних розрахунків заокруглюємо до 9) = 9/100 частка дружини (позивача);

660150 : 7290 = 90,55 (за правилами математичних розрахунків заокруглюємо до 91) = 91/100 частка чоловіка (відповідача). Вимога позивача про збільшення частки майна дружини не підлягає задоволенню, оскільки належних в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК України доказів, що розмір аліментів, які отримує позивач недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини позивачем не надано. Більш того, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач з позовом про збільшення розміру аліментів не звертався; відповідач вчасно сплачує аліменти, фінансово утримує дитину та сумлінно ставиться до своїх батьківських обов'язків.

З огляду на встановлені фактичні обставини, зокрема враховуючи походження грошових коштів, за які було придбано квартиру та з урахуванням виниклих у сторін спірних правовідносин, суд вважає за можливе і доцільне визнати за ОСОБА_2 право власності на 9/100 часток квартири АДРЕСА_1 та одночасно визнати за ОСОБА_3 право власності на 91/100 часток квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується судового збору, то у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст. ст. 57, 60 СК України, ст. ст. 316, 321 ЦК України, ст.ст. 10, 27-30, 57-58, 60, 74, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя- задовольнити частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 9/100 часток квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 91/100 частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6433 грн. 47 коп. судового збору.

В задоволенні іншої частини заявлених позовних та зустрічних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА