Справа № 129/239/17 Провадження № 22-ц/772/1196/2017Головуючий в суді першої інстанції Ковчежнюк В. М.
Категорія 27Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Стадника І.М., Якименко М.М.,
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 6 березня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернувся в суд 20 січня 2017 року.

Зазначав, що 27.10.2016 р. між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» було укладено договір фінансового лізингу № 1727, змістом якого є оренда з наступним викупом трактора «МТЗ-82.1.26» вартістю 18488,37 дол. США, що еквівалентно 477000 грн.; на виконання умов договору 27.10.2016 р. ним сплачено відповідачу 47700 грн. авансового платежу. Однак, трактора він не отримав. Договір підписав без попереднього з ним ознайомлення. Під час укладення договору всупереч ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» він був введений відповідачем в оману щодо предмету та істотних умов договору. Зокрема, він домовлявся з відповідачем про вартість трактора, яка мала складати 65000 грн.. Трактор відповідач мав йому передати після сплати цих коштів протягом 3-5 днів. Ознайомившись згодом з умовами договору, він з'ясував, що уклав не договір купівлі-продажу, а договір фінансового лізингу, вартість якого набагато більша (477000 грн.), ніж вони попередньо домовлялися, а сам договір укладений на умовах, які сторони взагалі попередньо не обговорювали. Позивач зазначав, що недосягнення сторонами згоди стосовно предмета та істотних умов договору вказує на те, що права і обов'язки за цим договором не виникли і договір є неукладеним, На вимогу про повернення йому сплачених 47700 грн. відповідач погодився на повернення лише 40 % цих коштів. Вважаючи це несправедливим, а договір таким, що не відповідає вимогам закону, посилаючись на ці обставини та положення статей 42 Конституції України, положення 4, 15, 16, 203, 215, 216, 229, 230, 638, 655, 691, 692 ЦК України, положення статей 7, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №1727 від 27.10.2016 року укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_6 47700 грн., сплачених відповідно до квитанції № 0.0.641065271.3 від 27.10.2016 р. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 6 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_6 47700 грн., сплачених відповідно до квитанції № 0.0.641065271.3 від 27.10.2016 р. за нікчемним договором фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь ОСОБА_6 640 грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання договору фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р. недійсним відмовлено через безпідставність.

Зобов'язано управління державної казначейської служби України у Гайсинському районі повернути сплачений ОСОБА_6 судовий збір в сумі 640 грн. за квитанцією від 20.01.2017 р.

У апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.10.2016 р. між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» укладено договір фінансового лізингу № 1727, змістом якого є оренда з наступним викупом трактора «МТЗ-82.1.26» вартістю 18488,37 дол. США, що еквівалентно 477000 грн. На виконання умов договору 27.10.2016 р. ОСОБА_6 сплачено 47700 грн. авансового платежу. Встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_6 трактор за вказаним договором не отримав.

Вирішуючи спір та визнаючи договір фінансового лізингу №1727 від 27 жовтня 2016 року недійсним та стягуючи з відповідача внесені ним позивачу кошти у сумі 47700 грн., суд виходив із того, як це вбачається зі змісту судового рішення, що оскільки Договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений, то цей договір, в силу вимог статей 628, 799 ЦК України та положення частини 1 статті 220 цього Кодексу, є нікчемним, а тому сума у розмірі 47700 грн. підлягає поверненню позивачу за положенням статті 216 ЦК України, за яким у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Такий висновок суду є правильним та ґрунтується на правильно встановлених обставинах справи та на правильно застосованих нормах матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та правильного по суті рішення. Наведені у апеляційній скарзі доводи не є такими, що можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Суд першої інстанції вирішуючи спір правильно урахував висновки Верховного Суду України по аналогічним справам з тих же правовідносин, а саме застосував правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 2766цс15 та від 18 січня 2017 року у справі №6-648цс16.

За положенням частини 2 статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

За змістом статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги виходить з наступного.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до частини 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Оскільки судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 1727 від 27.10.2016 р.нотаріально посвідчено не було, то відповідно він є недійсним в силу закону (нікчемним).За встановлених обставин цієї правової підстави достатньо для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 47700 грн. сплачених за нікчемним договором.

Відповідач добровільно не виконує вимоги закону про повернення набутого за договором, тому суд правильно стягнув вказані кошти 47700 грн. з відповідача та дійшов до обґрунтованого висновку, що оскільки вказаний договір є нікчемним, то немає підстав визнавати його недійсним, оскільки в силу положення статті 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Щодо посилань апелянта на судові рішення судів касаційної інстанції, як на правові позиції, які на думку апелянта спростовують висновки суду першої інстанції у цій справі, то у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції обґрунтовано мотивував безпідставність застосування вказаних судових рішень, як норми для обов'язкового застосування при вирішенні цієї справи.

Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки є договором непрямого лізингу. Згідно з частинами 1 та 2 статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, оскільки за частиною 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), то до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом, а отже такий договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Безпідставним є посилання у апеляційній скарзі на те, що правові позиції Верховного Суду України не є обов'язковими для судів, оскільки за положенням частини 2 статті 360-7 ЦПК України суд має право відступити від правової позиції з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Зміст вказаної норми апелянт відтворив у скарзі правильно, разом із тим зміст вказаної норми процесуального права передбачає, що не застосувати правову позицію Верховного Суду України є правом суду і він має це вирішувати виходячи із тих висновків до яких він дійшов вирішуючи відповідний спір.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було встановлено порушення права позивача, а тому немає підстав для задоволення позову, то такі доводи не ґрунтуються на положеннях закону, оскільки нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним і відповідно нікчемний правочин є підставою для повернення всього отриманого за ним за вимогою сторони правочину. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а отже за вимогою позивача стягнути (повернути) сплачені ним кошти за нікчемним правочином, суд правильно задовольнив його вимоги.

Посилання апелянта на те, що за договором лізингу предмет лізингу відсутній і позивач лише зобов'язується його придбати в майбутньому при умові виконання обов'язків за договором, не дають підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки за змістом положення частини 2 статті 236 ЦК України якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється, тому виходячи із цього все передане за цим договором підлягає поверненню.

Отже, оскаржуване рішення суду є правильним по суті, справедливим та ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» відхилити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 6 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді : /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ М.М. Якименко

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук