ухвала

іменем україни

19 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, 3 % річних та інфляційного збільшення заборгованості, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_6 про розірвання договору оренди землі та стягнення сплаченої орендної плати, за касаційними скаргами представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 04 січня 2005 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») був укладений договір оренди землі, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу у строкове платне користування належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 січня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до вищевказаного договору оренди землі, за умовами якого було збільшено плату за користування земельною ділянкою з 442 грн до 1 083 грн 75 коп. за рік.

На підставі договору оренди землі від 04 січня 2005 року відповідач користувався належною позивачу земельною ділянкою в період з грудня 2006 року по грудень 2013 року включно.

За 2011-2012 роки відповідач не виплачував позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою і лише в листопаді 2013 року товариство виплатило йому 3 425 грн 78 коп. орендної плати за користування нею за 2011-2013 роки.

Незважаючи на вимоги позивача товариство систематично (протягом 2-х платіжних періодів підряд) не виплачувало позивачу орендну плату, що є підставою для розірвання договору оренди землі від 04 січня 2005 року.

З урахуванням умов договору оренди землі та додаткового договору до нього за 2011-2013 роки товариство повинно було сплатити ОСОБА_6 5 096 грн 92 коп., тому сума заборгованості з орендної плати за ці роки становить 1 671 грн 14 коп., з урахуванням індексів інфляції.

Станом на листопад 2013 року відповідач повинен був ще сплатити позивачу 3 % річних, що становить 99 грн 99 коп., та 426 грн 01 коп. інфляційного збільшення заборгованості, а всього 2 197 грн 27 коп.

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про розірвання договору оренди землі від 04 січня 2005 року, стягнення 13 613 грн 26 коп. заподіяних збитків та 1 443 грн 38 копійок виплаченої орендної плати за 2013 рік з урахуванням суми переплати.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник відповідача вказав, що згідно з умовами п. 29, укладеного між сторонами договору оренди землі від 04 січня 2005 року, орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватись земельною ділянкою.

Незважаючи на це 21 грудня 2012 року ОСОБА_6 передав земельну ділянку, що є предметом укладеного між сторонами договору, в користування третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «АВІС УКРАЇНА».

На підставі укладеного між ними договору оренди землі від 27 вересня 2010 року ТОВ «АВІС-УКРАЇНА» фактично використовує належну позивачу земельну ділянку: у 2013 році орендована земельна ділянка була засіяна кукурудзою, а в 2014 році - соєю.

Дії ОСОБА_6 щодо передачі земельної ділянки у користування іншій особі є протиправними, оскільки порушують право ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на користування зазначеною земельною ділянкою.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року було визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, укладених між ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», та орендодавцями, у тому числі із ОСОБА_6

У 2013 році ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» планувало засіяти належну ОСОБА_6 земельну ділянку соняшником та отримати 4 273 грн 44 коп. прибутку, а у 2014 році - засіяти земельну ділянку пшеницею та отримати 9 339 грн 82 коп. прибутку.

У зв'язку з цим загальна сума упущеної вигоди (збитків) ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за 2013-2014 роки становить 13 613 грн 26 коп.

За 2013 рік товариство сплатило ОСОБА_6 925 грн 79 коп. (з урахуванням утриманого ПДФО) орендної плати за користування його земельною ділянкою з урахуванням індексу інфляції, а також частково сплатило в рахунок майбутніх виплат 517 грн 59 коп., тому сума зазначеної орендної плати з урахуванням суми переплати становить 1 443 грн 38 коп.

Оскільки ТОВ Агрофірма «Косівщинська» не могло користуватись належною позивачу земельною ділянкою сільськогосподарського призначення за незалежних від нього обставин, через порушення ОСОБА_6 умов договору, то відповідно до закону повинно бути звільнено від орендної плати за 2013-2014 роки.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі від 04 січня 2005 року та стягнення 2 197 гривень 27 копійок заборгованості з орендної плати, 3 % річних та інфляційного збільшення заборгованості за його необґрунтованістю.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_6 про розірвання договору оренди землі від 04 січня 2005 року та стягнення 13 613 гривень 26 копійок заподіяних збитків та 1 443 гривень 38 копійок сплаченої орендної плати за 2013 рік з урахуванням суми переплат за його необґрунтованістю.

У касаційній скарзі представникОСОБА_6 - ОСОБА_7 - просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 про розірвання договору оренди землі та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині судові рішення залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення у частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову, в іншій частині судові рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представникаОСОБА_6 - ОСОБА_7 - підлягає задоволенню частково, а касаційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» слід відхилити, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині розірвання договору оренди, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного договору оренди землі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що товариство не надало суду відповідних доказів, що в 2013-2014 роках ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не користувалось та не могло користуватись належною позивачу земельною ділянкою і що саме нею в той час користувалось ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», тому відсутні правові підстави для стягнення з позивача на його користь 1 443 гривень 38 копійок виплаченої орендної плати за 2013 рік з урахуванням її переплати.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_6 на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

04 січня 2005 року між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, зареєстрований 14 грудня 2006 року у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України».

За пунктами 10-12 цього договору позивач надав спірну земельну ділянку відповідачу у користування строком на 5 років на умовах сплати останнім орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки земельного паю, яка вноситься до 30 числа останнього у звітному періоді місяця і обчислюється з урахуванням індексів інфляції.

Додатковим договором до вказаного договору, укладеним сторонами 01 січня 2009 року та зареєстрованим 12 жовтня 2010 року, збільшено строк оренди до 10 років та визначено оренду плату у розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

26 листопада 2013 року згідно з поштовим переказом ОСОБА_6 виплачена орендна плата за 2011-2013 роки у розмірі 3 425 грн 78 коп.

Також судами встановлено, що під час дії укладеного між сторонами договору оренди землі від 04 січня 2005 року, 27 вересня 2010 року ОСОБА_6 уклав договір оренди даної земельної ділянки з ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», який був зареєстрований у державному реєстрі 21 грудня 2012 року, що підтверджується його копією.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року у справі № 818/2666/14 було визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, укладених між орендодавцями та ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», у тому числі і з орендодавцем ОСОБА_6

Під час розгляду даної справи ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» надало докази на підтвердження того факту, що саме воно користувалось належною позивачу земельною ділянкою протягом 2013-2014 років.

Належна на праві власності ОСОБА_6 земельна ділянка площею 2, 72 га знаходиться у складі єдиного масиву земель, який був переданий в оренду на підставі договорів оренди, її межові знаки, які встановлювались при виготовленні державного акта на право власності на землю, були втрачені в процесі обробітку спірної земельної ділянки в складі єдиного масиву земель, представник відповідача не надала суду відповідних доказів про конкретне місце розташування його земельної ділянки і що товариство планувало в 2013-2014 роках засіяти дану земельну ділянку саме соняшником та пшеницею і реально отримати прибуток на вказану в заяві про зменшення позовних вимог суму, тому фактично неможливо встановити реальний розмір прибутку, який можна було б отримати від обробітку його земельної ділянки за той час.

Згідно зі звітом форми № 4-С2 «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» ТОВ АФ «Косівщинська» на орендованих землях, крім того, вирощувало багаторічні трави.

Представник відповідача не надала суду належних доказів про можливість отримання реальних доходів, а надала лише розраховані за середніми статистичними показниками уявні розрахунки бажаних, але не реальних доходів, які начебто товариство могло б отримати.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Судами установлено, що орендна плата за 2011-2013 роки була сплачена позивачу 26 листопада 2013 року у розмірі 3 425 гривень 78 копійок.

Встановивши, що орендна плата за 2013 рік була виплачена своєчасно і у повному обсязі, а за 2011 і за 2012 роки - із порушеннями визначених договором строків, однак у повному обсязі з урахуванням інфляційних збитків та пені, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди, разом з тим залишив поза увагою п. 12 договору оренди землі, відповідно до якого орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі, а тому порушенням умов договору слід вважати несвоєчасну сплату орендної плати (несплату певної суми грошових коштів) у строк, передбачений договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-146цс12).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції викладеного не врахував; не з'ясував фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належного правового обґрунтування та оцінки п. 12 договору оренди землі, не врахував наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2011-2012 роки та дійшов передчасного висновку про необґрунтованість вимог за первісним позовом в частині розірвання договору.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню у частині вимог первісного позову про розірвання договору з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині.

Касаційна скарга ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій в частині зустрічного позову, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року в частині позову ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік