У х в а л а

іменем україни

6 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Карпенко С.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 1 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною,

в с т а н о в и в :

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 1 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року, позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 100000 грн боргу за договором позики від 26 травня 2015 року.

В зустрічному позові відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 1 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов про стягнення боргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання умов договору позики, а саме невиконання позичальником умов договору. Відмовляючи у зустрічному позові про визнання розписки недійсною, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено суду належними і допустимими доказами обставин недійсності правочину, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої й апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 1 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.О.Карпенко