АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/8457/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/651/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В.,Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача Олійник Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Дніпровського районного суду від 18 жовтня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в травні 2016 року до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовував свої вимоги тим, що 23.08.2012 року між ПАТ «Акцент-банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір. Відповідно до якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 3 112,40 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк «Акцент-банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, допустила заборгованість, яка станом на 13.04.2016 року становить 11925,98 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду від 18 жовтня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позовних вимог. Вказуючи при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначаючи крім іншого про те, що позивачем не пропущено позовну давність по стягненні заборгованості, оскільки право стягнення (ст. 251, 261 ЦК України) виникло з 30.04.2013 року через несплату відповідачем чергового платежу, строк повернення котрого настав до 30.04.2013 року в той час як позивач звернувся до суду 17.05.2016 року, що підтверджується датованим штемпелем на квитанції про відправлення позову. А відтак, представник позивача вважала, що банк має право на стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 1996,62 гривень, оскільки звернувся до суду в межах позовної давності по стягненню чергових місячних платежів, котрі є самостійними зобов'язаннями.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи повторно не з'явилась до суду, поважність причин своєї неявки суду не повідомила. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність в силу вимог ст. 305ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при наявності поданої відповідачем заяви щодо пропуску строків позовної давності позивачем при зверненні до суду повинен був дослідити чи передбачали умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів та чи положення договору передбачали інші підстави щодо настання строків заборгованості які погоджені сторонами при підписанні заяви про приєднання до Умов та правил.

Згідно укладеного між сторонами договору ОСОБА_5 23.08.2012 року отримала кредит у розмірі 3112,40 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.08.2013 року.

За умовами цього договору позичальник зобов'язувався здійснювати повернення кредиту частинами - щомісячними платежами в розмірі 343,58 гривень в строки з 25 по 29 число кожного місяця (п. 7 заяви позичальника).

А п.12 заяви позичальника сторонами було погоджено, що згідно зі ст.212, 614, 651ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості зазначених в цій Заяві, Умовах та правилах понад 210 днів щодо зобов'язань строк яких не настав. Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починається з 211 дня порушення, вважається простроченою.

А відтак, на думку колегії суддів, позивач звертаючись до суду з позовом 07.07.2016 року не пропустив строк позовної давності, оскільки сторони погодили строки обрахування настання простроченої заборгованості за умовами укладеного договору визначивши таким чином строк виконання зобов'язання в повному обсязі.

Відтак колегія суддів вважає, що суд помилково застосував встановлену законом позовну давність до правовідносин, що склалися між сторонами та на підставі ст. 257, п. 1 ч. 2 ст 258 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України, відмовивши в задоволенні позову. Тому постановлене судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про часткове задоволення заявлених позовних вимог з урахуванням вимог позивача викладених у апеляційній скарзі у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України.

Беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду 17 травня 2016 року, що підтверджується датованим штемпелем на поштовому відправленні позову до суду, то відповідно він має право на стягнення заборгованості по кредиту в межах періодичних платежів за період з 17 травня 2013 року по 17 травня 2016 року (згідно наданого розрахунку) в розмірі 1 996,62 гривень, котра виникла станом на 17.05.2013 року, та складається: 1037,93 (3112,41-2074,48) грн. - заборгованість за кредитом; 0,17 (2,13-1,96) гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 706,40 грн. - заборгованість за пенею, з розрахунку: (1037,93+0,17+252,12)*0,15%*365=706,40 гривень.

Також позивачем ставилося питання про стягнення з відповідача штрафів: 500 гривень (фіксована частина) та 554,09 гривень (процентна складова) та комісії.

При цьому, умовами договору передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов'язання.

В Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 висловлена наступна правова позиція:

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що в частині задоволення вимог про стягнення штрафу та комісії слід відмовити з огляду на зазначені вище вимоги законодавства та правову позицію Верховного суду України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» - Сокуренко Наталії Вікторівни задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду від 18 жовтня 2016 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» (49074, м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11 р/р 0010 UAH та 0052-USD, МФО 307770, ) заборгованість за кредитним договором № АВААRA72240102 від 23.08.2012 року у розмірі 1744,50 (одна тисяча сімсот сорок чотири гривни п'ятдесят копійок), яка складається із: 1037,93 гривень - заборгованість за кредитом; 0,17 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 252,12 гривень - заборгованість за комісією; 706,40 гривень - заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» (49074, м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11 р/р 0010 UAH та 0052-USD, МФО 307770, ) судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: