У Х В А Л А

11 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про встановлення нікчемності заповіту,

встановила:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено нікчемність заповіту, вчиненого ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5, посвідченого 10 грудня 2011 року секретарем Мишковицької сільської ради.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення апеляційного суду скасовано, залишено в силі рішення суду першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу касаційного суду та залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Скасовуючи рішення апеляційного суду за залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в позові, касаційний суд виходив з того, що заповіт ОСОБА_6 складений у письмовій формі, місця складання заповіту, дати й місця народження заповідача та підписанні особисто заповідачем. Вимоги п. 1.4 Розділу III Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, та ст. 1247 ЦК України при посвідченні заповіту дотримано. Особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, помилка у написанні прізвища заповідача (замість «Партик» зазначено «Партика»), пропуск строку для вчинення дії щодо внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру не можуть бути підставою нікчемності заповіту, оскільки особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5 Незазначення причин складання заповіту за межами органу місцевого самоврядування також не може бути підставою нікчемності заповіту, оскільки в заповіті зазначається, що його вчинено у геріатричному відділенні Тернопільської районної лікарні в с. Мишковичі, перебування заповідача у цій лікарні на лікуванні у період складання заповіту встановлено та не оспорюються. Крім того, обставини, на які посилається позивач, не вплинули на волевиявлення заповідача.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 19 вересня 2012 року суд касаційної, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди в порушення вимог процесуального закону належним чином не встановлено, що волевиявлення особи було вільним та відповідало її волі. Судами під час розгляду справи заповіт не було перевірено на відповідність вимогам щодо його форми та порядку нотаріального посвідчення.

- від 11 вересня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що заповіт від 23 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом від імені ОСОБА 6, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки на час його посвідчення остання була неписьменною, а тому не могла власноручно вчинити напис та підписати його.

- від 23 квітня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що при розгляді справи про визнання заповіту недійсним судами не застосовано норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, фактично, характеру правовідносин між сторонами не встановлено, справу розглянуто поверхнево, доводів позивача не спростовано, крім того, допущено вільне трактування висновків проведеної у рамках розгляду справи експертизи.

- від 17 вересня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалу апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, виходив із того, що апеляційний суд не надав належної оцінки, чи були хвороби, фізичні вади у особи, які б заважали їй власноручно підписати заповіт та чи свідчить про такі обставини посмертна комплексна судова психолого- психіатрична експертиза.

- від 13 квітня 2016 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що при розгляді спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, недійсним (встановлення нікчемності) факти його укладення, повного або часткового виконання однією зі сторін може підтверджуватися тільки письмовими доказами, якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ч.2 п.2 ст.215 ЦК України нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним у випадках, встановленим цим Кодексом. Глава 85 ЦК України, яка регулює порядок спадкування за заповітом і є спеціальною нормою, не передбачає можливості визнання судом дійсним заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Норми ст. 219 ЦК України, на підставі якої суд вирішив спір, є загальною нормою і не регулює правовідносини, які виникли між сторонами у справі, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення без змін.

- -від 18 травня 2016 року суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляду до суду першої інстанції у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

- -від 22 вересня 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що заповіт посвідчений завідуючим поліклінікою, а не як заступником головного лікаря з медичної частини, як того вимагає чинне законодавство. Спірний заповіт не містить даних про те, що свідки зачитували заповіт вголос, відсутні відомості про особи свідків. Крім того, спірний заповіт не містить посвідчувального напису встановленої форми, у якому повинна бути дата його посвідчення та реєстраційний номер. У порушення вимог статті 40 Закону України «Про нотаріат» спірний заповіт в двох екземплярах не складався та не передавався до нотаріуса або державного нотаріального архіву, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення зустрічних позовних вимог про визнання недійсним заповіту.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про встановлення нікчемності заповіту за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко