Номер провадження: 22-ц/785/3379/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі: Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 01 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ „УкрСиббанк про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ПАТ „УкрСиббанк про стягнення 270,00 грн. заборгованості та 10 000 грн. завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та Банком був укладений договір від 23.05.2016р. про відкриття та комплексного розрахунково-касового обслуговування банківських рахунків фізичної особи, за умовами якого Банк відкрив на імя позивача рахунок у національній валюті та видав платіжну картку. Користуючись вказаною платіжною карткою позивач 25.07.2016р. у відділені ПАТ «УкрСиббанк», яке розташоване: м. Одеса, вул. Ак. Сахарова, 36, у банкоматі № АО309231 при здійсненні операції зі змін ою ПІН-коду картки, після отримання частини грошових коштів, із незрозумілих причин операція закінчилася, а належна йому банківська картка була заблокована банкоматом, а він не зміг зняти залишені грошові кошти. Він неодноразово звертався до відповідача із претензією про повернення грошових коштів, проте не отримав відповіді. Посилаючись на зазначені обставини, та на ст.ст.1212, 1214 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача привласнені відповідачем грошові кошти в розмірі 270,00 грн. Посилаючись на ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та вказуючи, що в звязку з неправомірними діями відповідача він зазнав моральних страждань, яку він оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 01 лютого 2017 року в задоволенні позовних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 01 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що

23.05.2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір-анкета про відкриття та комплексного розрахункового-касового обслуговування банківських рахунків фізичної особи, за умовами якого Банк відкрив на імя ОСОБА_2 на умовах тарифного плану «Start» рахунок у національній валюті України №9928 для виконання операцій з використанням банківської платіжної картки, яка була видана останньому. Підписанням вказаного договору анкети ОСОБА_2 підтвердив, що він особисто ознайомлений зі змістом Правил та Тарифів, які розміщені для ознайомлення на сайті позивача, в тому числі з Правилами відкриття та комплексного розрахунково-касового обслуговування банківських рахунків фізичних осіб в АТ «УкрСиббанк» (далі за текстом Правила).

З наданої виписки за картковим рахунком, убачаться, що за період з 29.05.2016 року по 29.11.2016 року за картковим рахунком №9928 здійснені наступні операції: 02.06.2016 року зарахування заробітної плати в розмірі 1207,30грн.; 25.07.2016 року з банкомату була отримана готівка в розмірі 1000,00грн. На даний час сума грошових коштів в розмірі 207,30грн. залишається на вказаному рахунку, та може бути використана позивачем на власний розсуд у відповідність до умов договору та Правил, якими передбачено право ОСОБА_2 розпоряджатися своїм рахунком, як за допомогою картки, так і шляхом подання розрахункових документів (п.п. 2.5.7., 2.5.11.).

Посилання позивача про залишок грошових коштів на відкритому рахунку в розмірі 270,00грн. не відповідає дійсності та спростовується зазначеною вище випискою.

З представленої інформації з боку Банку убачається, що 25.07.2016 року об 11-17-07 г. Таценко М.М. було проведено операцію за карткою. Після, об 11-17-44 г. картка була вилучена банкоматом, тобто на протязі 36 секунд ОСОБА_2 мав можливість забрати, проте цього не зробив, з невідомих Банку причин. Банком зазначено, що на випадок якщо клієнт забув забрати картку, банкомати через 36 секунд вилучають картку з метою унеможливлення отримання доступу до картки третіми особами. При обставинах неповернення банкоматом картки, ОСОБА_2 був зобовязаний негайно повідомити про це Банк шляхом звернення до StarContact, та не пізніше трьох робочих днів після усного повідомлення підтвердити у письмовому вигляді свою заяву та бажання (або відмову) у постанові картки у стоп-лист (п.3.2.4.1. Правил). Проте, ОСОБА_2 вказані вище дії не здійснив, з письмовим зверненням до Банку не звернувся. Крім того, слід зазначити, що у відповідність до п.3.2.9 Правил, картка є власністю Банку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, як необґрунтованих та безпідставних, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 72 ЦК України, засновані на укладеному між сторонами договорі банківського рахунку, відповідно до якого банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільців рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. ОСОБА_2 не втратив свого права на розпорядження на власний розсуд залишком грошових коштів в розмірі 207,30грн. у відповідність до вимог зазначених у Правилах.

Відмовляючи у стягненні моральної шкоди суд послався на те, що правила статті 1167 ЦК України на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. При цьому суд також вказав, що правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо постачання відповідачем електричної енергії до будинку позивача споживача цієї енергії.

Судова колегія погоджується з остаточними висновками районного суду, виходячи з наступного.

Позивач обґрунтував правовідносини щодо грошових коштів між ним та відповідачем укладеним між ними договором банківського рахунку на підставі якого йому була видана банківська карта та відкрито відповідний рахунок, куди зараховувалася його зарплата. При цьому позивач вважав, що грошові кошти, які залишилися на рахунку невиданими, є такими, що набуті і збережені банком без достатніх правових підстав і мають бути стягнуті за правилами глави 83 ЦК України у відповідності до норм статей 1212, 1214 ЦК України.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Виходячи з наведеного, суд уточнює підстави позову (обставини, якими позивач обґрунтовує свій позов) й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Районний суд вірно визначився з правовідносинами, що виникли між сторонами та правильно виходив з того, що ці правовідносини є договорними, врегульовані главою 72 ЦК України і є договором банківського рахунку.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. (Правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 6-122цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15).

Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що позадоговірні зобов'язання з повернення потерпілому безпідставно набутого майна породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки районним судом вірно встановлено, що між сторонами був укладений договір, на підставі якого Банк відкрив на імя ОСОБА_2 на умовах тарифного плану «Start» рахунок у національній валюті України № 9928 для виконання операцій з використанням банківської платіжної картки, грошові кошти (зарплата позивача), отримані Банком за наявності правової підстави в межах відповідного договору банківського рахунку і не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення.

Отже, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Районний суд вірно визначившись з правовідносинами, які виникли між сторонами, також вірно встановив всі фактичні обставини справи і дійшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не втратив свого права на розпорядження на власний розсуд залишком грошових коштів в розмірі 207,30 грн. у відповідність до вимог зазначених у Правилах.

Дані обставини не заперечувалися і не заперечуються відповідачем.

Доводи апеляційної скарги на не вірність дати заблокованої операції та ненадання відповідачем своєчасної відповіді позивачеві, на правильність висновку районного суду не впливають і вірності встановлених обставин та правильності оцінки доказів не спростовують і тому не можуть бути прийнятими до уваги.

Що стосується обґрунтувань районного суду в частині відмови у вимогах про стягнення моральної шкоди то судова колегія звертає увагу на наступне.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Районний суд вірно зазначив, що правила статті 1167 ЦК України, на спірні відносини не поширюються, оскільки вказана норма регулює позадоговірні (деліктні) відносини.

При цьому районний суд зазначив, що правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо постачання відповідачем електричної енергії до будинку позивача споживача цієї енергії, тобто повністю продублювавши таким правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-1575цс16 від 09.11.2016 року, де надавалася оцінка правовідносинам, які виникли саме з постачання електричної енергії до будинку споживача такої енергії.

При цьому районний суд не відмежував зміст, наведений у правовому висновку Верховного Суду України щодо правовідносин з постачання електричної енергії до будинку позивача споживача цієї енергії з фактичними обставинами справи, яка розглядалася районним судом щодо правовідносин банківського рахунку.

Тобто правовий висновок Верховного Суду України підлягав застосуванню до правовідносин у справі, що розглядалася райсудом, без підміни фактичних обставин справи.

Правовідносини сторін випливають з договірних відносин договору банківського рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли із договору від 23.05.2016 року і згідно ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі

порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-1790цс15 від 24.02.2016 року ).

Договором від 23.05.2016 року відшкодування моральної шкоди клієнту передбачено не було взагалі.

Помилкове зазначення судом в контексті набутого вірного остаточного висновку фактичних обставин, які до цієї справи не відносяться, не призвели до неправильного її вирішення.

Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду в мотивувальній частині обґрунтування відмови у стягненні моральної шкоди - зміні з урахуванням наведеного у цьому рішенні суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 01 лютого 2017 року в мотивувальній частині обґрунтування відмови у стягненні моральної шкоди - змінити.

В іншій частині рішення залишити без змін. .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_3