Справа № 151/95/16-ц Провадження № 22-ц/772/1374/2017Головуючий в суді першої інстанції Хмель Р. В.
Категорія 41 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Марчук В.С., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 січня 2016 року відповідачем направлено звернення голові Вінницької обласної державної адміністрації (далі - Вінницька ОДА), голові Вінницької обласної ради, начальнику Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, в якому викладено недостовірні відомості, що принизили його честь, гідність та ділову репутацію.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив визнати недостовірною інформацію, викладену у зверненні до голови Вінницької ОДА, голови Вінницької обласної ради, начальника Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, а саме: «Крім того, хочу повідомити Вас, що відносно начальника реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції ОСОБА_3 в Чечельницькому РВ УМВС Вінницької області відкрито два кримінальних провадження передбаченого ч. 1 ст. 365 та 366 КК України, про яке управлінню обласному юстиції відомо та яке приховує, таких осіб, які під дію ЗУ «Про очищення влади»; зобов'язати ОСОБА_2 не пізніше наступного дня від набрання рішення у даній справі законної сили, спростувати зазначену інформацію, шляхом направлення листів переліченим адресатам, із спростуванням недостовірних відомостей; зобов'язати ОСОБА_2 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили здійснити публічне вибачення; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію поширену ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 у зверненні до голови Вінницької ОДА, голови Вінницької обласної ради, начальника Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, а саме: «Крім того, хочу повідомити Вас, що відносно начальника реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції ОСОБА_3 в Чечельницькому РВ УМВС Вінницької області відкрито два кримінальних провадження передбаченого ч. 1 ст. 365 та 366 КК України, про яке управлінню обласному юстиції відомо та яке приховує, таких осіб, які під дію ЗУ «Про очищення влади».

Зобов'язано ОСОБА_5 не пізніше наступного дня від набрання рішення у даній справі законної сили, спростувати зазначену інформацію, шляхом направлення листів голові Вінницької ОДА, голові Вінницької обласної ради, начальнику Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області зі спростуванням недостовірних відомостей.

У решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 367 грн. 46 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та залишити позовну заяву без розгляду.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу й уточнивши її вимоги, просив скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зазначена ОСОБА_2 у зверненні до посадових осіб інформація не є оцінкою певних фактів, оскільки поширена у формі подачі істинних фактів, первинним джерелом поширення цієї інформації є відповідач.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 29 січня 2016 року відповідачем направлено звернення голові Вінницька ОДА, голові Вінницької обласної ради, начальнику Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області у якому зазначена така інформація: «Крім того, хочу повідомити Вас, що відносно начальника реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції ОСОБА_3 в Чечельницькому РВ УМВС Вінницької області відкрито два кримінальних провадження передбаченого ч. 1 ст. 365 та 366 КК України, про яке управлінню обласному юстиції відомо та яке приховує, таких осіб, які під дію ЗУ «Про очищення влади».

За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Пленум) роз'яснено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Про зазначене йдеться й у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

З матеріалів справи слідує, що згадане вище звернення містить інформацію про відкриття двох кримінальних проваджень передбачених ч. 1 ст. 365 та ст. 366 КК України щодо ОСОБА_3 і було адресоване голові Вінницька ОДА, голові Вінницької обласної ради, начальнику Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Отже, метою звернення ОСОБА_2 до посадових осіб органів державної влади було не розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача, а реалізація відповідачем свого конституційного права, визначеного ст. 40 Конституції України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, помилково вважав, що викладена в зверненні інформація на ім'я голови Вінницької ОДА, голови Вінницької обласної ради, начальника Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області є недостовірною, не врахував, що відповідач реалізував своє конституційне право на звернення до органів державної влади, і викладена в заяві інформація не може вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України.

Разом з тим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача публічно вибачитись перед ним, так як у пункті 26 Пленуму роз'яснено, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати, згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи слідує, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 606 грн. 32 коп.

Отже, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 606 грн. 32 коп. сплаченого судового збору.

Разом з тим, надані відповідачем квитанції з АЗС про заправку автомобіля не можуть бути належним підтвердженням понесених витрат стороною, що пов?язані з явкою до суду, оскільки з них неможливо достовірно встановити особу, яка придбала пальне та, що це пальне було використано саме у зв?язку з явкою відповідача до суду.

Також колегія суддів не приймає до уваги квитанцію про сплату витрат на правову допомогу, так як ці витрати не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а також не надано розрахунок витрат на оплату правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації скасувати й у цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

У решті рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 606 грн. 32 коп. сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.С. Марчук

Підпис В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький