РІШЕННЯ

Іменем України

12.05.2017 року Франківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Гулієвої М.І.

при секретарі Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання договору страхування недійсним,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору страхування недійсним, посилаючись на те, що відповідно до ч.4ст.18 Закону України»Про страхування»,ст.983 ЦК України,договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу,якщо інше не передбачено договором страхування.15.11.15р.у м.Львові сталась ДТ П за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1та ВАЗ 21213 р.н.НОМЕР_2,що підтверджується європротоколом.14.11.15р.міжПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1укладено договір (поліс) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6227856,строк дії якого визначено з 14.11.15р.до 13.11.16р.Однак,страховий платіж по даному договору сплачено 18.11.15р.,після настання страхового випадку,а тому відповідно до ст.998 ЦК України,просить визнати договір страхування недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, крім того,доповнив, що поліс обов»язкового страхування не підписаний особою,уповноваженою на це ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»особою.Просить позов задоволити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив,що договір страхування був укладений 14.11.15р.та в цей же день ним була сплачена сума страхового внеску шляхом надання її страховому агенту.При цьому останній пояснив йому,що кошти будуть внесені 16.11.15р.у перший робочий день,квитанції про оплату страховий агент йому не видав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1укладено договір (поліс) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6227856,строк дії якого визначено з 14.11.15р.до 13.11.16р.,що вбачається з п.3 полісу .

Згідно п.9 полісу,страховий платіж в сумі 834,09грн.сплачено 16.11.15р.

Як вбачається з виписки з банківського рахунку ,страховий платіж по даному договору від ОСОБА_1надійшов 18.11.15р.

Відповідач заперечуючи позов ,в порушення вимог ст.60 ЦПК України ,не надав суду належних та допустимих доказів у підтвердження своїх заперечень щодо сплати страхового платежу саме 14.11.15р.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 18 Закону для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, перший страховий платіж за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6227856 був сплачений відповідачем 18.11. 2015 року, дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача мала місце 15.11.2015 року,що випливає з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Зі змісту ст. 18 Закону вбачається, що законодавець розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Отже, той факт, що згідно зі ст. 983 ЦК України, ст. 18 Закону договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, не свідчить про недійсність договору, а лише свідчить про те, що він не набрав чинності, наслідком чого є його не виконання.

Статтею 981ЦК України передбачено,що договір страхування укладається у письмовій формі,у разі недодержання письмової форми договору страхування,такий є нікчемним.

В силу ст.207 ч.1,2 ЦК України,правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо його зміст зафіксовано в одному або декількох документах,листах,телеграмах, якими обмінялись сторони.Правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо він підписаний його сторонами.При цьому,правочин,який вчиняє юридична особа,підписується особами,уповноваженими на це її установчими документами ,довіреністю,законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Разом з тим,судом встановлено,що оспорюваний договір страхування не підписаний особою,уповноваженою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на укладення договорів страхування , містить лише підпис страхувальника та відтиск печатки страховика.

Однак,враховуючи,що страховий платіж надійшов на рахунок страховика 18.11.15р.слід вважати,що договір страхування укладено саме в цей день.

Відповідно до п.1ч.1 ст.998 ЦК України,договір страхування визнається судом недійсним,якщо його укладено після настання страхового випадку.

Оскільки,договір страхування фактично укладено після настання страхового випадку,позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір.

Керуючись ст.ст.10,11,60,208,209,212-215,218, ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Визнати недійсним договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6227856 від 14.11.2015р.,укладений між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 1378грн.сплаченого судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя М.І.Гулієва