АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/2854/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 3 175,74 грн., моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що за наслідками ДТП нанесено пошкодження саме задньому бамперу автомобіля «Honda», державний номер НОМЕР_1, та позивачами не надано суду належних доказів, які підтверджують розмір матеріальної шкоди, заявленої до стягнення. Вважає, що до матеріальної шкоди було безпідставно включено вартість мийки автомобіля, яка не пов'язана із шкодою, завданою в результаті ДТП. Також звертає увагу на те, що позивачами не надано доказів не отримання суми страхового відшкодування від ПрАТ «СК Україна» та останнє не залучено до участі у справі. Крім того, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_4, ОСОБА_2, не з'явились, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, автомобіль «Honda», державний номер НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В ході розгляду справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності було встановлено, що 25 серпня 2015 року в 12 год. 10 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Nissan», державний номер НОМЕР_2, рухаючись по вулиці Старовокзальній, 24 в місті Києві, не дотримався безпечного інтервалу та безпечної швидкості руху, порушив пункти 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Honda», державний номер НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів (а.с.11).

Відповідно до калькуляції вартості ремонтно-відновлювальних робіт ПАТ «Дніпро мотор інвест» матеріальна шкода становить 3 175, 74 грн. (а.с.10).

У квітні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просили стягнути з ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у розмірі 3 175,74 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_3 та ОСОБА_8 посилались на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Honda» отримав механічні пошкодження, у зв'язку із чим вони зазнали матеріальних збитків, крім того, їм було завдано моральну шкоду.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_8, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 3 175,74 грн. та моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

Ухвалюючи рішення у частині відшкодування матеріальних збитків, суд виходив з того, що представник ОСОБА_2 не заперечував щодо розміру спричиненої матеріальної шкоди та не надав доказів того, що вона є меншою.

Частково задовольняючи позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що ОСОБА_3 є власником автомобіля «Honda», тривалий час не иогла користуватися власним автомобілем, а тому зазнала моральної шкоди, виходячи із засад розумності та справедливості, у розмірі 500 грн. Напроти, ОСОБА_3 не надав суду доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до змісту ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до змісту вказаних норм, підставою для покладення на особу-відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді обов'язку відшкодувати майнову шкоду є наявність у діях такої особи складу цивільно-правового правопорушення: вини, наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв'язку між таким діянням та завданою шкодою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, яка є власником автомобіля «Honda», державний номер НОМЕР_1, в результаті ДТП, що сталася 25 серпня 2015 року з вини ОСОБА_2 було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 3 175,74 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 3 175,74 грн.

Доводи ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував, що за наслідками ДТП нанесено пошкодження саме задньому бамперу автомобіля ОСОБА_8, а також доводи щодо необґрунтованої ціни позову спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про проведення судових засідань, був присутнім під час розгляду справи судом, однак, не надавав до суду жодних заперечень, письмових пояснень по справі, не подавав до суду клопотання про проведення судової експертизи, яка б визначила суму матеріального збитку, і не надавав доказів того, що вона є меншою.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до калькуляції орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин для відновлення пошкоджень, отриманих при дорожньо-транспортній пригоді 28 травня 2015 року, складає 3 175,74 грн. (а.с.10).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, прийнявши як доказ вищезазначену калькуляцію, оскільки підстави вважати даний доказ неналежним відсутні, а ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 не заперечував та не спростовував розмір спричиненої матеріальної шкоди в ході судового розгляду.

Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки у суді першої інстанції відповідач не заперечував проти розміру спричиненої шкоди, а послався на це лише в апеляційній скарзі, суд з метою усунення допущеного судом першої інстанції неповного з'ясування обставин справи, відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України прийняв в якості нового доказу довідку ДАІ, видану в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якої автомобіль «Honda», державний номер НОМЕР_1 отримав пошкодження лакофарбового покриття саме заднього бамперу автомобіля.

Крім того, суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо включення до суми збитків 112,50 грн. за мийку автомобіля, оскільки проведення ремонтних робіт, а саме покраски бамперу, без проведення такої дії як мийка автомобіля суд вважає неможливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПрАТ «СК «Україна» не була залучена до участі у справі в якості співвідповідача, а також повинна була виплатити ОСОБА_8 страхове відшкодування колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України у справі №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Відтак, залучення ПрАТ «СК «Україна» у якості співвідповідача є виключним правом ОСОБА_8 та не позбавляє її права отримати повне відшкодування лише від особи, яка її завдала.

Доводи ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 стосовно неправомірного стягнення з останнього моральної шкоди є також необґрунтованими та не приймаються до уваги колегією суддів.

Відповідно до п. п .1, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Враховуючи положення матеріального Закону, роз'яснення Верховного Суду України, характер правопорушення, обсяг завданої майнової шкоди, глибину завданих моральних страждань, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є вірним.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 частково відповідають обставинам справи та положенням закону.

Норми матеріального та процесуального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль