Апеляційний суд міста Києва
Справа № 757/4818/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
п о с т а н о в а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краснокутської Галини Олександрівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якушевої ЄвгеніїАнатоліївни, про визнання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки недійсними.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

04 березня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу КраснокутськоїГалини Олександрівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якушевої Євгенії Анатоліївни, про визнання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.07.2008 між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 надала позику у розмірі 90000 грн. ОСОБА_5 грошові кошти повернуті не були. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2014 з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість у розмірі 1 025 156 грн. Позивач вважала, що з метою невиконання рішення суду, 22.07.2014 ОСОБА_5 було продано садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 0, 0599 га кадастровий номер НОМЕР_1 та саму земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0599 га кадастровий номер НОМЕР_1. Договір купівлі-продажу був укладений з ОСОБА_9, яка є родичкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про що свідчить однакове місце реєстрації ОСОБА_6 та ОСОБА_9 - АДРЕСА_2. Зокрема, ОСОБА_6 перебуває в шлюбі з ОСОБА_13, яка також зареєстрована за тією ж адресою. Листом садового товариства «Автосервіс» повідомлено, що ОСОБА_5 сплачує за використану електроенергію, в останні 2-3 роки гроші передає ОСОБА_6, також зазначено, що інформація про зміну власників земельної ділянки АДРЕСА_1, розташованого на ній, відсутня.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краснокутської Галини Олександрівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якушевої Євгенії Анатоліївни, про визнання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки недійсними відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду ОСОБА_3 - представник позивача ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона позивача оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договору купівлі-продажу садового будинку від 22.07.2014 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.07.2014, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_16 Зокрема зазначав, що зазначені договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки відповідачем носили фіктивний характер, були укладені з метою уникнення від виконання рішення суду про стягнення з неї боргу на користь позивача, а окрім того, були укладені з найближчими до неї родичами. Однак, суд в порушення норм процесуального права не надав належної юридичної оцінки наданим на підтвердження позовних вимог доказам та ухвалив незаконне рішення. Просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися, повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. При цьому позивач направила для участі у справі свого представника.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог вищезазначеної норми колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін по справі, визнавши їх неявку до суду не поважною.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що сторона позивача не довела ті обставини на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

22 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було укладено Договір купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 2.1. Договору купівлі-продажу садового будинку передбачено, що продаж вчинено за 399395 грн., які ОСОБА_9 сплатила ОСОБА_5 при підписанні цього договору, (том 1 а.с.16-19).

22 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0599 га кадастровий помер НОМЕР_1. Пунктом 2.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки передбачено, що продаж вчиняється та узгоджено між сторонами ціною, яка становить 46133 грн., які покупець сплатила продавцю при підписанні цього договору, (том 1 а.с.20-22).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2014 з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість у розмірі 1 025 156 грн.

Оскаржуючи договори купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, позивач вказує на той факт, що зазначені правочини були фіктивними (ст. 234 ЦК Украпїни), оскільки не мали на меті реальних наслідків, а були вчинені для уникнення виконання рішення суду по поверненню грошових коштів, тобто з метою відчуження майна, щоб на нього неможливо було звернути стягнення.

Згідно зі ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставами недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Підставами недійсності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України є невідповідність (суперечливість) його змісту вимогам Цивільного кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; відсутність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення учасника правочину і невідповідність його внутрішній волі; невідповідність форми вчинення правочину установленій законом; правочин має бути спрямований на настання реальних правових наслідків.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення виходячи з наступного.

Так, договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки були укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 22 липня 2014 року та нотаріально посвідчені. Згідно заяви ОСОБА_9 (а.с.27 т.2) на час укладення спірних договорів вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах і придбаває зазначене майно за свої особисті кошти. Із цією заявою під підпис була ознайомлена ОСОБА_5

Арешт на зазначене майно було накладено ухвалою суду 24 липня 2014 року, тобто уже після його продажу.

А заочне рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 було ухвалено 06.08.2014.

Пред'являючи позов до суду (ст.234 ЦК України) сторона позивача посилалася на ту обставину, що фіктивність правочинів полягає в тому, що фактично майно не перейшло у розпорядження нового власника (покупця).

Але сторона позивача пред'являючи позов до суду не врахувала, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача також не навів таких обставин.

Невиконання або неналежне виконання правочину не є підставою для визнання його недійсним і зазначені стороною позивача обставини не свідчать, що договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки були фіктивними, укладалися без наміру створити правові наслідки.

Доводи представника позивача не можна вважати переконливими, оскільки він пов'язав фіктивність договору з його невиконанням, тоді як за матеріальним законом визнання недійсним фіктивного договору пов'язане з наміром сторін створити правові наслідки правочину.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 віхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному провадженні протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий:

Судді: