Справа №: 398/2735/16-ц
провадження №: 2/398/416/17
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
Позивач звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Олександрівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
Позовні вимоги мотивує тим, що 03 січня 2016 року померла ОСОБА_3, яка є матірю позивача. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на будинок 48 по вул. Зеленій у с. Олександрівка Олександрійського району Кіровоградської області. Позивач звернувся до нотаріуса, але той відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як відсутні правовстановлюючі документи, тому позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок №48 з надвірними будівлями по вул. Зеленій у с. Олександрівка Олександрійського району Кіровоградської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 03.01.2016 року.
Позивач та його представник у судове засідання не зявилися. Від представника позивача надійшла письмова заява в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідачі або їх представники у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином.
Від відповідача ОСОБА_2 надійшла письмова заява в якій вона зазначила, що їх померла мати бажала залишити будинок №48 по вул. Зеленій у с. Олександрівка сину позивачу ОСОБА_1. Відповідач висловила свою волю щодо відмови у реалізації її спадкових прав стосовно будинку №48 по вул. Зеленій у с. Олександрівка, Олександрійського району Кіровоградської області. Вказує, що позовні вимоги визнає повністю та просить їх задоволити.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 народився 17.06.1974 року, відповідно свідоцтва про народження серії ІІ-ОЛ №383960. Батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_3.
ОСОБА_3 померла 03.01.2016 року, згідно свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №215566. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне їй майно.
Ч. 1 ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Як вбачається з матеріалів справи позивач є спадкоємцем першої черги, бо є рідним сином померлої ОСОБА_3.
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Згідно матеріалів спадкової справи №152/2016 до майна померлої 03.01.2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги та постійно проживав з ОСОБА_3 до її смерті.
Позивач отримав спадщину, яка складалася з грошових вкладів та на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.10.2016 року, а також отримав спадщину, яка складалася з земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та на яку також видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.12.2016 року.
Відповідно до Постанови державного нотаріуса Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 18.07.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на будинок №48 по вул. Зеленій у селі Олександрівка Олександрійського району Кіровоградської області за ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не було зареєстровано.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали 16 травня 1990 року договір купівлі-продажу житлового будинку, але в даному договорі не вказано вулицю та номер даного будинку.
Однак, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №095114, підтверджує той факт, що земельна ділянка площею 7 834,50 кв.м у межах згідно з планом та розташована у с. Олександрівка Олександрівської сільської ради, по вул. Зеленій, 48 надано ОСОБА_3, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 та на підставі рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування сесії Олександрівської сільської ради від 24.01.2005 року №98. Цільове призначення (використання) земельної ділянки будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства.
Таким чином Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №095114 містить інформацію про власника будинку №48 по вул. Зеленій у с. Олександрівка Олександрійського району Кіровоградської області, яким за життя була ОСОБА_3.
Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Верховний Суд України висловив правову позицію у справі №6-253цс16, де вказав, що за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 не встигла зареєструвати право власності на будинок №48 по вул. Зеленій у с. Олександрівка, Олександрійського району Кіровоградської області.
Інформаційна довідка №86746440 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вказує, що відсутні відомості щодо права власності на будинок №48 по вул. Зеленій у с. Олександрівка Олександрійського району Кіровоградської області.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обвязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Стаття 328 ЦК України вказує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
З матеріалів справи вбачається, що нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, але визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.
Стаття 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, на підставі статей 59 та 60 ЦПК України.
Суд дійшов висновку, що позивач є спадкоємцем та він захищає порушене право у такий спосіб, тому його позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 328, 392, 1216, 1218, 1268, 1269 ЦК України, ст. 10, 30, 57, 58, 64, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок №48 з надвірними будівлями по вул. Зеленій у с. Олександрівка Олександрійського району Кіровоградської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 03.01.2016 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особи, які не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА