18.04.2017 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Кузнєцова Д.В.
при секретарі с/з ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою,
ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування вимог за яким зазначає, що 06.09.2011 року надав відповідачу під розписку гроші в розмірі 8 000 грн. терміном до 20.09.2011 року. За словами позивача, по закінченню зазначеного строку відповідач суму позики не повернув, на телефонні дзвінки та направлену письмову претензію не відповідає, ухиляється від виконання взятого на себе зобовязання. З огляду на викладене у позові та посилаючись на норми ст.ст. 625, 1046 ЦК України ОСОБА_2 просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 15 112,00 грн. та три відсотки річних від суми позики в розмірі 1 180,00 грн., а всього 16 292,00 грн., а також стягнути судові витрати.
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. На запитання суду пояснив, що у розписці вказано, що ОСОБА_3 прийняв кошти на тимчасове зберігання, оскільки відповідач формально не міг використовувати отримані кошти в сумі 8 000 грн. на власний розсуд. Фактично відповідач повинен був зберігати кошти до 20.09.2011 року та повернути їх у той день, тієї ж кількості та номіналу. Доказів, що відповідач намагався використати кошти як позику немає, але відсотки на цю суму позивач не нараховував. За словами позивача, формулювання у розписці «на зберігання» прописано для того, щоб кошти були повернуті у тому ж вигляді, в якому вони передавались. З якою метою в подальшому повинні були використовуватися гроші ОСОБА_2 невідомо.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
Враховуючи не заперечення позивача, керуючись ст.224 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 06.09.2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 на тимчасове зберігання кошти в сумі 8 000 грн. та зобовязався повернути їх до 20.09.2011 року, що підтверджується копією розписки від 06.09.2011 року (а.с. 6).
У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до положень ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Як встановлено в ході судового розгляду справи та фактично слідує із пояснень позивача, між сторонами по справі був укладений договір зберігання, а тому спірні правовідносини регулюються нормами глави 66 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно із ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. При цьому письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
За змістом ст.ст. 938, 949 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання, та зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
З огляду на положення законодавства України та враховуючи те, що відповідач взяв у позивача на тимчасове зберігання грошові кошти, які зобовязався повернути, але у визначений сторонами строк взяті на себе зобовязання не виконав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині та стягнення коштів у розмірі 8 000 грн. на користь позивача.
Як вбачається із розяснень, що містяться в ОСОБА_1 Верховного Суду України від 01 липня 2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», не є грошовими зобов'язання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов'язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов'язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін. З огляду на це положення ст. 625 ЦК не застосовуються до зазначених відносин.
Таким чином судом не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які не є грошовими зобовязаннями, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми суд вважає за необхідне відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 270 грн. 66 коп.
У вирішенні питання розподілу судових витрат між сторонами суд керується також розясненнями, що містяться у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014, згідно із якими вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 628, 629, 936-938, 949 ЦК України, ст.ст.10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8 000 грн. та судовий збір в сумі 270 грн. 66 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Богунським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити дане заочне рішення до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д.В. Кузнєцов