АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2996/17 Головуючий 1 інст. - Труханович В.В.
Справа № 639/9536/14-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» квітня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року по справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у зв'язку з нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року, позов ОСОБА_1 - задоволено частково, в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 1837, в розмірі 806624,00 грн., яка складається з основної суми боргу в розмірі 17150,00 доларів США, що еквівалентно 401996,00 грн., відсотків за користування позикою в розмірі 5367,00 доларів США, що еквівалентно 125802,48 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 2083,00 доларів США, що еквівалентно 48825,00 грн. та пені в розмірі 230000,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 жовтня 2007 року посвідченого нотаріально за реєстровим № 1839, шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1; виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 13 березня 2008 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 440, в розмірі 299180,72 грн.; в іншій частині позовних вимог - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 3654,00 грн.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування своєї заяви посилалася на те, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року, яке залишилось без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до неї про стягнення заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 1837, в розмірі 806624,00 грн., яка складається з основної суми боргу в розмірі 17150,00 доларів США, що еквівалентно 401996,00 грн., відсотків за користування позикою в розмірі 5367,00 доларів США, що еквівалентно 125802,48 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 2083,00 доларів США, що еквівалентно 48825,00 грн. та пені в розмірі 230000,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 жовтня 2007 року посвідченого нотаріально за реєстровим № 1839, шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1; виселено її з квартири АДРЕСА_1; стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 13 березня 2008 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 440, в розмірі 299180,72 грн.; в іншій частині позовних вимог - відмовлено; вирішено питання щодо стягнення судових витрат. Рішення набрало чинності 08 серпня 2016 року.

Вказала, що в той же час рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року, у справі за позовом Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є.В. про визнання недійсним договору іпотеки, виселення, вселення позов задоволено частково, визнано недійсним договір іпотеки від 01 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є.В. за № 1839.

Рішення набрало чинності 29 вересня 2016 року.

Зазначила, що підставою для визнання договору іпотеки недійсним слугувало порушення в момент його укладення норм законодавства та прав неповнолітнього ОСОБА_3, яке виразилося в неотриманні дозволу органу опіки та піклування.

Таким чином, право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 визнано судом першої інстанції на підставі договору іпотеки, який є недійсним.

Вказала, що недійсність договору іпотеки від 01 жовтня 2007 року є істотною обставиною для цієї справи, про існування якої на час розгляду справи їй не було відомо і не могло бути відомо, оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року набрало чинності тільки 29 вересня 2016 року. Оскільки договір іпотеки є недійсним з моменту його вчинення, така обставина існувала на час розгляду справи, у зв'язку з чим вона і є нововиявленою.

Просила скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до неї про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та прийняти нове рішення, в якому позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме відмовити позивачу у зверненні стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є.В. зареєстрованим за № 1839, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та виселенні її з квартири АДРЕСА_4 стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму сплаченого судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами - задоволено, скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами; ухвалено нове рішення по справі, позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року в розмірі 806624,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 13 березня 2008 року в розмірі 299180,72 грн.; у задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3654,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами залишити без задоволення, а заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року - без змін. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за її касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року; що як на момент розгляду справи за її позовом, так і на момент ухвалення заочного рішення від 31 березня 2015 року іпотечний договір був чинний і захищений презумпцією правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом не встановлена, а рішення суду про визнання його недійсним на той час не існувало; що оскільки рішення судів про визнання іпотечного договору недійсним були ухвалені вже після розгляду справи за її позовом і ухвалення заочного рішення від 31 березня 2015 року, ці рішення судів і встановлені в них обставини не можуть вважатися нововиявленими обставинами, оскільки вони не існували на час розгляду справи за її позовом; що якщо розглядати питання недійсності правочину у світлі вимог статті 361 ЦПК України, то застосовується правила статті 204 ЦК України, згідно якої правочин вважається недійсним виключно в момент набрання відповідним рішенням суду про це законної сили; що обставини, на які посилається ОСОБА_2 не є нововиявленими, а є новими обставинами, оскільки вони не існували на час розгляду справи і ухвалення заочного рішення від 31 березня 2015 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи заяву у зв'язку з нововиявленими обставинами, скасовуючи заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами та ухвалюючи нове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що визнання договору іпотеки недійсним є нововиявленою обставиною. При цьому зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 361 ЦПК України підстави для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необгрунтованого рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 4 постанови № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, необхідно розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

При цьому необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено два договори позики: 01 жовтня 2007 року - на суму 19000,00 доларів США на строк до 01 вересня 2010 року, 13 березня 2008 року - на суму 6500,00 доларів США на строк до 13 березня 2009 року.

З метою забезпечення зобов'язань 01 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 в іпотеку квартиру АДРЕСА_3

В строк ОСОБА_2 договори позики повністю не виконала. За договором позики від 01 жовтня 2007 року вона сплатила 1850,00 доларів США, за договором позики від 13 березня 2008 року - 3450,00 доларів США. Сума заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року з урахуванням процентів за користування, 3% річних склала відповідно (17150, 00 доларів США, що еквівалентно 401996, 00 грн. + 5367,00 доларів США, що еквівалентно 125802,48 грн., 2083,00 доларів США, що еквівалентно 48825,00 грн.) та 230000,00 грн. неустойки. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 просила звернути стягнення на зазначений предмет іпотеки.

Проте, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року визнано недійсним договір іпотеки від 01 жовтня 2007 року.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що зазначені судові рішення оскаржуються в суді касаційної інстанції, тому в задоволенні заяви ОСОБА_2 необхідно відмовити є безпідставними, оскільки на момент ухвалення судового рішення судом першої інстанції договір іпотеки визнано недійсним і на теперішній час судові рішення є чинними.

Враховуючи, що ця обставина пов'язана з вимогою в цій справі, існувала на момент ухвалення судового рішення, однак заявниці це стало відомо після ухвалення судового рішення, суд першої інстанції, обґрунтовано визнав її нововиявленою, відмовив ОСОБА_1 у зверненні стягнення на предмет іпотеки та задовольнив позов ОСОБА_1 частково, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь суму заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року в розмірі 806624,00 грн., з яких сума заборгованості склала 17150,00 доларів США, що еквівалентно 401996,00 грн., відсотки за користування позикою - 5367,00 доларів США, що еквівалентно 125802, 48 грн., 3% річних - 2083,00 доларів США, що еквівалентно 48825,00 грн. та неустойку в сумі 230000,00 грн.

За договором позики від 13 березня 2008 року сума заборгованості з урахуванням, процентів за користування, 3% річних склала відповідно (3050,00 доларів США, що еквівалентно 71492,00 грн. + 563,00 доларів США, що еквівалентно 13196,72 грн. + 505,00 доларів США, що еквівалентно 11837,00 грн.) та 201600,00 грн. неустойки.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договорами позики, однак правомірно відмовив у зверненні стягнення на предмет іпотеки, оскільки визнання договору іпотеки недійсним є нововиявленою обставиною.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії