Справа № 342/280/17
Провадження № 2/342/300/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Даниша Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 09.08.1989 року житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, належав колгоспному двору, головою якого був тато позивача - ОСОБА_5. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,04 га, що доводиться довідкою Чортовецької сільської ради № 670 від 17.03.2017 року. Будівництво житлового будинку та господарських споруд було здійснено у 1980 роках, що доводиться технічним паспортом. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку загальною площею 49,1 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, літньої кухні, стайні, стодоли, курника, комори, погребу, вбиральні, криниці, огорожі та вимощення. Згідно висновку ОКП «Коломийське МБТІ» житловий будинок по АДРЕСА_1, перебуває у задовільному стані, його інвентаризаційна вартість становить 23 740 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 09.09.2002 року, актовий запис № 35. На час смерті спадкодавця діяв Цивільний кодекс України 1963 року, статтею 524 якого встановлено, що спадкоємство за законом здійснюється почергово, спадкоємцями першої черги є дружина і діти. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ст.548 ЦК УРСР). На час смерті ОСОБА_5 в господарстві разом з ним були зареєстровані мама позивача та позивач з сім'єю. Вони проживали разом, вели спільне господарство, проводили його поховання. Після батькової смерті позивач та її мама продовжували проживати у житловому будинку, утримували його в належному стані, користувалися предметами домашнього вжитку, обробляли землю - тобто своїми діями фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ст.549 ЦК України (1963 p.). Свідоцтво про право на спадщину не оформляли через брак коштів. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 05 серпня 2010 року мати позивача - ОСОБА_6 вчинила на користь ОСОБА_1 заповіт, згідно з яким розпорядила все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_6 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 20.07.2011 року , актовий запис № 31. З метою реалізації спадкових прав позивач звернулася до в.о. Городенківського державного нотаріуса. У видачі документів на спадщину на житловий будинок нотаріус їй відмовила через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.03.2017 року. З довідки Чортовецької сільської ради № 669 від 17.03.2017 року вбачається, що станом на 15.04.1991 року у житловому господарстві проживали ОСОБА_5, ОСОБА_6, позивач, чоловік позивача - ОСОБА_2, та діти позивача - ОСОБА_3 (син від першого шлюбу) і ОСОБА_4. Однак, ніхто з членів сім»ї не претендує на частку у колгоспному дворі та не звертався за її виділом. Після смерті ОСОБА_6, позивач фактично вступила в управління спадковим майном - продовжує проживати у житловому будинку, утримує його в належному стані, виготовила технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору.

В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін.

Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 09.08.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 102 від 14.06.1989 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5.

Згідно довідки № 672 від 17.03.2017 року, виданої виконавчим комітетом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що дійсно назва АДРЕСА_1.

У відповідності з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1959 р., загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м., літньої кухні, сараю, стодоли, убиральні, гаражу, басейну, воріт, огорожі.

Згідно висновку про вартість житлового будинку, складеного ЕТВО «Придністров'я» встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами станом на 04.04.2017 року становить 64000 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Згідно довідки № 669, виданої 17.03.2017 р. виконавчим комітетом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що станом на 01.04.1991 року у господарстві по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - голова домогосподарства, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 - зять, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 - онук, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 - онука.

ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу 10.08.2009 року з ОСОБА_10 змінила прізвище «ОСОБА_4» на «ОСОБА_10», що стверджено копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4.

У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з приводу виділу частки у колгоспному дворі, розташованому по АДРЕСА_1 не зверталися та не претендують на цю частку; не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_1, що стверджено поданими до суду заявами.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_10, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2.

Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв.

Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_5, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, що стверджено копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 30.11.1959 року.

ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу 16.05.1984 року з ОСОБА_13, змінила прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_13»; 29.09.1986 року шлюб розірвано, що стверджено копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 04.02.2015 року. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_6 від 14.01.1987 року, ОСОБА_1 після укладення шлюбу 14.01.1987 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, змінила прізвище «ОСОБА_13» на «ОСОБА_4».

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його донька ОСОБА_1 (позивач) та дружина ОСОБА_6.

Спадкоємець ОСОБА_6 прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_5, оскільки на момент смерті чоловіка спільно з ним проживала, про що свідчить довідка, видана виконавчим комітетом Чортовецької сільської ради.

За заповітом від 05.08.2010 року, посвідченим секретарем Чортовецької сільської ради Городенківського району, зареєстрованим за № 78, ОСОБА_6 заповіла на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося - житловий будинок з господарськими спорудами, грошові заощадження, земельні ділянки (паї) і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право - своїй дочці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9 Даний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 50592361, що стверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 25855157 від 14.01.2011 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_11, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3.

Внаслідок її смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 є її донька ОСОБА_1 (позивач).

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6, оскільки на час її смерті проживала з нею, вели спільне господарство, проводила поховання, про що свідчить довідка № 671 від 17.03.2017 року, видана виконкомом Чортовецьої сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 477/02-31 від 10.03.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З довідки № 670 від 17.03.2017 року, виданої виконкомом Чортовецької сільської ради слідує, що площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 0,04 га.

Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 392, 1216 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.