Справа № 180/1114/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем Ганоченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Марганець в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про встановлення факту не проживання однією сімєю на день відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт не проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 в період з 13 листопада по день смерті ОСОБА_3, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1. Свою заяву мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 08 серпня 1981 року. В шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є вона, як дружина померлого, та його діти ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Доньки відмовилися від спадщини, а син ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавав. Отже, після смерті свого чоловіка вона є єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину. Згідно довідки про склад сімї ОСОБА_2 на момент смерті батька був зареєстрований по АДРЕСА_1, тому нотаріус вважає, що він фактично прийняв спадщину, - довідка з місця проживання для нотаріуса є документом, що підтверджує факт фактичного прийняття спадщини спадкоємцями за законом. Однак, ОСОБА_2 фактично не проживав за вказаною адресою, а проживав у Росії. Крім того, він не подавав заяву про прийняття спадщини і не претендує на свою частку спадщини у спадковому майні. Оскільки ОСОБА_2 з нею та з батьком не проживав, хоча і був зареєстрований за вищевказаною адресою, заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавав, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Встановлення факту не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації на момент смерті його батька, ОСОБА_3, їй необхідно для отримання усієї спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка.

Заявник надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву просила задовольнити.

ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву своєї матері, ОСОБА_1, про встановлення факту його не проживання в будинку АДРЕСА_1 підтримав та підтвердив той факт, що в період з листопада 2015 року по день смерті батька він проживав в Російській Федерації; на частку спадкового майна після смерті батька він не претендує.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку (ч.1 ст.1270 ЦК України) він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановлено ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З аналізу вказаних норм вбачається, що ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом, якщо бажав прийняти спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3, повинен був постійно проживати разом із спадкодавцем. Якщо, постійно проживаючи разом із спадкодавцем, не бажав прийняти спадщину, повинен був подати нотаріусу в шестимісячний строк після відкриття спадщини заяву про відмову від неї.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством розкривається поняття тільки місця проживання фізичної особи (ч.1 ст.29 ЦК України), й не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України всудовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 з листопада 2015 року по день смерті свого батька фактично не проживав з ним, а проживав в Російській Федерації; заяви про прийняття спадщини або про відмову від такої не подавав. Крім того, після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини він не звертався до суду з позовом про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, що свідчить про його небажання приймати спадщину. Вказану обставину ОСОБА_2 підтвердив у своїй заяві, наданій суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає переконливими доводи заявника та ОСОБА_2, що він не проживав зі своїм батьком ОСОБА_3 постійно та на день смерті останнього. У звязку з чим заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 213-215, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт не проживання в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 з ОСОБА_3 у період з 13 листопада 2015 року і по день смерті останнього, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Марганецький міський суд Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. М. Нанічкіна