Справа № 760/2788/17-ц
№2/760/2949/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України і просив стягнути з Відповідача штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, а також компенсацію за моральну шкоду.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

ОСОБА_1, як він вказує, в грудні 1990 року був звільнений з військової служби за станом здоров'я та вислугою років.

Позивач зазначає, що 16.02.2012 за висновком медико-соціальної комісії був визнаний інвалідом ІІ групи довічно, у зв'язку з чим згідно з ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» отримав право на одноразову грошову допомогу.

Позивач пояснює, що він звернувся до Відповідача із заявою про виплату йому належної допомоги 10 січня 2014 року, проте 22 травня 2014 року Відповідач відмовив йому у її призначенні.

В подальшому, як вказує Позивач, він був змушений протягом тривалого часу захищати свої права у судах всіх інстанцій, витратив багато часу та зусиль до моменту повного задоволення його вимог та виконання їх Відповідачем в повному обсязі лише в грудні 2016 року.

Позивач вважає, що у Відповідача виникло грошове зобов'язання, у зв'язку з чим на відносини між Сторонами поширюються норми статті 625 ЦК України щодо можливості стягнення штрафних санкцій з боржника за прострочення сплати заборгованості. За розрахунком Позивача інфляційні втрати від затримання виплати допомоги становлять 72530,81 гривень, а 3% річних за прострочення виплати допомоги становлять 6123,00 гривень.

Позивач також вважає, що внаслідок протиправної блокування Відповідачем виплати йому грошової допомоги, яке призвело до тривалого процесу відновлення Позивачем своїх прав, погіршення стану його здоров'я внаслідок моральних переживань через цинічне порушення його прав, йому було заподіяно моральну шкоду, компенсацію за яку він оцінює в 200000 гривень.

У судовому засіданні Позивач позов підтримав, просив суд задовольнити вимоги. На запитання суду уточнив, що прострочення виконання Відповідачем свого цивільного зобов'язання виникло 22 травня 2014 року, коли комісією Міністерства оборони України було відмовлено у задоволенні його заяви про призначення допомоги.

Представник Відповідача проти позову заперечував.

Заслухавши пояснення Позивача, представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог Позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних у справі рішень судів, на підставі наказу начальника залізничних військ від 28.09.1990 №0258 ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас, згідно з пунктом «б» статті 59 Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних сил СРСР (за станом здоров'я).

Відповідно до довідки МСЕК від 16.02.2012 серії 10 ААА №777538, Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

За наслідком розгляду питання щодо призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги з підстав отримання ним інвалідності під час проходження військової служби, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, дійшла до висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (згідно з витягом з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.05.2014).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року вимоги ОСОБА_1 зобов'язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з настанням другої групи інвалідності, спричиненої захворюванням, що пов'язаним з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у розмірі 30-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.

Безспірно встановлено, що фактично виплата одноразової грошової допомоги Позивачу була здійснена в грудні 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані із відшкодуванням Позивачу шкоди у зв'язку настанням інвалідності внаслідок виконання ним обов'язків військової служби. Дані відносини не є цивільно-правовими, оскільки в них відсутня така характерна ознака як юридична рівність сторін. Відносини між сторонами пов'язані з проходженням Позивачем військової служби, а тому мають публічно-правовий характер, підтвердженням чого є розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони про визнання дій протиправними саме в порядку адміністративного судочинства.

Частина 2 статті 1 Цивільного кодексу України роз'яснює, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи дану справу, суд приходить до висновку про те, що між сторонами спору не виникало цивільних правовідносин ані на підставі постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008, ані на підставі заяви ОСОБА_1 від 10.01.2014 при виплату йому одноразової грошової допомоги, ані на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2016 року.

Відносини між сторонами мають виключно публічно-правовий характер, а тому до них не можуть бути застосовані положення Цивільного кодексу України щодо відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошових зобов'язань, передбачені статтею 625 ЦК України.

В даному випадку суд звертає увагу Позивача на те, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначена спеціальна відповідальність державних органів у випадку затримки більше ніж на три місяці перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів у вигляді виплати стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми (стаття 5).

Що стосується вимог про стягнення з Відповідача моральної шкоди, то в даному випадку суд звертає увагу на відсутність будь-яких належних доказів понесення Позивачем моральних страждань внаслідок прийняття Відповідачем рішень, які стосувались питання виплати Позивачу одноразової допомоги у зв'язку з інвалідністю, доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між такими рішенням та погіршенням стану здоров'я Позивча.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 1, 11, 16, 23, 625, 1167 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: