АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/780/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г., Фетісової Т. Л.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Уманської місцевої прокуратури на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Старобабанівської сільської ради Уманського району про встановлення фактів, що мають юридичне значення, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

26 квітня 2016 р. ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Старі Бабани Уманського району Черкаської області померла її бабуся - ОСОБА_7 Померлою заповіт не складався. За життя, ОСОБА_7 належав Сертифікат на право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП ім. Кутузова с. Старі Бабани Уманського району Черкаської області, розміром 3,15 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), серії НОМЕР_1, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_2 від 29 листопада 1996 р. на її ім'я.

Позивач вказує, що з лютого 1991 р проживала разом із ОСОБА_7 і на час відкриття спадщини, вела спільне господарство, мала спільний побут, доглядала, здійснила поховання, а тому, виходячи зі змісту ст. 1264 ЦК України, вважає, що фактично вступила в управління та володіння спадковий майном, але належним чином не оформила спадщину.

З метою належного оформлення права на спадкове майно, вона звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори із відповідною заявою, але нотаріусом 03 березня 2016 р. було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадкову земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане право, а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) та рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Вище викладені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_6 до суду з позовною заявою, яка в послідуючому була уточнена, та відповідно до якої ОСОБА_6 просила: визнати, що вона дійсно проживала з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р, однією сім'єю, та вела спільне господарство з лютого 1991 р. по день смерті; визнати за нею право на земельну частку (пай) у КСП «ім. Кутузова», с. Старі Бабани Уманського району Черкаської області, в адміністративних межах Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області розміром 3,15 умовних кадастрових гектарів, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_2 від 19 листопада 1996 р., після смерті своєї бабусі ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2016 р. позов задоволено.

Визнано, що ОСОБА_6 дійсно проживала з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р, однією сім'єю та вели спільне господарство з лютого 1991 року по день смерті.

Визнано за ОСОБА_6 право на земельну частку (пай) КСП «ім. Кутузова» с. Старі Бабани, Уманського району, Черкаської області, в адміністративних межах Старобабанівської сільської ради Уманського району, Черкаської області, розміром 3,15 умовних кадастрових гектарів, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія НОМЕР_1, зареєстрованого в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_2 від 29 листопада 1996 р, після смерті її бабки ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, та діючи в інтересах держави, Уманська місцева прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушенная норм материального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

При цьому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ЦК України, в редакції, що діє з 01 січня 2004 р., тоді як на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 спадкові правовідносини регулювалися нормами ЦК УРСР в редакції, що діяла з 01 січня 1964 р.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника прокуратури Черкаської області - Олійник І.А., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим та при цьому керувався ст. ст. 1225, 1261 ЦК України та ст. 256 ЦПК України.

Однак, погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Згідно до позовної заяви, 26.04.2016 р. ОСОБА_6 звертаючись до суду з позовом про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме, що вона проживала з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р, однією сім'єю, вела спільне господарство з лютого 1991 р. по день смерті та про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, як на підставу звернення послалась на норми права ЦК України, який набрав чинності 01. 01.2004 р., зокрема ст. ст. 328, 1216, 1218, 1223, 1225, 1261 - 1265, 1276.

За положенням ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 р. застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною 5 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 р.

Згідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Так, колегією суддів встановлено, що 26 квітня 2016 р. ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Старі Бабани Уманського району Черкаської області померла її бабуся - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим виконавчим комітетом Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області від 06 січня 1998 р. (а. с. 3).

Данні про укладання заповіту ОСОБА_7 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до відповіді на запит адвоката, управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області від 26.01.2016 р., згідно земельно-облікових документів управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області за ОСОБА_7 обліковується земельна частка (пай) в розміром 3,15 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «ім. Кутузова» с. Старі Бабани Уманського району в адміністративних межах Старобабанівської сільської ради (розпорядження Уманської РДА № 219 від 02.08.2000 р.), згідно сертифікату серії НОМЕР_1, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_2 від 29 листопада 1996 р. (а. с. 18).

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 посилається на те, що з лютого 1991 р. вона проживала разом із ОСОБА_7 і на час відкриття спадщини, вела спільне господарство, мала спільний побут, доглядала, здійснила поховання, що підтверджується довідкою Старобабанівської сільської ради Уманського району.

Згідно до долученої до позовної заяви довідки Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області за № 295 від 24.02.2016 р., ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, до дня смерті постійно проживала в АДРЕСА_1. У склад сім'ї померлої, зокрема, входила онука ОСОБА_9 - позивач у справі, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка до дня смерті постійно проживала, вела спільне господарство, доглядала та поховала ОСОБА_7, підстава видачі довідки по господарська книга № 1, особовий рахунок - НОМЕР_4. (а. с. 19)

Водночас у первісній позовній заяві позив вказує на те, що факт, що померла ОСОБА_7 є її бабусею підтвердити не може, у зв'язку з тим, що у свідоцтві про її народження батьком записано іншу особу.

Виходячи зі змісту ст. 1264 ЦК України, діючого на момент подачі позову, та ст. 549 ЦК УРСР в редакції, що діяла з 01 січня 1964 р., позивач вважає, що фактично вступила в управління та володіння спадковий майном, але належним чином не оформила спадщину.

З метою належного оформлення права на спадкове майно, вона 03.03.2016 р. звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори із відповідною заявою.

Згідно до постанови державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори від 03.03.2016 р., за наслідками розгляду документів отриманих від гр. ОСОБА_10, діючого від імені ОСОБА_6 по довіреності, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкову земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане право, а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) та відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю (а. с. 29).

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального права, так як до спірних правовідносин були застосовані норм ЦК України в редакції, яка набрала чинності з 01 січня 2004 р., та не враховано при цьому, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а тому до даних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР який діяв з 01 січня 1964 р. та на момент їх виникнення.

Відповідно до ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 531 ЦК УРСР встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Водночас, згідно до ст. ст. 529 - 533 ЦК УРСР, особи які проживали разом та вели спільне господарство до числа спадкоємців не належать, а отже і не могли вчинити дії, які у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР свідчать про прийняття спадщини.

Таким чином беручи до уваги викладене, приведені вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Уманської місцевої прокуратури підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права до скасування, на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення.

Враховуючи вимоги приведеного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, те, що спадкодавець ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, заповіт щодо розпорядження спадковим майном нею за життя не укладався, а позивач, у відповідності до вимог ст. ст. 529, 530 ЦК УРСР не є спадкоємцем першої, другої черги за законом та непрацездатною особою, що перебували на утриманні померлої не менше одного року до її смерті, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 необхідно відмовити.

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь прокуратури Черкаської області документально підтверджені судові витрати у розмірі 606,32 грн. (судовий збір за подачу апеляційної скарги платіжне доручення № 126 від 10.02.2017 р. платник прокуратура Черкаської області).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Уманської місцевої прокуратури задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Старобабанівської сільської ради Уманського району про встановлення фактів, що мають юридичне значення, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Черкаської обласної прокуратури 606,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :