Справа № 163/661/17
Провадження № 2/163/175/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Костюк Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Луцького гарнізону військової прокуратури Західного регіону України в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця, -

в с т а н о в и в :
Заступник військового прокурора Луцького гарнізону військової прокуратури Західного регіону України звернувся в суд з зазначеним позовом в інтересах ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з останнього на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) 1079,12 грн. заборгованості, яка утворилась внаслідок звільнення ОСОБА_1 з військової служби та отримання ним грошового забезпечення з 24 по 30 листопада 2016 року та 7 діб відпустки, які були використані ним в рахунок частини календарного року, що залишилась після його звільнення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2016 року прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас через службову невідповідність, виключено зі списків військової частини та знято з усіх видів забезпечення. У зв`язку з цим, проведено розрахунок відрахування із грошового забезпечення ОСОБА_1 за дні використаної ним у 2016 році щорічної основної відпустки, тривалість якої склала 7 календарних днів, з 24 по 30 листопада 2016 року. Згідно здійсненого розрахунку, до утримання з останнього підлягало 1079,12 грн., однак, на момент звернення до суду з зазначеним позовом, ОСОБА_1 остаточний розрахунок з військовою частиною № НОМЕР_1 не провів, тому має заборгованість перед останньою у вказаному розмірі.
Сторони в судове засідання не з`явились.
Представники сторони позивача: заступник військового прокурора Луцького гарнізону військової прокуратури Західного регіону України та старший юрисконсульт групи правового забезпечення Луцького прикордонного загону ДПС України в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі, які просили задовольнити.
Відповідач також подав в канцелярію суду заяву, у якій вказав на визнання позову та просив справу розглядати у його відсутності.
За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в складі Луцького прикордонного загону ДПС України.
Згідно наказу начальника Луцького прикордонного загону від 21.06.2016 року №150-ВВ, прапорщику ОСОБА_1 , який перебував на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії начальника кінологічного відділення відділу прикордонної служби «Грабове» ІІІ категорії (тип В), надано щорічну основну відпустку за 2016 рік тривалістю 40 календарних днів, з 5 липня 2016 року по 13 серпня 2016 року.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.10.2016 року №233-ос, ОСОБА_1 з 7 жовтня 2016 року призначено на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії кулеметником відділення інспекторів прикордонної служби «Грабове» ІІІ категорії (тип В) (ВОС-108946Р-627).

Наказом начальника Північного регіонального управління (І категорії) ДПС України від 31.10.2016 року №252-ОС, контракт з ОСОБА_1 припинено (розірвано) та його звільнено з військової служби в запас за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 статті 26 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу.

У зв`язку з цим, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.11.2016 року №272-ос, ОСОБА_1 з 23.11.2016 року виключено зі списків частини, усіх видів забезпечення.
Цим же наказом, вирішено провести відрахування із грошового забезпечення за дні щорічної основної відпустки, що були використані ОСОБА_1 в календарному 2016 році, тривалістю 7 календарних днів.
Згідно проведеного розрахунку на утримання коштів з старшини ОСОБА_1 за отримане ним грошове забезпечення з 24 по 30 листопада 2016 року та 7 діб відпустки, що були використані ним в рахунок частини календарного року, яка залишилась після звільнення, ОСОБА_1 мав повернути Луцькому прикордонному загону кошти в загальній сумі 1079,12 грн.
Зазначену суму ОСОБА_1 не повернув, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість перед Луцьком прикордонним загоном у зазначеному розмірі.
Доказів, які б спростовували вищенаведені обставини та факти, відповідачем суду не надано.
Абзацом 4 частини 14 статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в чинній редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

Отже, враховуючи підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби, Луцьким прикордонним загоном на законних підставах проведено розрахунок про утримання з останнього коштів за отримане ним грошове забезпечення за період відпустки, яка була ним використана за дні календарного року після його звільнення.
Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку із визнанням позову, суд вважає доведеними.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи на визнання відповідачем позову, а також ту обставину, що кошти в розмірі 1079,12 грн. в добровільному порядку Луцькому прикордонному загону ним не повернуті, тому зазначена сума має характер заборгованості перед роботодавцем та підлягає стягненню в судовому порядку на користь останнього.
Відтак, судом встановлені підстави для задоволення позову.
У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони усі понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи підставність та задоволення позову, з відповідача на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у виді судового збору в сумі 1600,00 грн., розмір якого відповідає п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 59-61, 88, ч.4 ст.174, ст.ст.209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі абз.4 ч.14 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд, -
в и р і ш и в :
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) заборгованість за отримане ним грошове забезпечення з 24 по 30 листопада 2016 року та 7 діб відпустки, що були використані ним в рахунок частини календарного року, яка залишилась після звільнення, в загальній сумі 1079 (одна тисяча сімдесят дев`ять) гривень 12 копійок та понесені ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук