Справа № 758/558/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретаря - Прокопенко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування особи Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ст.405 ЦК України, у зв'язку з тим, що колишній зять після розірвання шлюбу з його дочкою в будинку не проживає з осені 2015 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав. Пояснив, що 14.07.2005 року відповідача було зареєстровано в житловому будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, як чоловіка дочки, з яким вона зареєструвала шлюб 24.04.2004 року. Відносини між ними погіршилися, з осені 2015 року відповідач не проживає з ними, забрав свої речі та уїхав, за житлово-комунальні послуги не сплачує, в зв»язку з чим тягар по сплаті за комунальні послуги, в тому числі і за відповідача, лежить на позивачеві. На даний час місце проживання відповідача не відоме, за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року шлюб між дочкою позивача та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належно за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання: АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 41/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, інші 59/100 частини будинку належать брату позивача ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 26.12.1996 р., який посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., зареєстрований в реєстрі за №2-2706 (а.с. 10-11). Будинок має окремі виходи для користування сім»ї кожного співвласника.

З матеріалів справи вбачається, що відповідача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, з 14.07.2005 року , як зятя позивача. (а.с. 7-9).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. Зі змісту рішення суду вбачається, що сторони з червня 2015 року не ведуть спільного господарства. (а.с. 13-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 406 ЦК України визначено, що право користування чужим майном припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення такого права.

Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК УРСР відповідач по справі не є членом сім'ї власника квартири - позивача по справі, оскільки не є членом подружжя позивача, його батьком, дитиною чи особами, що ведуть з позивачем спільне господарство та проживають як члени однієї сім'ї.

Відповідач перестав бути членом сім»ї співвласника ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з його дочкою.

Факт не проживання відповідача в житловому будинку підтверджується показами свідків.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є сусідами позивача, та товаришують з їх сім»єю тривалий час, пояснили, що ОСОБА_2 ще до розірвання шлюбу з осени 2015р. з ОСОБА_5 не проживав в будинку. ОСОБА_6 є хрещеною матір»ю їх дитини, буває часто у них вдома, його особисті речі ОСОБА_2 в будинку відсутні , також їй відомо, що відповідач має вже іншу сім»ю.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, без поважних причин понад один рік, а саме з осені 2015 року, проте по теперішній час зареєстрований у вказаному житловому будинку. Позивач сплачує кошти за житлово-комунальні послуги за зареєстрованих осіб, в тому числі за відповідача, чим порушуються його права як власника майна, тому суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачений спеціальний порядок зняттям з реєстрації місця проживання, позивачу органом реєстрації не відмовлено у знятті відповідача з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, чим не порушено його прав та інтересів, проходжу до висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.8, 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування особи Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування приватним будинком АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, понесені судові витрати у розмірі 640,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун