У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування кімнатою № 134 в будинку № 14 по вул. Кн. Острозького у м. Рівне.

В задоволенні позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в кімнаті № 134 в будинку № 14 по вул. Кн. Острозького у м. Рівне відмовлено.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_3 покликається на його незаконність та необґрунтованість в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Вказує, що суд проігнорував, подану ОСОБА_1 заяву про відкладення розгляду справи та розглянув справу без її участі, чим порушив ч.2 ст.169 ЦПК України.

Також, судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про

зупинення провадження у справі до розгляду справи за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4 про вселення, яка матиме преюдиційне значення.

Висновки суду про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за власною ініціативою не відповідають дійсності, оскільки відповідачі виселилися із спірного житлового приміщення примусово через бійку позивача та завдання тілесних ушкоджень, що загрожували життю та здоров'ю ОСОБА_1

Зазначає, що суд не надав оцінки тому, що ОСОБА_1 понад рік перебувала на лікарняному з переломом ноги, була лежачою хворою та не могла вчиняти активних дій щодо вселення в кімнату.

Після виселення ОСОБА_1 постійно частково оплачувала комунальні платежі та зверталась в різні інстанції з приводу чинення її чоловіком перешкод у проживанні її та сина в спільному житлі.

Вважає, що оскільки відповідачі з поважної причини не проживають в кімнаті №134 через насильство позивача в сім'ї, заміну ним замків на вхідних дверях та вселення в кімнату своєї співмешканки з її дітьми, підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, ОСОБА_4 є неналежним позивачем в даній справі та позов підлягає залишенню судом без розгляду, оскільки кімната №134 в гуртожитку йому не належить.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та визнаючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування кімнатою № 134 в будинку № 14 по вул. Кн. Острозького у м. Рівне., виходив із доведеності факту не проживання відповідачів за вказаною адресою понад шість місяців.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується апеляційний суд, оскільки такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та відповідають обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ПАТ "Рівнеазот" пр. № 157 від 20.12.2000 року ОСОБА_4 було видано ордер №800 від 14.10.2011 року на право зайняття з сім'єю з 3 чоловік, а саме: ОСОБА_4 (основний квартиронаймач), ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (син), житлової площі в гуртожитку за адресою: м. Рівне, вул. Кн. Острозького, 14, кім. 134.

Сторонами не заперечується, що гуртожиток на даний час переданий до комунальної власності м.Рівне і жилі приміщення у ньому підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Сторони зареєстровані у спірній кімнаті за вказаною адресою.

Судом встановлено, що 14.07.2014 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 добровільно залишили помешкання та переїхали проживати в квартиру батьків ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, де проживають і на даний час.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачі покликаються на те, що змушені були змінити місце проживання через постійні конфліктні ситуації з позивачем та завдання останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_1

Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме через конфлікти з позивачем відповідачі змушені були у липні 2014року виселитись із спірного помешкання відповідачами не надано.

Не можуть бути прийняті судом і доводи апеляційної скарги про виселення відповідачів із спірного житлового приміщення через завдання позивачем тілесних ушкоджень, що загрожували життю та здоров'ю ОСОБА_1, оскільки з матеріалів справи вбачається, що конфлікт під час якого ОСОБА_4 були заподіяні відповідачці легкі тілесні ушкодження мав місце задовго до виселення відповідачів, а саме 16.04.2012 року. Докази неправомірної поведінки позивача стосовно ОСОБА_1 в 2013-2014роках, що передував виселенню її та ОСОБА_2 відсутні, а саме по собі перебування ОСОБА_4 на обліку як особи, яка вчинила насильство у сім"ї з 2012року, через нанесення цих легких тілесних ушкоджень відповідачці, не свідчить про продовження здійснення ним неправомірних дій стосовно неї.

Матеріали справи не містять й доказів створення позивачем перешкод відповідачам у проживанні в спірній кімнаті. Як пояснили останні у судовому засіданні апеляційного суду вони мали ключі від кімнати, та за потреби заходили до неї. Будь-яких заяв до ПАТ «Рівнеазат» та Рівненської міської ради про відсутність за місцем проживання та збереження права користування від відповідачів не надходило.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають у спірному приміщенні більше шести місяців, при цьому ними не надано доказів поважності причин не проживання протягом цього періоду, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право користування кімнатою № 134 в будинку № 14 по вул. Кн. Острозького у м. Рівне.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення ч.2 ст.169 ЦПК України проігнорував, подану ОСОБА_1 заяву про відкладення розгляду справи та розглянув справу без її участі є необґрунтованими, оскільки справа судом призначалась до розгляду неодноразово та із різних причин відкладалась, а у судовому засіданні 22.12.2016року розгляд справи розпочато за участю сторін та їх представників, в якому заслухано їх пояснення та допитані свідки у справі, а тому продовження розгляду справи 16.02.2017року за відсутності ОСОБА_1 не є порушенням її прав. Перебування відповідачки на санаторно-курортному лікуванні з 17.02.2017 року не позбавило її можливості приймати участь в судовому засіданні 16.02.2017року через представника ОСОБА_3

Також, не ґрунтуються на законі доводи відповідачів щодо безпідставної відмови суду в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, так як відсутні правові підстави вважати, що розгляд даної справи не можливий до вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення, провадження у якій відкрито 18.01.2017року.

Належних та допустимих доказів того, що після залишення спірного житлового приміщення ОСОБА_1 понад рік перебувала на лікарняному з переломом ноги, була лежачою хворою, в зв'язку з чим не могла вчиняти активних дій щодо вселення в кімнату, нею також не надано, дії щодо поновлення права користування кімнатою розпочала у 2016році, після звернення позивача із даним позовом.

Покликання відповідачів на те, що після виселення ОСОБА_1 постійно частково оплачувала комунальні платежі та зверталась в різні інстанції з приводу чинення її чоловіком перешкод у проживанні її та сина в спірному житлі, не заслуговують на увагу, оскільки з наданих ними письмових доказів вбачається, що сплату комунальних платежів ОСОБА_1 здійснила у березні та квітні 2015 року, а із заявами про чинення позивачем перешкод у користуванні житлом почала звертатись лише в 2016 році, тобто вказані дії були вчинені вже після спливу шести місяців не проживання у спірному помешканні.

Також, безпідставними є доводи відповідачів про те, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем в даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 4.11.2015року у справі № 6-1166цс15 правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, тому на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК УРСР.

З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами частини першої статті 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася жила площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення).

Сторонам, як сім'ї була надана окрема кімната, тобто вони мали в користуванні відособлене житлове приміщення, користувалися усією жилою площею в ньому. Позивач є основним наймачем спірного житла, проживає у спірному житлі, сплачує комунальні послуги та не позбавлений права в силу ст.ст. 3,15 ЦПК України та ст.16 ЦК України звертатися в суд за захистом своїх прав та інтересів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування немає

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_5

ОСОБА_6