Справа №490/2873/17 11.05.2017 11.05.2017 11.05.2017
Провадження №22-ц/784/1217/17
Єдиний унікальний номер 490/2873/17
Номер провадження №22-ц/784/1217/17
Головуючий у І інстанції Гуденко О.А.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів - Козаченка В.І., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання - Шагаєм О.А. ,

За участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2017 року за заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Стадніченко Сергій Анатолійович, про визнання нежитлової будівлі спільною сумісною власністю та визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

3 квітня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання нежитлової будівлі їх спільною сумісною власністю та визнання договору дарування недійсним, а саме: нежитлової будівлі, складу по АДРЕСА_1. В обґрунтування заяви зазначали, що між ними та відповідачкою існують непорозуміння та сварки, крім того ОСОБА_3 вчиняє недобросовісні дії щодо спірного майна

Одночасно подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю: склад по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 (а.с. 4,6).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 квітня 2017 року заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Накладено обтяження у вигляді арешту на нежитлову будівлю: складу по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1). Заборонено укладати усі види угод, пов'язані з відчуженням спірного нерухомого майна (а.с. 12-13).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 квітня 2017 року про забезпечення позову та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 16-19).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивачі, належно повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. В письмових запереченнях, що надійшли на адресу апеляційного суду, просять апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду змінити, виходячи з такого.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує майновий спір між сторонами, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Встановлено, що позивачі 03 квітня 2017 року звернулись до суду з позовом про визнання нежитлової будівлі, складу по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнання договору дарування недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони перебували у шлюбі між собою з 24 листопада 2006 року. 07.12.2009 року на ім'я ОСОБА_4 було придбано вказане нерухоме майно. 06.03.2012 року рішенням суду їхній шлюб було визнано недійсним. 20.04.2012 року ОСОБА_4 подарувала вказану будівлю відповідачу без письмової згоди ОСОБА_5 Посилаючись на те, що договір дарування укладений під впливом обурення та емоцій та без згоди ОСОБА_5, просили визнати його недійсним (а.с. 6).

03 квітня 2017 року суд першої інстанції відкрив провадження у цивільній справі (а.с. 1).

Встановлено, що в заяві про забезпечення позову, позивачі просили з метою належного захисту своїх прав та законних інтересів на час розгляду справи накласти арешт на нежитлову будівлю, склад по АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпеченняпозову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судова колегія вважає, що забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на спірну будівлю, суд першої інстанції наведені вимоги процесуального законодавства не порушив.

Застосовані заходи забезпечення позову були спрямовані на уникнення неможливості або утруднення виконання судового рішення в майбутньому, а тому доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, ухвала є законною та обґрунтованою, суд наклав арешт на будівлю в межах заявлених позовних вимог.

Разом з тим рішення суду про заборону укладати усі види угод, пов'язані з відчуженням нерухомого майна, не відповідає заяві про забезпечення позову, оскільки позивачі про такий вид забезпечення позову не просили.

Відповідно вимог ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду в частині обрання такого заходу забезпечення позову як накладання арешту на майно, постановлена з дотриманням вимог закону, тому апеляційну скаргу в цій частині необхідно відхилити. В частині накладання заборони укладати всі види угод, пов'язані з відчуженням нежитлової будівлі її слід скасувати як постановлену з порушенням норм процесуального закону (ст. 11 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2017 року скасувати в частині заборони укладати усі види угод, пов'язані з відчуженням нежитлової будівлі, складу по АДРЕСА_1.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді