РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої - судді Чішман Л.М.

секретаря Савіної Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з указаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 1800,00 грн., щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до закінчення навчання, або до досягнення ОСОБА_4 двадцятитрьохрічного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.12.2010 року рішенням Богунського районного суду м. Житомира шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі сторони мають двох спільних дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказала, що на даний час спільний син ОСОБА_4 є повнолітнім, навчається в Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-нуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука» та немає ніякого джерела доходів, а тому потребує матеріальної допомоги. Зазначила, що відповідач ухилається від виконання своїх батьківських обов'язків та будь-якої допомоги на утримання спільної дитини не надає, хоча протягом декількох років здійснює регулярні поїздки за межі України для отримання прибутку, а тому має можливість надавати допомогу на утримання сина. Окрім того, вказала, що станом на 01.08.2016 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дітей за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.06.2012 року становить 14480,64 грн.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить встановити йому розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_4, який продовжує навчання в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення ним навчання, або досягнення сином 23 років. В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі просив відмовити.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.06.2012 року вирішено стягувати із нього аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі по 500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи із 14.05.2012 року і до досягнення повноліття дітьми. Зазначив, що кожного місяця ПП «Інтер'єр», де працює ОСОБА_2, перераховує на картковий рахунок ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1000,00 грн. Крім того, вказав, що на його утриманні знаходяться непрацюючі батькі-пенсіонери - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вважає, що оскільки на даний час має постійний заробіток аліменти на утримання сина повинні бути визначені судом у частці від його доходу.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягувати із ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. При цьому зазначив, що відповідач не має можливості надавати допомогу в твердій грошовій сумі, оскільки його середньомісячна заробітна плата за період з серпня 2016 року по жовтень 2016 року становила 1450,00 грн., на день розгляду справи відповідач офіційно не працює, проте має намір працевлаштуватися. Окрім того, на його утриманні перебувають батьки - пенсіонери, які отримують мінімальну пенсію та потребують матеріальної допомоги. Заперечував, ту обставину, що відповідач виїздить за межі території України з метою заробітків, зазначив, що його документи для виїзду за кордон використовує невстановлена особа. При визначені розміру аліментів просив врахувати, що ОСОБА_11 сплачує аліменти на двох дітей в розмірі визначеному рішенням суду, заборгованості по аліментам не має.

Третя особа ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив їх задовольнити. /а.с. 44/

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.12.2010 року розірвано шлюб між гр. України ОСОБА_12 та ОСОБА_2, який зареєстрований Житомирським міським відділом РАГСу, актовий запис №247 від 21.02.1998 року. Малолітніх синів - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на подальше проживання з матір'ю. /а.с. 6/

Зі змісту копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.09.1998 року вбачається, що відповідач є батьком повнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. /а.с. 7/

У зв'язку із укладенням шлюбу прізвище позивача було змінено із «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», про що 07.08.2013 року складено відповідний актовий запис за №1272, що підтверджується змістом копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2. /а.с. 9/

Згідно довідки виданої ректором Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука» №029/210 від 05.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 є студентом 2-го курсу денної форми навчання факультету європейської освіти за напрямом підготовки «Інформатика» Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука». Навчання платне (за контрактом). Дата закінчення навчання 30.06.2018 року. /а.с. 10/

Долученою до матеріалів справи копією наказу ПАТ «Рівнеазот» №44 від 05.03.2015 року підтверджено, що ОСОБА_1 є працівником вказаного приватного підприємства та перебуває на посаді табельника. Починаючи із 18.03.2015 року по 29.01.2018 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. /а.с. 13/

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При вирішення питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує положення ст. 200 СК України, згідно якими суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Зі змісту довідки-розрахунку виданої начальником Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального кправління юстиції у Житомирській області ОСОБА_13 №539/7.21-40/7 від 03.05.2017 року вбачається, що станом на 01.05.2017 року заборгованість по виконавчому листу про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей по справі № 2-2679 становить 12480,64 грн. /а.с. 70/

Згідно довідки виданої директором ПП «Ремонтно-будівельна фірма «Інтер'єр» №34 від 14.11.2016 року вбачається, що загальна сума доходів ОСОБА_2 за період із серпня 2016 року по жовтень 2016 року становла 4350,00 грн. /а.с. 37/

ОСОБА_2 періодично сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується змітом долучених до матеріалів справи копій квитанцій та платіжних доручень. /а.с. 29-31, 38, 39, 71, 72/

Зі змісту листів державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації від 23.12.2016 року та 23.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 протягом 2016-2017 років неодноразово перетинав державний кордон України у періоди з 19.01.2016 року по 18.07.2016 року; з 10.08.2016 року по 28.12.2016 року та в період із 06.03.2017 року по даний час, що вказує на ту обставину, що відповідач не здійснював та не здійснює догляд за непрацездатними батьками /а.с. 58, 68/

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання представника ОСОБА_2 на ту обставину, що на утриманні відповідача перебувають батьки-пенсіонери, які отримують мінімальну пенсію не знайшло свого підтвердження належними доказами. Виписка із медичної картки та довідка до історії хвороби ОСОБА_8 самі по собі не свідчать про те, що батько перебуває на утриманні відповідача. Відповідачем не надано доказів, які вказують на те, що ОСОБА_14 є батьком ОСОБА_11 Окрім того, не надано доказів про те, що відповідач є єдиним сином свого батька. При цьому, суд враховує, що батьки відповідача, які є пенсіонерами, отримують пенсію, отже не є утриманцями відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи матеріальне становище відповідача, який на день розгляду справи офіційно не працює, стан здоров'я сторін, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік», який для працездатних осіб у 2017 році становить 1600,00 грн., та враховуючи, що батьки несуть спільний обов'язок по утриманню дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, а тому вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи із 19.09.2016 року до закінчення навчання до 30.06.2018 року, з урахуванням сплачених сум.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову.

Згідно норм до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 180-184, 191, 199, 200 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800,00 грн., щомісячно, починаючи з 19.09.2016 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2018 року з урахуванням сплачених сум.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Чішман