АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/3258/17 Головуючий суддя І інстанції Майстренко О. М.
Провадження № 22-ц/790/4243/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Науково-технічне приватне підприємство «ДІНАС» про захист права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Науково-технічне приватне підприємство «ДІНАС» про захист права власності.

В обґрунтування позову з урахуванням уточнень зазначає, що 21 березня 2013 року він та ОСОБА_2 уклали договір про спільну діяльність (простого товариства), відповідно до якого сторони зобов'язуються шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам, спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: створення двох нежитлових приміщень загальною площею 11,8 кв.м. кожне на 1-му поверсі нежитлової будівлі літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 - за рахунок влаштування двох перегородок довжиною 5,5 м. кожна; реконструкції нежитлового приміщення цокольного поверху № І, 1-9 загальною площею 124,6 кв.м. в літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_2; створення нежитлової будівлі загальною площею 130 кв.м. на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3.

Його вкладом у спільну діяльність були професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв'язки, а також грошові кошти в повному розмірі, необхідному для фінансування спільної діяльності, будівельні матеріали, матеріально-технічна база та інше майно, необхідне для досягнення визначеної договором мети.

Як обумовлено договором, він за участь у спільній діяльності набуває право особистої приватної власності на такі її результати: два нежитлових приміщення за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення підвалу в літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_2; нежитлова будівля на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3. В той же час відповідач за участь у спільній діяльності отримує дохід - грошові кошти у розмірі 140000,00 грн., який сплачується в момент підписання акта приймання-передачі вкладу відповідачем.

На виконання договору 21 квітня 2013 року ОСОБА_2 передав вклад у спільну діяльність, а він сплатив всю належну за договором про спільну діяльність суму 140000 грн., що було оформлено відповідним актом приймання передачі.

Свої зобов'язання за договором він виконав в повному обсязі влітку 2014 року.

Після настання останнього терміну виконання відповідачем своїх обов'язків, ним були вжиті всі залежні від нього заходи для спонукання відповідача до виконання зобов'язань за договором.

Вони мали підписати кінцевий акт за результатами спільної діяльності до 21 березня 2016 року, однак, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обов'язків, акт не був підписаний, що порушує його права.

Просить стягнути завдані збитки за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 45000 грн.; визнати право власності на нежитлові приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2, загальною площею 11,8 кв.м. кожне, у нежитловій будівлі літ. «А-» за адресою: АДРЕСА_1; визнати право власності на нежитлову будівлю літ. "ЖЖ-1" загальною площею 130 кв.м. за адресою АДРЕСА_3; визнати право власності на нежитлове приміщення цокольного поверху № І, 1-9 загальною площею 124,6 кв.м. в літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Проти позову не заперечував, просив його задовольнити.

Третя особа: Науково-технічне приватне підприємство «ДІНАС» в судове засідання не з'явився.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані збитки за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 45000,00 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2, загальною площею 11,8 кв.м. кожне, в нежитловій будівлі літ. «А-1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ. "ЖЖ-1" загальною площею 130 кв.м. за адресою АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення цокольного поверху № І, 1-9 загальною площею 124,6 кв.м. в літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_1, право власності на нежитлові приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2, загальною площею 11,8 кв.м. кожне, «прибудови літ. «А1-1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі Інспекція ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що судом ухвалено рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме щодо державного органу чи органу місцевого самоврядування, яка як третя особа мала надати висновки на виконання її повноважень.

ОСОБА_3 не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів, тому його право не можна визнати порушеним. Задовольнивши позов про визнання права власності суд фактично допустив до експлуатації самочинно збудовані об'єкти, тобто перебрав на себе компетенцію органів, які мали вирішити вказані питання.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зробили реконструкцію та будівництво нерухомості, а тому за позивачем слід визнати право власності на частину цих будівель.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно будівельний контроль здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

Законом України від 09.04.2015 № 320-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно- будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» передано на місцевий рівень повноваження, пов'язані з наданням дозвільних документів на початок будівельних робіт та прийняття об'єктів в експлуатацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15, повноваження щодо реалізації державного архітектурно-будівельного контролю на території міста Харкова (в тому числі виконання дозвільних та реєстраційних функцій, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів) здійснює Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі - Інспекція). Метою Інспекції є забезпечення додержання на території міста Харкова містобудівного законодавства України та запобігання його порушенням.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві, відповідно до вимог статті 119 ЦПК, обставини, щодо звернення позивача до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази, щодо зазначених обставин.

За змістом № 303 8-VI право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Виконання будівельних робіт здійснюється відповідно до Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 (далі - Порядок № 466).

Пунктом 2 Порядку № 466 визначено, що будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Відповідно до п. 5. Порядку № 466 будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів І-ІІІ категорії складності, а щодо об'єктів IV і V категорії складності - видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт.

Позивач здійснив будівництво без наявності дозвільних документів, без належної проектної документації з недотримання ДБН, державних стандартів та правил.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості, така особа є лише власником будівельних матеріалів.

Саме така правова позиція викладена в Постанові Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Оскільки Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня, то визнання права власності на такий об'єкт не рухомого майна суперечить вимогам чинного законодавства.

Як випливає зі змісту та структури ч. 2 ст. 331 ЦК України, у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нову річ, заінтересована в цьому особа, повинна дотримуватися передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення Цивільним кодексом України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року , прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівниитвом об'єктів. не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу нерухомого майна (будівлі, споруди тощо) після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на таке майно.

Інспекція державного архітектурно- будівельного контролю є єдиним органом державної влади уповноваженим на встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації та на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єкти.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 6-388цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, які є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, згінно з вимогами ст. 360-7 ЦПК України.

Будь-яких доказів щодо правомірності такого будівництва позивачем не надано.

Згідно ксерокопії договору оренди від 16 вересня 2000 року між Харківською міською радою та НТПП «Дінас» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1; строк дії договорі-до 30 травня 2047 року.

Земельна ділянка надана НТПП «Дінас» для закінчення будівництва кафе, перукарні та магазину до 01 січня 2001 року та подальшої їх експлуатації.

Пунктом 3.2.1. п.п. «б» договору зазначено, що орендар за попередньою згодою орендодавця має право зводити у встановленому законом порядку житлові, виробничі, культурно-побутові та інші споруди та закладати багаторічні насадження.

Будь-якої згоди Харківської міської ради на зведення приміщень і іншими особами позивачем не надано.

Згідно договору оренди від 04 серпня 2003 року між Харківською міською радою та НТПП «Дінас» укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,4856 га за адресою : АДРЕСА_3; договір укладено строком до 01 січня 2005 року.

Стосовно будівництва по АДРЕСА_2 взагалі ніяких даних немає.

Матеріали справи не містять даних, що це за приміщення, чи не зареєстровані ці будівлі за іншими особами; чим підтверджується будівництво цих приміщень саме сторонами; жодної квитанції, чеків і таке інше в матеріалах справи немає

Відсутні також докази щодо стягнення 45000 грн., що це за сума, з чого складається не відомо.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати підлягають перерозподілу згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Інспекції ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 березня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Науково-технічне приватне підприємство «ДІНАС» про захист права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір у сумі 704( сімсот чотири) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: