12 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської міської ради «БТІ та ЕО», третя особа - ОСОБА_6, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на підвальне приміщення, скасування витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання незаконною ухвали Львівської міської ради в частині визнання підвалу обʼєктом, який підлягає приватизації, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод в користування спільним майном,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08-09 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської міської ради «БТІ та ЕО», третя особа -
ОСОБА_6, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на підвальне приміщення, скасування витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання незаконною ухвали Львівської міської ради в частині визнання підвалу обʼєктом, який підлягає приватизації, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод в користування спільним майном.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ухвалою Львівської міської ради № 1869 від 12 червня 2008 року затверджено перелік об'єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом викупу, одним з яких є спірні підвальні приміщення. На виконання вищезазначеної ухвали між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_5 10 жовтня 2008 року укладено Договір № 2173 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Поповичем О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 3061.
Про те, що спірні підвальні приміщення належать ОСОБА_5 на праві приватної власності ОСОБА_4 дізналась з листа Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про надання інформації № 2302-1258 від 23 квітня
2015 року. Крім цього, право власності на спірні підвальні приміщення оформлено за територіальною громадою міста Львова на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 821 від 15 серпня 2008 року. Свідоцтво про право власності на спірне майно видано Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. Право власності було зареєстроване ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради 05 вересня 2008 року за реєстраційним номером 24606534.
ОСОБА_4 вважала, що підвали житлових будинків відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають, а тому спірні підвальні приміщення є спільною власністю усіх осіб, які є власниками квартир у будинку № 75 по
вул. Є. Коновальця у м. Львові.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила:
визнати незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 821 від 15 серпня 2008 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1»;
скасувати свідоцтво про право власності на підвальні приміщення загальною площею 55,7 кв. м по АДРЕСА_1 у м. Львові (в подальшому «спірні підвальні приміщення»), видане на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 821 від 15 серпня 2008 року;
скасувати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 05 вересня 2008 року за № 20134502;
визнати незаконною ухвалу Львівської міської ради № 1869 від
12 червня 2008 року «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом викупу» в частині визначення спірних підвальних приміщень об'єктом, який підлягає приватизації;
визнати недійсним договір № 2173 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 10 жовтня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Поповичем О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3061;
скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на спірні підвальні приміщення;
зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні спірними підвальними приміщеннями шляхом надання доступу до цих приміщень.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08-09 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 08-09 вересня

2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7. просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від

08-09 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із їх безпідставності.

Судами встановлено, що спірні підвальні приміщення мають окремий вхід, у цих приміщеннях відсутні загальнобудинкові комунакації і такі відносяться до нежитлових приміщень, оскільки не виконують функцій допоміжних приміщень (які підлягають безоплатній приватизації разом з приватизацією квартир), оскільки не відповідають за забезпечення належного функціонування житлового комплексу, а тому вони є самостійним обʼєктом цивільно-правових відносин, порядок відчуження яких проводиться на підставі загальних норм, що регулюють порядок відчуження майна територіальної громади.

При цьому, Львівська міська рада, як власник неприватизованих квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, є співвласником допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Стаття 1 Закону України «Про обʼєднання співвласників багатоквартирного будинку» надає визначення допоміжних та нежитлових приміщень, розділяючи при цьому ці поняття. Допоміжними є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Аналогічне визначення закріплено також у наказі Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від

17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».

Нежитлові приміщення (згідно зі ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку») це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не віднесено до житлового фонду і є самостійним обʼєктом цивільно-правових відносин. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005 від 18 травня 2005 № 80 (Державний комітет з будівництва та архітектури, Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки) надають визначення нежитлового приміщення як приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до ст. 4 ЖК України, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших потреб. Згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ці приміщення є окремим індивідуально визначеним майном.

Таким чином, поняття допоміжних приміщень та поняття інших нежитлових приміщень в житлових будинках законодавчо чітко розмежовані.

Разом з тим, встановлено, що спірні підвальні приміщення

ОСОБА_5 22 вересня 2014 року згідно договору купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень продала ОСОБА_6 (третій особі по справі) (а. с. 36-38). Даний договір позивачкою не оспорюється, а тому в силу ст. 204 ЦК Українитакий є чинним, а відтак на час розгляду даної справи судами, як першої, так і апеляційної інстанцій повноцінним власником спірних підвальних приміщень була ОСОБА_6, жодних вимог до якої

ОСОБА_4 не предʼявляла.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

За таких обставин, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки як встановлено судами, позовні вимоги предʼявлено не до власника спірних нежитлових приміщень, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 08-09 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08-09 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 грудня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської міської ради «БТІ та ЕО», третя особа - ОСОБА_6, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на підвальне приміщення, скасування витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання незаконною ухвали Львівської міської ради в частині визнання підвалу обʼєктом, який підлягає приватизації, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод в користування спільним майном залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова