Справа № 645/6229/16-ц
Провадження № 2/645/963/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частки автомобілю «ВАЗ-2106», 1979 року випуску, номерний знак 110- 85 ХА, № кузова 3, № двигуна 2, свідоцтво про реєстрацію ХАС 088021 - як на частку в спільному майні подружжя, визнати за нею 3/16 частки автомобілю «ВАЗ-2106», 1979 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, шляхом матеріальної компенсації її вартості ОСОБА_3 у розмірі 2250 грн., з припиненням права власності на 3/16 частки автомобілю ОСОБА_3, визнати за нею 3/16 частки автомобілю «ВАЗ-2106», 1979 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, № кузова 3, № двигуна 2, свідоцтво про реєстрацію ХАС 088021, шляхом матеріальної компенсації її вартості ОСОБА_4 у розмірі 2250 грн. з припиненням права власності на 3/16 частки автомобілю ОСОБА_4, визнати за нею 1/8 частки автомобіля «ВАЗ-2106», 1979 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, № кузова 3, № двигуна 2, свідоцтво про реєстрацію ХАС 088021, шляхом матеріальної компенсації її вартості ОСОБА_5 у розмірі 1500 грн., з припиненням права власності на 1/8 частку автомобілю ОСОБА_5, стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість 3/16 частки автомобілю у розмірі 2250 грн, стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 вартість 3/16 частки автомобілю у розмірі 2250 грн., стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 вартість 1/8 частки автомобілю у розмірі 1500 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_7 з 30 грудня 1983 року по 24 березня 2009 року, що підтверджується Витягом №7 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10 листопада 2016 року. За час шлюбу нами, 15 вересня 1995 року було придбано автомобіль «ВАЗ-2106», 1979 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, № кузова 3, № двигуна 2, свідоцтво про реєстрацію ХАС 088021, який було зареєстровано на імя чоловіка - ОСОБА_7, що підтверджується обліковою карткою приватного транспортного засобу від 18 жовтня 2016 року та довідкою №6341/1195, виданою регіональним сервісним центром в Харківській області. На думку позивача, автомобіль є спільним майном подружжя придбаним у період шлюбу, та частки у спільному майні подружжя є рівними. Оскільки автомобіль «ВАЗ 2106» був придбаний подружжям, він є обєктом права спільної сумісної власності, а отже позивач вважає, що їй належить на праві спільної сумісної власності ? частка зазначеного автомобіля. 5 квітня 2016 року помер ОСОБА_7, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частки автомобіля «ВАЗ 2106», який йому належав згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ХАС 088021. На теперішній час відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Для забезпечення свого права на частку у спірному автомобілі вимушена звернутися до суду щодо визнання за нею ? ідеальної частки даного автомобіля, як рівної частки у спільному майні подружжя та визнання права власності на іншу ? частку автомобіля, шляхом матеріальної компенсації його вартості відповідачам, оскільки спільне користування автомобілем є не можливим і її частка автомобілю є більшою, ніж у всіх спадкоємців. Користуватися спірним автомобілем вони не можуть, оскільки відповідачу 3 належить 1/8 частка автомобілю, а відповідачу 1 та 2 по 3/16 частки кожному у звязку з відмовою від прийняття спадщини мамою спадкодавця ОСОБА_8 на їх користь. Вартість автомобіля «ВАЗ 2106», 1975 року випуску, становить від 10000 грн. до 12000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним вище.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги визнали, просили задовольнити їх у повному обсязі, за умови матеріальної компенсації ним по 2250 грн. екожному вартості 3/16 частки спірного автомобіля «ВАЗ-2106», 1979 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, № кузова 3, № двигуна 2.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_9 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити, ОСОБА_5 надала заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що спірне майно є спільною сумісною власністю у відповідності до ст. 60 СК України. Однак, слід зазначити, що майно набуте у 1995 році, тобто тоді, коли діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 № 2006-УІІ. Таким чином, у даному випадку щодо підстав набуття спільної сумісної власності необхідно керуватися ст. 22 зазначеного Кодексу від 20.06.1969 № 2006. Подружжя розлучилося 24.03.2009 року, тобто, з цього часу пройшло майже 8 років, а право власності було порушено у серпні місяці 2011 року. У відповідності до ч. 2 ст. 72 СК України: «До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності». Позивач свідомо вводить суд в оману посилаючись на те, що після розірвання шлюбу вони з чоловіком користувались автомобілем спільно та не ділили майно, оскільки, навіть до офіційного розірвання шлюбу позивач з чоловіком фактично не проживали разом, а чоловік виїхав до Росії на два роки, та у 2011 році повернувся в Україну в село до своєї матері та згодом працевлаштувався на роботу в селі Новомихайлівка, де вони і познайомилися та починаючи з 2011 року почали проживати разом з ним, що підтверджується довідкою від Олійниківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області про те, що відповідач з ОСОБА_7 постійно проживала разом з 2011 року та по день смерті. Позивач, не тільки могла припустити про порушення свого права, а й достеменно знала про нібито порушення такого права. Тобто строк перебігу позовної давності необхідно рахувати з моменту втрати права на майно а саме з вересня місяця 2011 року. До того, слід звернути увагу й на те, що даний загальний строк установлений на вимоги не тільки щодо поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя а і, наприклад, на вимоги щодо визнання права власності, яке по суті є способом поділу майна. У звязку з чим відповідач та її представник наполягали на застосуванні строку позовної давності.

Представник третьої особи - Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідка ОСОБА_10, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_11 перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_7 з 30 грудня 1983 року по 24 березня 2009 року, що підтверджується витягом №7 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10 листопада 2016 року.

Як вбачається з облікової картки приватного ТЗ 11085ХА, 15.09.1995 року ОСОБА_7 придбав транспортний засіб «ВАЗ-2106», 1979 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, № кузова 3, № двигуна 2, свідоцтво про реєстрацію ХАС 088021.

ОСОБА_7 помер 5 квітня 2016 року, про що 7 квітня 2016 року зроблено відповідний актовий запис №46 (свідоцтво про смерть серія І-ВЛ №539504 від 13 квітня 2016 року).

Як вбачається зі спадкової справи №333/2016, розпочатої 27 квітня 2016 року до майна померлого 5 квітня 2016 року ОСОБА_7, діти спадкодавця - ОСОБА_3, ОСОБА_4, його дружина - ОСОБА_5 подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

У ході судового розгляду встановлено, що подружжя розлучилося 24.03.2009 року, з позовною заяву позивач звернулася лише 28.12.2016 року, з матеріалів справи, з пояснень самої позивачки не вбачається, коли саме було та чи взагалі було порушено її право власності на спірний автомобіль.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 72 СК України вбачається, що строк позовної давності становить три роки від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення права власності.

Представник відповідача ОСОБА_9 неодноразово заявляв клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, позивачем у свою чергу не надано суду доказів поважності пропуску строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не доведено той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, у звязку з чим у задоволенні позову суд вважає за доцільне відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. 72 СК України, ст.ст. 10, 11 , 60, 88, 209, 224- 226, 257, 261 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3,, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності відмовити у повному обсязі..

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: