Справа № 465/4934/16 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/1789/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 9 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, з участю третьої особи: ОСОБА_3, про стягнення аліментів -,

в с т а н о в и л а:

17 серпня 2016 року позивач звернулася з позовом про стягнення в її користь з відповідача аліментів на дочку, яка продовжує навчання, в розмірі 500 євро щомісячно.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що донька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на її утриманні і навчається у Медичному коледжі Львівського національного медичного університету імені ОСОБА_8. У звязку з навчанням дочка потребує матеріальної допомоги, якої відповідач добровільно не надає. Просить позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 9 листопада 2016 року позов задоволено. Ухвалено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на дочку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 300 євро щомісячно, починаючи з 17 серпня 2016 року, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Проведено розподіл судових витрат. В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

Рішення оскаржив ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що не ухиляється від обовязку надавати кошти на утримання доньки, проте не має змоги виплачувати суму аліментів, яку стягнуто рішенням суду, оскільки тимчасово не працює. Вказує, що стягнення аліментів в євро є безпідставним.

Представник відповідача, посилаючись на доводи апеляційної скарги, таку підтримала і просить її задовольнити.

Відповідач у своїх письмових поясненнях, наданих суду, визнає, що повинен допомагати дочці, згідний сплачувати аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно.

Позивач, її представник і третя особа, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, просять апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується її свідоцтвом про народження (а.с.3).

ОСОБА_3Т, є студенкою сестринського відділення Медичного коледжу Львівського національного медичного університету імені ОСОБА_8 з 1 вересня 2013 року по 1 липня 2017 року, що вбачається з довідки від 22 липня 2016 року та договору (а.с.2,6-7).

Дочка сторін проживає з матірю та перебуває на її утриманні, що не заперечується сторонами.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форм навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України).

Є встановленим, що відповідач перебуває за кордоном, доказів про наявність інших утриманців або свою непрацездатність він не надав. Він частково визнав позов.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення обєктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

Відповідно до статті 192 ЦК Українизаконним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК Українигрошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо стягнення аліментів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що з оскаржуваним рішенням в частині розміру призначених судом першої інстанції аліментів та грошової одиниці, у якій такі підлягають стягненню, погодитися не можна.

З урахуванням обставин справи та встановлених обставин, належить стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на дочку сторін в національній валюті (гривні) та зменшити їх розмір до 2000 грн. щомісячно.

В решті рішення, яке відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, належить залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 9 листопада 2016 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 на дочку ОСОБА_3, до 2 000 (двох тисяч) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: