Справа № 415/2506/15-ц
Провадження № 2/415/15/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Нестеренка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.04.2012 року ОСОБА_1 06.04.2012 року отримав кредит у розмірі 23 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо змін кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредиту у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або в установленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за договором.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 25.03.2015 року має заборгованість 34 764, 02 грн., яка складається з наступного: 22016,16 грн. - заборгованість за кредитом; 10416,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1631,62 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 06.04.2012 року у розмірі 34 764, 02 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, у якому зазначив, що вважає договір таким, що порушує права відповідача та норми діючого законодавства України. Вважає, що ніякого фактичного кредитного договору між позивачем та відповідачем у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» укладено не було, окрім заявки на відкриття поточного рахунку саме 06.04.2012 року, а тому ніяким чином анкета-заява про приєднання до Умов і Правил та Тарифи по престижним карткам не можуть підтверджувати факт укладання саме договору кредиту, але представник позивача посилається на цю анкету-заяву, яка у своєму змісті не містіть тих умов договору, які є невід'ємною частиною такого виду договорів, тобто не має жодного посилання на кредит та умови.

Крім цього, відповідач вважає, що вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» та Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту» ані станом на 06.04.2012 року, ані станом на сьогодні не були виконані представниками позивача у зв'язку з чим це є грубим порушенням прав споживача фінансових послуг.

Також відповідач зазначив, що у матеріалах цієї цивільної справи відсутнє документальне підтвердження, що у відповідача у період часу з 06.04.2012 року по день перерахування саме суми у розмірі 23 300, 00 гривень було перевищення суми платежу над залишком власних коштів, за умови чого позивач мав право встановити кредитний ліміт.

Крім того, на Умовах відсутні будь-які реквізити цих умов і відсутній підпис відповідача, а також немає жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від підписаної відповідачем анкети-заяви, що також призводить до порушення з боку позивача умов діючого законодавства України та необґрунтованим є посиланням на ці Умови як на доказову базу своїх вимог та фактичного існування права вимоги до відповідача та є фактично шахрайськими діями, оскільки під ці Умови можна підкласти все, що забажається представникам позивача.

Представником позивача ОСОБА_2 подані до суду письмові заперечення проти зустрічного позову, у яких зазначено, що зустрічний позов позивач не визнає та вважає, що немає підстав для визнання правочину недійним, оскільки жодних порушень закону, про які говорить відповідач, при укладенні договору не було. Крім цього, заявила клопотання про застосування строків позовної давності, адже кредит укладений ще у квітні 2012 року, а зустрічний позов до банку відповідач подав лише 23.09.2015 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З моменту підписання договору пройшло більше трьох років. Тобто відповідач пропустив строки позовної давності. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду подала письмову заяву з проханням розглядати справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягала.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову заперечував, на позовних вимогах, викладених у зустрічному позові, наполягав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі анкети-заяви позичальника б/н від 06.04.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 23 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві позичальника.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або в установленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов, позичальник зобов'язується при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку, звернутися до банку для розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 06.04.2012 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» станом на 25.03.2015 року становить 34 764, 02 грн., яка складається з наступного: 22 016, 16 грн. - заборгованість за кредитом; 10 416, 24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 631, 62 грн. - штраф (процентна складова).

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентам за користування кредитом, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 22 016, 16 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 10 416, 24 грн. знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд не погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за пенею та комісією і штрафів, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Лисичанськ Луганської області.

Згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМСУ в Луганській області від 28.04.2015 року відповідач ОСОБА_1 з 23.12.1999 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 06.04.2012 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1, у графах 13 (сума комісії та пені) та 14 (сума комісії та пені накопичувальним підсумком) зазначено, що станом на 25.03.2015 року існує заборгованість у сумі 200, 00 грн.

Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, яка саме сума заборгованості по комісії, а яка саме по пені, у зв'язку з чим вважає за необхідне у задоволенні даної позовної вимоги відмовити, оскільки вважає недоведеним позивачем ані в судовому засіданні, ані письмовими доказами той факт, що заборгованість відповідача у сумі 200, 00 грн. - це заборгованість саме за комісією, а не за пенею, на нарахування якої накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Крім цього, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування пені накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією у сумі 200, 00 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначена сума згідно з розрахунком заборгованості нарахована за період з 01.06.2014 року по 25.03.2015 року, тобто всупереч вищезазначеному Закону у період дії мораторію на їх нарахування.

Також, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 06.04.2012 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 25.03.2015 року складає штрафи: 500, 00 грн. - фіксована частина, 1 631, 62 грн. - процентна складова.

Отже, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування штрафів накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафів у сумі 500, 00 грн. та 1 631, 62 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначені суми нараховані позивачем при поданні даного позову до суду станом на 25.03.2015 року.

Крім того, позивачем у позовній заяві зазначено, що він просить стягнути з відповідача штрафи, які нараховані відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, які позичальник зобов'язаний сплатити банку при порушенні ним строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів. Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, за який саме період нараховані ці штрафи відповідачу та який період вважається позивачем початком порушення відповідачем строків платежів та по якому саме з грошових зобов'язань. У зв'язку з цим суд вважає недоведеним той факт, що штрафи були нараховані не у період дії мораторію згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому не підлягають стягненню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, суд вважає, що він не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи судом вбачається, що на підставі анкети-заяви позичальника б/н від 06.04.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 23 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилання відповідача на те, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил та Тарифи по престижним карткам не можуть підтверджувати факт укладання саме кредитного договору, а також на те, що він не ознайомлювався та не підписував ніяких умов та правил надання банківських послуг, суд не приймає до уваги, оскільки, на думку суду, дана обставина не відповідає дійсності та протирічить матеріалам справи.

Так, згідно з анкетою-заявою від 06.04.2012 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить власноручний підпис відповідача у заяві від 06.04.2012 року.

Також відповідач своїм власноручним підписом у заяві від 06.04.2012 року підтвердив те, що він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, та зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Більш того, суд зазначає, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06.04.2012 року та виписки по картковому рахунку, який належить ОСОБА_1, вбачається, що з 01.02.2014 року відповідач почав користуватися кредитними коштами та погашати свою заборгованість за кредитною лінією, що свідчить про те, що відповідач погодився з умовами кредитного договору, прийняв їх та почав виконувати.

Натомість відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтвердили його версію про те, що він не укладав з банком будь-якого кредитного договору, не ознайомлювався та не підписував ніяких умов та правил надання банківських послуг, та спростували б докази надані позивачем.

З огляду на викладене суд вважає, що підписанням анкети-заяви відповідач уклав кредитний договір з позивачем шляхом приєднання до запропонованого йому договору в цілому, ознайомився належним чином з його умовами та погодився з ними, а тому суд вважає такий договір укладеним, що відповідає нормам діючого ЦК України, зокрема ч. 1 ст. 634 ЦК України, та не порушує прав відповідача.

Щодо порушення позивачем ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту», суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до Постанови правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», вищезазначені правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 3.1 Правил, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Як уже зазначалося судом вище, відповідач своїм власноручним підписом у заяві від 06.04.2012 року підтвердив те, що він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, та зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається з аналізу законодавства, чинного на момент укладення кредитного договору, в Законі України «Про захист прав споживачів» та «Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо порядку надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Окрім цього, як вбачається знорм Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, інформація повинна надаватися споживачу до укладення договору, а ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою для визнання його недійсним, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, згідно з якими, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В судовому засіданні встановлено, що під час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які передбачали детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Таким чином, у даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, містить несправедливі умови для відповідача, та що положення цього договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Крім цього, судом встановлено, що при укладенні кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, і вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами та печаткою сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом, був спрямований на отримання кредиту та на його погашення, згідно з умовами даного договору.

Таким чином, враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, суд вважає, що принцип рівності сторін в договорі відповідачем не порушено, а тому умови договору є обов'язковими для виконання сторонами договору, які його уклали.

Щодо твердження відповідача про те, що в матеріалах даної цивільної справи відсутнє документальне підтвердження, що у відповідача у період часу з 06.04.2012 року по день перерахування саме суми у розмірі 23 300, 00 гривень було перевищення суми платежу над залишком власних коштів, за умови чого позивач мав право встановити кредитний ліміт, суд роз'яснює наступне.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає банку право у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов, підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Отже, враховуючи умови кредитного договору, до якого відповідач приєднався в цілому, ознайомився та погодився з ними, зокрема викладені у п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4, суд вважає, що для збільшення кредитного ліміту не потрібно було перевищення суми платежу над залишком власних коштів відповідача, як помилково вважає відповідач, а для цього достатньо було бажання банку, який має право у будь-який момент збільшити кредитний ліміт, не погоджуючи такі дії з клієнтом, на що клієнт підписанням даного договору уже надав свою безумовну згоду.

Щодо заяви позивача - відповідача за зустрічним позовом - про необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності, суд вважає, що в даному випадку строки позовної давності не підлягають застосуванню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як видно з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 06.04.2012 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що вважається судом укладенням кредитного договору шляхом приєднання до запропонованого йому договору в цілому.

У своєму зустрічному позові відповідач обґрунтовує порушення своїх прав тим, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил та Тарифи по престижним карткам не можуть підтверджувати факт укладення кредитного договору; що станом на 06.04.2012 року позивачем не були виконані вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту»; що на Умовах відсутні будь-які реквізити цих умов і відсутній підпис відповідача, а також немає жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від підписаної відповідачем анкети-заяви.

Отже, з викладеного вище суд доходить висновку про те, що вказані відповідачем, на його думку, порушення сталися при укладенні кредитного договору - 06.04.2012 року і саме в цей момент він міг довідатися про порушення свого права, а тому і перебіг позовної давності в даному випадку починається саме з дня укладення кредитного договору - з 06.04.2012 року, натомість відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним лише 23.09.2015 року (вх. № 12755), тобто дійсно з перевищенням загальної позовної давності встановленої тривалістю у три роки.

Разом з цим, суд вважає що в даному випадку строки позовної давності не підлягають застосуванню, оскільки відповідно до абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки, розглянувши зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, суд дійшов висновку про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову у зв'язку з необгрунтованістю, не застосовуючи при цьому наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № BOJ61B0QGY від 01.04.2015 року про сплату судового збору у сумі 347,64 грн.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог судовий збір у сумі 324,32 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 06.04.2012 року у сумі 32 432 (тридцять дві тисячі чотириста тридцять дві) грн. 40 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у сумі 22 016 (двадцять дві тисячі шістнадцять) грн. 16 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 10 416 (десять тисяч чотириста шістнадцять) грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 324 (триста двадцять чотири) грн. 32 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА