ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4808/16-ц
Провадження № 2/362/399/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом заступника керівника Кієво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики ОСОБА_1 Наук України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області та ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Києво-Святошинської прокуратури Київської області звернувся до суду з вимогами про визнання недійсними рішення Глевахівської селищної ради № 754-32-У від 19.11.2009 року, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 334461 від 25.11.2009 року, виданий на імя відповідача ОСОБА_2, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим № :02:005:0082, що розташована по провулку Б.Хмельницького,26, в смт.Глеваха Васильківського району Київської області, скасувати його державну реєстрацію, а також витребувати вказану земельну ділянку з незаконного володіння на користь Держави.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, наполягав на тому, що порушення законодавства були виявлені лише у 2016 року за результатами опрацювання Публічної кадастрової карти України, а тому, строки позовної давності прокуратурою не порушені

Представник відповідача Глевахівської селищної ради, у вирішені спору поклався на думку суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 та в судовому засіданні вимоги позову не визнав, наполягаючи на правомірності рішення та як наслідок дійсності державного акту про право власності на земельну ділянку, а також просив застосувати строк позовної давності через його сплив, оскільки про наявність можливих порушень земельного законодавства прокуратурі було відомо з жовтня 2011 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.18 ЗК України (в редакції від 01.01.2002 року), до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Положеннями ст.ст.19, 22, 55 і 58 ЗК України (в редакції від 01.01.2002 року) визначено перелік земель України за їх основним цільовим призначенням, зокрема серед іншого віднесено і землі сільськогосподарського призначення та землі водного фонду, а також визначено особливості земель сільськогосподарського призначення водного фонду та земель лісового фонду.

Згідно з положеннями ст.21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади про надання земельних ділянок.

У відповідності до вимог ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції від 01.01.2002 року) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо, при цьому, передача земельних ділянок лісового фонду допускається загальною площею лише до 5 га.

Положеннями Тимчасового порядку ведення рибного господарства і здійснення рибальства (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1192 від 28.09.1996 року), був визначений порядок ведення рибного господарства.

Положеннями ст.215 ЦК України визначені підстави для визнання правочину недійсним.

У відповідності до положень ст.792 ЦК України, відносини по оренді земельних ділянок регулюються законом.

З огляду положень ст.ст.14 і 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 20.12.2012 року), визначені істотні умови договору оренди земельної ділянки та відсутність де яких з них в договорі є підставою для відмови в його державній реєстрації та визнання недійсним.

Як встановлено в судовому засіданні, ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на праві постійного користування належить земельна ділянка, площею 971,21 га, для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001432-270 від 20.05.2002 року, який зареєстрований Глевахівською селищною радою у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102.

Рішенням Глевахівської селищної ради № 754-32-V від 19.11.2009 року, відповідачеві ОСОБА_2 у приватну власність передано земельну ділянку, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд, яка розташована по пров. Б. Хмельницького, 26, в смт. Глеваха Васильківського району.

У подальшому, їй було видано державний акт серії ЯД № 334461 від 25.11.2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим № :02:005:0082.

Однак, встановлено, що прийняття рішення Глевахівської селищної ради про передачу у власність вищевказаної земельної ділянки, отримання відповідачем державного акту на право власності на земельну ділянку проведено незаконно.

Зокрема, згідно інформації Управління Держземагентства у Васильківському районі № 3816/02-1 від 17 жовтня 2011 року на адресу Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області, земельна ділянка (п.161 додатку) з кадастровим № :02:005:0082, на імя відповідача ОСОБА_2 знаходиться в межах земель, переданих в постійне користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

Таким чином, суд не заперечує щодо встановлення під час розгляду справи можливої невідповідності, переданої відповідачеві, на підставі оспорюваних рішення органу місцевого самоврядування та державного акту, земельної ділянки вимогам діючого законодавства.

Проте, приймаючи по справі рішення суд також виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України (в редакції закону від 1.01.2004 року), позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Крім того, у відповідності до п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, кожен має право на розгляд його справи судом.

При цьому, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого, у відповідності до положень п.1 ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93 та 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, встановлений термін позовної давності на момент подачі цього позову сплинув, відповідно, після прийняття рішення - 18 жовтня 2014 року.

Суд критично ставиться до стверджень представника прокуратури щодо не застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки, жодних переконливих даних про відсутність у територіальної прокуратури, починаючи з 2011 року до часу звернення до суду, тобто протягом 6 років, відомостей про наявність спірної земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 та прийнятого у звязку з цим рішення органом місцевого самоврядування та виданого державного акту про право власності на нерухомість, суду не надано та підстав для задоволення клопотання представника позивача про поновлення йому строків позовної давності відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову заступника прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики ОСОБА_1 Наук України», відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.