Справа № 307/2235/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Тячівського районного суду від 1 листопада 2016 року про повернення Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, -

встановила:

Відповідач ПАТ «Альфа-Банк» оскаржило ухвалу Тячівського районного суду від 01.11.2016 про повернення банку його заяви про накладання арешту на іпотечне майно як постановлену з порушенням норм процесуального права. Так, банк поставив питання про накладання арешту на іпотечне майно в порядку, передбаченому ст. 1057-1 ЦК України, це питання належить вирішувати одночасно з ухваленням рішення в справі, тоді як ухвала про забезпечення позову виконується негайно. Крім того, банк у справі є відповідачем і не може ставити питання про забезпечення позову, а довіреність представника банку, на відсутність якої серед іншого посилався суд повертаючи заяву, є в справі. Сторона просить ухвалу суду скасувати.

10.04.2017 до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, якою висловлено позицію про те, що підстав для забезпечення позову в спосіб, у який це просив зробити банк, не було. Крім того, спір між сторонами врегульовано за взаємною згодою, а позов ухвалою Тячівського районного суду від 14.03.2017 залишено без розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, який апеляцію не визнав, розглянувши на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З наявних матеріалів убачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору від 08.11.2007 № 313/2007, укладеного ним із ПАТ «Промінвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», недійсним (а.с. 2-8).

ПАТ «Альфа-Банк» подало до суду заяву від 01.11.2016, якою в порядку ст. 1057-1 ЦК України просило накласти арешт на майновий комплекс автомийки із земельною ділянкою, що знаходиться в с. Грушево, вул. Леніна, 1 «б» (урочище «Облоги») Тячівського району Закарпатської області, і належить ОСОБА_1 (а.с. 23).

Ухвалою від 01.11.2016 Тячівський районний суд повернув ПАТ «Альфа-Банк» указану заяву з підстави, передбаченої ст. 153 ч. 8 ЦПК України, тобто, як таку, що подана без додержання вимог статті 151 цього Кодексу (а.с. 28-29).

Отже, суд першої інстанції кваліфікував заяву кредитора ПАТ «Альфа-Банк» як заяву про забезпечення позову та вирішував питання, що виникло з її поданням, за правилами, передбаченими ст.ст. 151-153 ЦПК України. Суд вирішив це питання із порушенням норм процесуального права, оскільки залишив поза увагою, що заява, яку подав банк, не є заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 1057-1 ч.ч. 1, 3, 5 ЦК України, визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобовязання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт; арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю, якщо у зазначений строк зобовязання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно; такий арешт підлягає зняттю після виконання зобовязання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобовязання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

Тобто, арешт, який може застосовуватися за правилами, встановленими ст. 1057-1 ЦК України, є інститутом цивільного, а не процесуального права, який є встановленим законом додатковим способом (засобом) забезпечення прав кредитора. Відповідно до правової природи цього інституту та передбачених законом умов і порядку реалізації прав, що з нього випливають, він може застосовуватися одночасно з вирішенням спору про, зокрема, дійсність кредитного договору по суті. Такий правовий інститут не може застосовуватися за правилами цивільного процесуального закону, які регулюють питання забезпечення позову.

Оскільки суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, ухвалу від 01.11.2016 належало на підставі ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України скасувати із передачею питання на новий розгляд до того ж суду. Проте, на час вирішення справи за апеляційною скаргою ухвалою Тячівського районного суду від 14.03.2017 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору залишено без розгляду. З наданих апеляційному суду документів убачається, що спір між сторонами врегульовано позасудовим порядком.

Відтак, беручи до уваги, що провадження в справі, в якій була постановлена ухвала, що оскаржується, завершене і процесуальних підстав для подальшого провадження після скасування ухвали немає, але апеляційна скарга не була відкликана, відмова від неї теж не надходила, скаргу з наведених вище підстав слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну.

Керуючись ст. 312 ч. 1 п. 3, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити, ухвалу Тячівського районного суду від 1 листопада 2016 року скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді