Справа № 683/352/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Завадської О.П.

при секретарі Васічевій О.В.

з участю

сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 22500 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 серпня 2016 року відповідачка позичила у неї 22500 грн., які зобовязувалась повернути: 10500 грн. до 30 грудня 2016 року і 12000 грн. до 01 січня 2017 року, про що сторони уклали договір позики у вигляді розписки. Проте остання взятих на себе зобовязань не виконує, тому просить стягнути заявлений борг в примусовому порядку.

Відповідачка визнала боргові зобовязання перед позивачкою за заявлених обставин, підтвердила, що наразі нічого не сплатила через матеріальні труднощі, при цьому уточнила, що згідно розписки вона, починаючи з 01 січня 2017 року щомісячно повинна сплачувати по 1000 грн., тобто кінцевий розрахунок передбачений 01 грудня 2017 року.

Заслухаши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.

Судом встановлено, що 08 липня 2016 року відповідачка ОСОБА_2 позичила у позивачки ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22500 грн., з яких ОСОБА_2 зобовязувалась повернути 10500 грн. до 30 грудня 2016 року; а 12000 грн. повернути з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2017 року по 1000 грн. в місяць протягом 12 місяців, про що остання написала розписку 08 серпня 2016 року.

У зазначений в розписці строк відповідачка кошти не повернула.

Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються.

За змістом ст. 6, ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику

(грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказані правові висновки висловлені Верховним Судом України в постановах №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року та № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року.

Позивачка на підтвердження укладення договору позики надала суду оригінал розписки від 08 серпня 2016 року, яка свідчить про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 у позику грошових коштів в сумі 22500 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки станом на день розгляду справи, за умовами укладеної сторонами домовленості відповідачка зобовязана була сплатити 10500 грн. до 30 грудня 2016 року та по 1000 грн. щомісячно на протязі 2017 року, тобто до стягнення підлягає 14500 грн. (10500 грн. та 4000 грн.)

При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, 22500 грн. розмір заявлених позовних вимог : (14500 грн. розмір задоволених позовних вимог х 100 % ) = 64,44 % - відсоток, який складає задоволені позовні вимоги. (640 грн. розмір сплаченого судового збору х 64,44 % задоволених позовних вимог) : 100 % = 412,42 грн. судових витрат, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 53, 59, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, на підставі 526, 530, 610, 626, 627, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 14500 грн. боргу.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 412,42 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь в судовому засіданні, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ______________