Справа № 286/1661/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю представника

відповідача (позивача) ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за навчання та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» про визнання угоди нікчемною , -

В С Т А Н О В И В:

Вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» просить стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» вартість навчання в сумі 44559 грн. 70 коп. та судовий збір в сумі 1378 грн., мотивуючи тим, що наказом ректора № 438-у від 01.08.2004 відповідача було зараховано з 01.09.2004 студентом стоматологічного факультету вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» (далі УМСА).

01.09.2004 між ОСОБА_2 та УМСА було укладено угоду №090 про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до якої відповідач зобовязувався прибути після закінчення навчального закладу за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до витягу з наказу № 186-у від 16 червня 2010 року рішенням екзаменаційної комісії ОСОБА_2 було присвоєно кваліфікацію лікаря-стоматолога і видано Диплом спеціаліста від 30 червня 2010 року серії ТА № 38801823.

Згідно витягу з протоколу державного розподілу та журналу обліку направлень на роботу випускників УМСА за 2010 рік ОСОБА_2 отримав направлення за №87 до місця призначення УОЗ Житомирської ОДА у Володарсько-Волинську ЦРЛ на посаду лікар -стоматолог, про що свідчить його підпис.

За інформацією начальника управління охорони здоров'я Житомирської ОДА від 16.10.2015 ОСОБА_2 після закінчення 31.08.2012 інтернатури, до роботи не приступив. Таким чином, він не виконав свої зобов'язання відпрацювати не менше трьох років відповідно до умов угоди, що передбачає правові наслідки, встановлені законом та угодою, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку витрати на навчання до державного бюджету.

Однак, не зважаючи на лист з проханням про добровільне відшкодування витрат, відповідач борг на даний час не відшкодував і даних про зміну місця роботи за державним розподілом не надав.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» про визнання угоди нікчемною та просить по уточнюючій позовній заяві поновити йому строк звернення до суду в звязку із пропуском з поважної причини та встановити, що угода №090 від 01.09.2004, яка укладена між ним та відповідачем є нікчемною, посилаючись на те, що вказана угода підписана ним 01.09.2004, а народився він 16.04.1987, тобто на момент укладення угоди він був неповнолітнім. Угода не підписана його батьками, а тому є такою, що укладена поза межами його цивільної дієздатності. Нікчемний правочин є таким з моменту укладення. Про порушення свого права він дізнався після предявлення до нього позову, а тому з цього часу розпочався термін позовної давності для нього.

Крім того, УМСА також пропустила строк звернення до суду, а тому він просить застосувати терміни позовної давності.

В судове засідання представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) не зявився, але надіслали заяву про розгляд справи без їх участі та письмові заперечення на уточнюючу зустрічну позовну заяву. Просять відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його позову, зазначивши, що позовні вимоги предявлені в межах строку позовної давності. Оскільки, лише з листа Управління охорони здоровя Житомирської обласно державної адміністрації від 16.10.2015 ОСОБА_3 стало відомо, що ОСОБА_2 після закінчення інтернатури до роботи не приступив, чим порушив умови угоди та не виконав зобовязання.

Представник відповідача (він же позивач за зустрічним позовом) в судовому засіданні щодо задоволення вимог первісного позову заперечив, просить застосувати строки позовної давності. Свої позовні вимоги підтримав.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився по причині виробничої зайнятості, але направили заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача (позивача), враховуючи письмові заперечення позивача (відповідача), заяву третьої особи та дослідивши в судовому засіданні докази, вважає, що позови не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Наказом ректора № 438-у від 01.08.2004 ОСОБА_2, тобто відповідача (позивача за зустрічним позовом), було зараховано з 01.09.2004 студентом 1 курсу стоматологічного факультету вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія», що підтверджується копією витягу з вказаного наказу (а.с. 7).

Копія типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою №090 від 01.09.2004, форма якої є додатком №1 до Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням (а.с. 8) підтверджує погодження сторонами її умов, серед яких погодження і зобовязання вищим навчальним закладом України «Українська медична стоматологічна академія» забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та після закінчення навчання і одержання відповідної кваліфікації забезпечити місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобовязаний відпрацювати не менше трьох років, а також зобовязання студента оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямом підготовки «Стоматологія» і прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років.

Рішенням екзаменаційної комісії ОСОБА_2 було присвоєно кваліфікацію лікаря-стоматолога і видано диплом спеціаліста від 30 червня 2010 року серії ТА № 38801823, що свідчить про закінчення у 2010 році Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» за спеціальністю «Стоматологія», та підтверджується витягом з наказу №186-у від 16.06.2010, диплому спеціаліста (а.с.9-10).

Копія протоколу засідання комісії по розподілу молодих спеціалістів, які закінчують вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» у 2010 році від 16.02.2010 та копія витягу з журналу обліку направлень на роботу випускників вищих навчальних закладів за 2010 рік УМСА (а.с. 11-15) підтверджують в свою чергу факт отримання 17.06.2010 відповідачем направлення за №87 до місця призначення - Володарсько-Волинську ЦРЛ Житомирської обласної державної адміністрації управління охорони здоровя на посаду лікаря -стоматолога, що стверджується і наявністю його підпису в журналі.

Відповідно до п. 2.3. Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України № 291 від 19.09.96, підставою для зарахування в інтернатуру є диплом лікаря (провізора) з певної лікарської (провізорської) спеціальності, посвідчення про направлення на роботу за персональним розподілом або довідка про право самостійного працевлаштування.

Згідно п. 3.1.- 3.2 вказаного Положення підготовка лікарів і провізорів в інтернатурі проводиться за індивідуальними навчальними планами, розробленими на підставі типових навчальних планів і програм післядипломної підготовки, у відповідності з Кваліфікаційними характеристиками фахівців з лікарських спеціальностей та провізорів.

Початок навчання в інтернатурі з 1 серпня.

Тривалість навчання в інтернатурі 1-2 роки.

Випускники медичних факультетів (спеціальність "лікувальна справа") та лікувальних факультетів навчаються в інтернатурі 2 роки з спеціальності "загальна практика - сімейна медицина".

Випускники медичних факультетів (спеціальність "лікувальна справа") та лікувальних факультетів навчаються в інтернатурі 1,5 роки з спеціальностей хірургічного профілю, "акушерство і гінекологія", "медицина невідкладних станів".

Випускники медичних факультетів (спеціальність "педіатрія") та педіатричних факультетів навчаються в інтернатурі 1,5 роки із спеціальностей "дитяча хірургія", "дитяча анестезіологія".

Випускники стоматологічних факультетів навчаються в інтернатурі 1,5 роки з спеціальностей "стоматологія", "стоматологія ортопедична", "ортодонтія".

Тобто, після закінчення навчання у 2010 році відповідач (він же позивач за зустрічним позовом) отримав 17.06.2010 направлення за №87 до місця призначення - Володарсько-Волинської ЦРЛ Житомирської обласної державної адміністрації управління охорони здоровя на посаду лікаря -стоматолога, де мав відпрацювати не менше трьох років, із них 1,5 роки складають інтернатури.

З копії листа управління охорони здоровя Житомирської обласної державної адміністрації №4492/03-9 від 16.10.2015 , який було надано на запит позивача (відповідача за зустрічним позовом) №19-10/3356 від 29.09.2015(а.с.16) вбачається, що ОСОБА_2, який був направлений на посаду лікаря стоматолога в Володарсько-Волинську ЦРЛ Житомирської обласної державної адміністрації, після закінчення інтернатури 31.12.2012, до роботи не приступив.

Копія наказу головного лікаря Володарсько-Волинської центральної районної лікарні №26 від 31.07.2012 про припинення трудового договору (а.с.17) в свою чергу свідчить, що лікаря інтерна-стоматолога ОСОБА_2 було звільнено з 31.08.2012 із стоматологічного відділення в звязку з закінченням строку проходження інтернатури.

При цьому, суд звертає увагу, що листом № 642 від 10.08.2012 (а.с.109) головним лікарем Володарсько-Волинської центральної районної лікарні було повідомлено начальника управління охорони здоровя Житомирської обласної державної адміністрації про те, що ОСОБА_2 - випускник Української медичної стоматологічної академії 2010 року після закінчення інтернатури до роботи не приступив, хоча на момент направлення вказаного листа відповідач (він же позивач) фактично не був звільнений з лікарні.

Позивач (відповідач) не надав жодних доказів на підтвердження того, що відповідач (позивач) відмовився приступити до роботи після 31.08.2012. Ним до суду не надано доказів наявності вакансій в Володарсько-Волинській ЦРЛ станом на 01.09.2012, будь-яких листів, повідомлень, застережень, що направлялись на адресу ОСОБА_2 з цього приводу. Позивачем (відповідачем) не зафіксовано будь-яких даних відмови відповідача (позивача) приступити до роботи в Володарсько-Волинській ЦРЛ згідно умов договору, щоб допрацювати .

В правовій нормі, що міститься в ст. 509 ЦК України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 530 ЦК України визначено строки (терміни виконання зобовязання). Так, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В ст.56 Закону України «Про вищу освіту», в редакції, яка діяла на час закінчення відповідачем інтернатури, законодавець закріпив, що випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи.

Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

За приписами п.п. 4, 6 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. N 992 керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними відповідну угоду. Згідно з угодою випускник зобов'язаний відпрацювати у замовника не менше трьох років.

Відповідно до пункту 14 вказаного Порядку в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Згідно п. 7 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 р. N 367(далі - Порядок № 367), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 р. за N 246/2686 працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти I - II рівнів акредитації проводиться вищим закладом освіти відповідно до набутої ними спеціальності, укладеної угоди та планів направлення на роботу випускників Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласних, Київської та Севастопольської міських санепідстанцій. Ця робота здійснюється керівництвом закладу освіти за участю студентських профспілок та органів студентського самоврядування.

Відповідно до п.п. 8.2, 8.3, 12 Порядку № 367, за рік до закінчення навчання, не пізніше 1 серпня кожного року, державні замовники відповідно до кількості замовлених спеціалістів подають до Міністерства охорони здоров'я України і закладів освіти перелік конкретних місць працевлаштування та умов, які вони зобов'язуються створити випускникам наступного року (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії). Керівництво вищих закладів освіти за рік до закінчення навчання пропонує випускникові посади відповідно до укладеної угоди з урахуванням конкретних місць працевлаштування надісланих державними замовниками.

Керівники державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III - IV рівнів акредитації здійснюють чіткий контроль за своєчасним прибуттям випускників до місця проходження інтернатури, а закладів I - II рівнів акредитації - до місця роботи.

Частиною 3 статті 53 Конституції України передбачено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Згідно Рішення Конституційного суду України від 04.03.2004р. № 5-рп/2004 положення частини третьої статті 53 Конституції України"держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах" необхідно розуміти так, що безоплатність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту означає можливість здобуття освіти в державних і комунальних навчальних закладах без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги визначених законодавством рівня, змісту, обсягу і в межах тих видів освіти, безоплатність яких передбачена частиною третьою статті 53 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Таким чином, обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їх конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються, та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах.

Також суд враховує, що положеннями Закону України «Про вищу освіту» не передбачено вимог про обов'язковість трирічного відпрацювання та відшкодування у встановленому порядку до державного бюджету вартості навчання.

Крім того, відповідно до Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» держава повинна забезпечити працездатній молоді надання першого робочого місця на строк не менше двох років після закінчення або припинення навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звершення професійної підготовки і перепідготовки, а також після звільнення зі строкової військової або альтернативної (невійськової служби).

Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи досліджені докази, правові норми, що регулюють спірні правовідносини, беручи до уваги, що відповідач (він же позивач) відпрацював у Володарсько-Волинської центральній районній лікарні 2 роки 2 місяці на підставі трудового договору у якості лікаря інтерна-стоматолога, що відповідно перевищує встановлений законом термін проходження інтернатури за його спеціальністю, суд відмічає, що він частково виконав умови угоди про підготовку фахівців з вищою освітою №090 від 01.09.2004. Крім того, позивачем (відповідачем) не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач (позивач) відмовився приступити до роботи після звільнення 31.08.2012, (будь-яких листів, повідомлень, застережень, що направлялись на адресу ОСОБА_2 з цього приводу), та зважаючи, що нормативний документ, який би визначав порядок обрахування розміру витрат коштів державного бюджету на навчання випускника, який навчався за рахунок державного замовлення, відсутній, суд не може покласти в основу рішення по справі довідку витрат коштів державного бюджету на навчання випускника 2010 року ОСОБА_2, який навчався за рахунок державного замовлення, а саме в сумі 44559 грн. 70 коп. і кошторис вартості (а.с.18-20), та приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за навчання.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» про визнання угоди нікчемною суд відмічає наступне.

Відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Згідно п. п. 4, 6 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком N 1.

Тобто, укладення спірної угоди передбачено вказаними нормативними актами і вона повязана з особою відповідача (позивача за зустрічним позовом), стосується безпосередньо його прав та обовязків.

ОСОБА_2 не надано доказів, що його батьки заявляли претензії до Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» з приводу укладення угоди, а тому відповідно схвалили її, що передбачено ст. 222 ЦК України.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення і зустрічного позову.

Оскільки, трьохрічний строк роботи ОСОБА_2 закінчувався 30.06.2013, то з вказаного часу і почався перебіг строку звернення до суду. УМСА звернулася до суду 23.06.2016, що підтверджується штампом на конверті, а тому відповідно строк звернення до суду не пропущено.

Позивачем (відповідачем) сплачено судовий збір в сумі 1378 грн. в доход держави.

Відповідача (позивача) звільнено від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 196, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за навчання та зустрічного позову ОСОБА_2 до Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» про визнання угоди нікчемною відмовити за безпідставністю.

На рішення суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3