Справа № 466/1182/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 р. Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді Луців-Шумської Н.Л.

секретар Піцик О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовківського районного відділу Державної виконавчої служби ГУ юстиції у Львівській області по складанню розрахунку заборгованості по аліментах, стягувач ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

21.02.2017р. ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 по складанню розрахунку заборгованості по аліментах, визнати незаконним і скасувати розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментах станом на 01.02.2016р., проведений державним виконавцем Жовківського районного відділу Державної виконавчої служби ГУ юстиції у Львівській області ОСОБА_3, затверджений начальником Жовківського районного відділу Державної виконавчої служби ГУ юстиції у Львівській області 03.02.2016р.

В обґрунтування скарги покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2011 року у справі № 2-2106/2011р вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4, 02.07.1994р.н., та ОСОБА_5, 24.03.2002р.н., в розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину до досягнення повноліття.

15.07.2016р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до нього про стягнення неустойки по аліментах, долучивши копію розрахунку заборгованості. До цього час про наявність виконавчого провадження в Жовківському ВДВС і такого розрахунку не знав. Вважає цей розрахунок неправомірним. Він добровільно виконував рішення суду про стягнення аліментів, що не було враховано в розрахунку. Крім того, в цьому розрахунку не взято до уваги те, що старша донька уже досягла повнолітня, право на отримання аліментів на неї припинилося. Розрахунок заборгованості проведено на двох дітей.

В судовому засіданні заявник та його представник підтримали скаргу, покликаються на обставини, вказані у скарзі, просять скаргу задовольнити.

Стягувачка ОСОБА_2 і її представник в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечили.

Представник Жовківського районного відділу державної виконавчої служби ГУ юстиції у Львівській області в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином про дату та час розгляду скарги. Суд вважає за можливе розглянути скарги у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши та перевіривши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всі території України.

Згідно п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Окрім цього відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 1999 р.) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст.2 Закону).

За приписами ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, серед яких, в тому числі, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2011 року у справі № 2-2106/2011р вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4, 02.07.1994р.н., та ОСОБА_5, 24.03.2002р.н., в розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину до досягнення ОСОБА_4 повноліття, починаючи з 24.06.2011 року.

Дане рішення звернуто до примусового виконання, знаходиться на виконанні в Жовківському районному ВДВС ГУЮ у Львівській області.

Згідно ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» 1999р. розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

За ч.4 цієї статті державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику у передбачених Законом випадках.

Державним виконавцем Жовківського районного ВДВС ОСОБА_3 03.02.2016р. складено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментах за рішенням на підставі Шевченківського районного суду м.Львова від 19 серпня 2011 року у справі № 2-2106/2011р., за період з жовтня 2013р. по січень 2016р. включно та визначено загальну суму заборгованості на 01.02.2016р. 76011,8грн.

Встановлено, що у цьому розрахунку не відображено ті виплати аліментів, що здійснені боржником на користь стягувачки в період з жовтня 2013р. по грудень 2015р. і підтверджені наданими суду для огляду оригіналами квитанцій, копії яких містяться в матеріалах справи.

Стягувачка ОСОБА_2 отримання таких коштів не заперечила, однак трактує їх не як черговий платіж по аліментах, а як погашення попередньої заборгованості. Суд вважає таке твердження ОСОБА_2 неприйнятним, оскільки призначення платежу чітко вказано у квитанціях як «аліменти», а не погашення заборгованості.

Відповідно до положення ч.3 ст.183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Найстарша дитина сторін ОСОБА_4, 02.07.1994р.н., досягла повноліття 02.07.2012р.

Батьки до суду з позовом про визначення розміру аліментів на молодшу дитину не зверталися. Отже, надалі аліменти з ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на одну дитину в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину.

Проте, підстав для висновку що ця обставина врахована державним виконавцем при визначенні заборгованості по аліментах немає.

Суд вважає, що складаючи оскаржуваний розрахунок державний виконавець не дотримався вимог ч.1 ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження» за якою він зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Також суд вважає за можливе поновити строк звернення зі скаргою, пропущений з поважних причин, приймаючи до уваги те, що боржнику про оскаржуваний розрахунок повідомлено не було, у самому розрахунку порядок його оскарження був вказаний неправильно, що спричинило звернення боржника до неналежного суду.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що скарга підставна та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.209,210,383,385,387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Жовківського районного відділу Державної виконавчої служби ГУ юстиції у Львівській області ОСОБА_3 щодо складання розрахунку заборгованості ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-2106, виданого 09.09.2011р. Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в користь ОСОБА_2, станом на 01.02.2016р.

Скасувати розрахунок заборгованості ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-2106, виданого 09.09.2011р. Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в користь ОСОБА_2, станом на 01.02.2016р., проведений державним виконавцем Жовківського районного відділу Державної виконавчої служби ГУ юстиції у Львівській області ОСОБА_3, затверджений начальником Жовківського районного відділу Державної виконавчої служби ГУ юстиції у Львівській області 03.02.2016р.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_6