Номер провадження: 22-ц/785/1872/17
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі - Поліхрановій Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Одесі на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2016 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», боржник - ОСОБА_2, на рішення, дії та бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

в с т а н о в и л а:

21 серпня 2015 року стягувач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» в м. Одесі звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що 11 лютого 2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскренко О.Є. було відкрито виконавче провадження ВП № 46484447.

На запити заявника щодо здійснення виконавчих дій по виконанню судового рішення, у тому числі спрямованих на реалізацію заставленого майна, стосовно наявності або відсутності іншого майна, крім заставленого, інформація від державного виконавця не отримана.

При цьому, заявником було отримано лист Відділу примусового виконання рішень № 091-8261 від 11 червня 2015 року про те, що з 01 липня 2014 року в Одеській області проводиться експеримент із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів згідно Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, який не передбачає продаж земельних ділянок та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постановою в.о. начальника відділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 від 24 липня 2015 року дії старшого державного виконавця Іскренка О.С. визнані законними.

У зв'язку з викладеним, заявник просить суд визнати дії, бездіяльність державного виконавця Іскренка О.С. незаконними та скасувати постанову в.о. начальника відділу ДВС від 24.07.2015 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2016 року скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Одесі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову про задоволення скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем здійснені всі необхідні дії для виконання рішення суду, і доводи скарги є безпідставними.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Фактично судом не надана оцінка доводам скарги про те, що не було витребувано відомостей щодо наявності у боржника іншого майна, на яке можна звернути стягнення за відомостями бюро технічної інвентаризації, а також доводам про те, що факт запровадження електронної процедури реалізації майна не припиняє дію Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5, що свідчить про невідповідність рішення суду вимогам ст.213 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Разом із тим, матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що державним виконавцем не вичерпані всі передбачені законом заходи для виконання рішення суду.

Дійсно, 16.04.2014 року Наказом Міністерства юстиції України № 656/5 був затверджений Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, в подальшому він втратив чинність. Зазначений порядок передбачав реалізацію майна, проте зміст порядку не містив відомостей про те, що його затвердженням скасовується раніше діючий порядок реалізації майна, тим більш, що його дія не розповсюджувалась на реалізацію земельних ділянок.

Більш того, на адресу Управлінь державної виконавчої служби Міністерством юстиції України 03.03.2016 року було направлено лист - роз'яснення щодо практики виконання рішень суду у разі необхідності реалізації земельних ділянок (а.с.138), відтак державний виконавець мав скористатися такими відомостями, а за наявності утруднень у виконанні звернутися з відповідним клопотанням про роз'яснення.

Рішення суду не містить висновків про те, що державним виконавцем був здійснений запит до бюро технічної інвентаризації щодо наявності іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, станом на час огляду оригіналу виконавчого провадження в апеляційній інстанції такий запит в провадженні існує (аркуші провадження не прошиті та не пронумеровані), проте, виходячи з дати запиту 17.03.2016 року і до постановлення ухвали суду по суті справи, незважаючи на відсутність відповіді на запит виконавця, повторно такий не був направлений, відтак можна констатувати факт бездіяльності виконавця в цьому питанні станом на час звернення зі скаргою.

Крім того, виконавче провадження було відкрите 11.02.2015 року, а запит вперше направлений 17.03.2016 року.

Оскільки зазначені питання щодо бездіяльності виконавця були предметом скарги на його дії і В.о. начальника, проте такі обставини не були враховані і навіть з'ясовані, то вона також є неправомірною.

Зважаючи на те, що оцінка таким обставинам судом першої інстанції не надана, то суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Зазначена справа перебуває в провадженні суду з 2015 року і станом на час її вирішення в апеляційному порядку розпочався процес виконання рішення шляхом реалізації майна боржника, тому відсутні підстави для зобов'язання виконавця до вчинення дій, тому скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.312,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Одесі задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2016 року скасувати.

Визнати неправомірними бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо виконання виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 03.02.2015 року, а також постанову начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.07.2015 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: