Справа № 2/638/336/17,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого , судді РУДНЄВОЇ О.О.

при секретареві ГРЕБІННИК А.Ю.

за участі позивача ОСОБА_1

за участі представника відповідача за дорученням ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Харківської області , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в сумі 522 000,00 гривень, яку завдано довготривалою бездіяльністю співробітників ОСОБА_3 Харківської області ,-

Установив:

Позивач 05.09.2016 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 Харківської області про стягнення моральної шкоди в сумі 986580,00 гривень , завданої внаслідок моральних страждань у зв»язку з безпідставними незаконними рішеннями та безпідставними неодноразовими закриттями кримінального провадження № 0000907 недотриманням слідчими прокуратури Харківської області процесуальних норм по здійсненню досудового розслідування , недотримання процесуальними керівниками вимог щодо контролю за дотриманням КПК України . Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що проти нього було безпідставно складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.173 КУпАП, ці події відбулися тільки тому ,що його оговорив співробітник міліції ОСОБА_4 він звертався до Харківської Обласної прокуратури з заявою про внесення відомостей в ЄРДР, йому було відмовлено, його відмовлялися визнати потерпілим та протягом всього часу Через чисельні незаконні та невмотивовані процесуальні рішення співробітників ОСОБА_3 Харківської області ОСОБА_1 змушений протягом понад рік звертатись до судів для оскарження таких рішень, що завдало позивачу значних моральних страждань. Позов також було обґрунтовано тим, що слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_5 проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000907 від 26.10.2015 року у відношенні працівника міліції ОСОБА_4, разом із прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_6 злісно та навмисно не виконуючи вимоги чинного кримінально процесуального законодавства України, впродовж тривалого часу імітували досудове розслідування за вказаними кримінальними провадженнями неодноразово виносячи незаконні постанови про їх закриття. Слідчі та процесуальні керівники змінювалися неодноразово, але досудове розслідування не просувалося та неодноразово кримінальне провадження безпідставно було закрите. Всі постанови про закриття провадження скасовувалися слідчими суддями Червонозаводського районного суду м. Харкова. Посилаючись на вказані обставини та положення статей 23, ч.1 ст.1167, 1172, 1176 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь моральну шкоду, заподіяну тривалим невиконанням посадовими особами вимог діючого кримінально-процесуального законодавства України, в розмірі 522000,00 грн. Позовні вимоги були уточнені 13.01.2017 року (арк..90-93)

В провадження судді Руднєвої О.О. справа надійшла 21.10.2016 року (арк..39)

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 Харківської області за дорученням ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, прокуратура Харківської області діє виключно в межах кримінально-процесуального законодавства України та не може бути відповідачем по цій справі, бо ніяких моральних страждань позивачу діями співробітників Харківської обласної прокуратури не завдано, факт погіршення здоров»я позивачем не доведено, також не доведено заподіяння шкоди гідності позивача або його діловій репутації. Посилалася на те, що всі дії чи бездіяльність слідчих, прокурорів тощо, які виявлені при досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені тільки в порядку КПК України. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить в їх задоволенні відмовити. Також пояснила суду, що позивач вже звертався з аналогічними позовними вимогами до ОСОБА_3 Харківської області та йому було відмовлено постановленим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.05.2016 року ,рішення набрало законної сили. Позивач по суті тільки змінив відповідача слідчого Панова О.О. на ОСОБА_7 казначейську службу України , але навіть суму моральної шкоди залишив в тому ж розмірі 522000,00 гривень.

Відповідач ОСОБА_7 казначейська служба України в судове засідання не з»явився, викликався неодноразово, своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного:

Судом неодноразово роз»яснені учасникам процесу вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України відносно того, що докази надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

На підставі вимог ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені рішення суду яке набуло чинності, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж особи чи особа, відносно якої встановлені ці обставини.

Відповідно до статті 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000907 від 26.10.2015 за заявою ОСОБА_1 щодо неправдивого повідомлення про вчинення злочину молодшим інспектором Харківської міського відділу УДСО при ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_4 спочатку за ч.1 ст.383 КК України, а пізніше дії перекваліфіковано на ч. 1 ст. 384 КК України, за якою в своїй заяві просив провести розслідування заявник ОСОБА_1 встановлено, що першим слідчим відділом слідчого управління прокуратури області за цим же фактом проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000436, яке було закрито11.11.2016 року старшим слідчим слідчого управління ОСОБА_3 Харківської області ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні молодшого інспектора ХМВ УДСО при ГУМВС України в Харківській області Марценюка І.В. складу кримінального правопорушення - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.367 КК України. Постанову старшого слідчого управління ОСОБА_3 Харківської області ОСОБА_8 скасовано ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 року.

У відповідності з ч 1 ст.9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов»язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.

Ч 6 ст.9 КПК України передбачено , що «у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

Ч1 ст.7 КПК України передбачає загальні засади кримінального провадження, зокрема:

1. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться:

1) верховенство права;

2) законність;

3) рівність перед законом і судом;

4) повага до людської гідності;

5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність;

6) недоторканність житла чи іншого володіння особи;

7) таємниця спілкування;

8) невтручання у приватне життя;

9) недоторканність права власності;

10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини;

11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сімї;

12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення;

13) забезпечення права на захист;

14) доступ до правосуддя та обовязковість судових рішень;

15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

16) безпосередність дослідження показань, речей і документів;

17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності;

18) публічність;

19) диспозитивність;

20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами;

21) розумність строків;

22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Ст.ст.55,56 КПК України чітко регламентоване поняття потерпілого в кримінальному провадженні та передбачені процесуальні права потерпілого.

Зокрема, ч 1 ст.56 КПК України передбачає: що протягом кримінального провадження потерпілий має право:

1) бути повідомленим про свої права та обовязки, передбачені цим Кодексом;

2) знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування;

3) подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду;

4) заявляти відводи та клопотання;

5) за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сімї, майна та житла;

6) давати пояснення, показання або відмовитися їх давати;

7) оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом;

8) мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг;

9) давати пояснення, показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача в разі, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження;

10) на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом;

11) знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження;

12) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд вправі заборонити потерпілому застосовувати технічні засоби при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення даних, які містять таємницю, що охороняється законом чи стосується інтимних сторін життя людини, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала);

13) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом;

14) користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.

2. Під час досудового розслідування потерпілий має право:

1) на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим;

2) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію;

3) подавати докази на підтвердження своєї заяви;

4) брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі;

5) отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування.

Потерпілому законодавець надав право просити проведення допиту свідків в його присутності у відповідності з ч6 ст.223 КПК України , але в ч6 ст.223 КПК України вказано , що це є можливим крім випадків, коли через специфіку слідчої дії (розшукової) це унеможливлено та коли заявник сам відмовився від участі в цій дії.

Організація досудового розслідування відноситься виключно до компетенції слідчого на стадії досудового розслідування та покладає контроль на процесуального керівника (в частині надання рекомендацій).

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги з тих підстав, що моральна шкода завдана у зв»язку з безпідставними незаконними рішеннями та бездіяльністю співробітників ОСОБА_3 Харківської області не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, бо позивачем хоч і доведено наданими належними доказами , але всі безпідставні незаконні рішення співробітників ОСОБА_3 Харківської області скасовані ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова .

Таким чином, позивач поновив своє порушене право на неупереджене досудове слідство в рамках меж ,передбачених ст.303,307 КПК України.

Положенням статті 303 КПК України, передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що підлягають оскарженню, а саме на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяв чи повідомлення про кримінальне правопорушення у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодекс, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування -потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником ;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження -заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження -заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим -особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки -особами, до яких можуть застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій -особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов'язання припинити дію; зобов'язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог частини 6 статті 1176 ЦК України шкоди, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно із пунктами 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до розяснень даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, положеннями ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує незаконними рішеннями та бездіяльністю слідчих та процесуальних керівників прокуратури Харківської області.

Такі процесуальні рішення та бездіяльність слідчого є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю працівників прокуратури Харківської області моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого та прокурора прокуратури під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, яка б знаходилася у причинно-наслідковому звязку з негативним наслідками для позивача.

Суд вважає ,що для застосування деліктної відповідальності на підставі статті 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди;2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до вимог статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових(службових) обов'язків.

Положення статті 1176 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставувідшкодування моральної шкоди, стосується незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Стаття 1174 Цивільного Кодексу України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Стаття 1176 Цивільного Кодекс України передбачає:

1. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

2. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

3. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

4. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

5. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

6. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

7. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Суд приходить до висновку, що ч 6 ст.1176 ЦК України не поширюється на відносини які виникли у ОСОБА_1 та співробітників ОСОБА_3 Харківської області .

У відповідності зі ст.23 ЦК України:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Суд приходить до висновку , що у рамках Кримінально-процесуального Кодексу України право позивача на справедливе досудове розслідування поновлене ухвалами Печерського районного суд м. Києва .

Будь-яких доказів спричинення моральної шкоди, позивачем, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України , ст.ст.23,1167,1172,1174,1176 ЦК України, ст.7,9,303-307 КПК України ,-

СУД ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Харківської області , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в сумі 522 000,00 гривень, яку завдано довготривалою бездіяльністю співробітників ОСОБА_3 Харківської області визнати необґрунтованими та недоведеними, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду з мотивувальною частиною виготовлено судом у п»ятиденний термін після проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, 03.05.2017 року

Головуючий, суддя О.О.РУДНЄВА

Рішення виготовлено суддею власноруч в нарадчій кімнаті.

Суддя О.О.РУДНЄВА