Справа № 206/7135/16-ц
Провадження № 4-с/206/7/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2017року

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, яку обґрунтувала тим, що 01.12.2015 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у цивільній справі № 206/4611/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 469676,09 грн. 03.03.2016 року на адресу Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області був направлений для примусового виконання вищезазначений виконавчий лист. У звязку з відсутністю будь-якої інформації про виконавче провадження 27.10.2016 року на адресу виконавчої служби було направлено заяву про хід виконавчого провадження. 06.12.2016 року на адресу банку надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.06.2016 року ВП 50586489, яка мотивована тим, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника та зясувати місце проживання боржника. На пенсійному забезпеченні боржник не перебуває, щодо місця роботи відомості відсутні. Згідно відомостей, що надійшли від органів які здійснюють реєстрацію майна за боржником зареєстроване право власності на нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки (кредит в іноземній валюті), але у відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" Жовтневий ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області не має законних підстав для звернення стягнення на таке майно. Інше майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє на території Жовтневого району м. Дніпропетровська. Дана постанова, винесена державним виконавцем 13.06.2016 року, а надана до поштового відділення Дніпро-5 01.12.2016 року 16 год.25 хв., про що свідчить відстеження пересилання поштових відправлень. ПАТ «ВіЕйБі Банк» не погоджується з вищевказаною постановою, вважає її незаконною та такою, що винесена та направлена в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», що порушує його права як стягувача. Державним виконавцем при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві порушено вимоги ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» та не перевірено в повному обсязі майновий стан боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд). У ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутні власні кошти на виконання зобов'язань перед всіма вкладниками та іншими кредиторами ОСОБА_5. З метою виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі, для забезпечення виконання зобовязань банку, передбачених п. 1 ч. 6 ст. 36 спеціального Закону, ПАТ «ВіЕйБі Банк» отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб цільову позику. Таким чином, у відповідності до статті 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд набув право кредитора банку на всю суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку відповідно до цього Закону на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а також на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду. Фонд також набув права кредитора на суму сплачених Фондом витрат, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також на суму цільової позики, наданої ПАТ «ВіЕйБі Банк» протягом дії тимчасової адміністрації. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_1 Враховуючи викладене, скаржник звернувся до суду з даною скаргою і просить суд визнати дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірними; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.06.2016 ВП № 50586489; зобовязати державного виконавця Чирву М.В. відновити виконавче провадження № 50586489; зобовязати державного виконавця Чирву М.В. провести виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчого листа № 206/4611/15-ц, виданого 29.02.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, визнати бездіяльність державного виконавця Чирви М.В. з примусового виконання виконавчого листа № 206/4611/15-ц, виданого 29.02.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська

Представник скаржника в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності та з посиланням на підтримання заявлених вимог.

Державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 01 грудня 2015 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким позовна заява ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором була задоволена та з відповідачів стягнуто солідарно заборгованість в сумі 469676,09 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 10574,53 доларів США, заборгованість за відсотками 8861,91 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29 липня 2015 року становить 428371,19 грн., плата за пропуск платежів 41304,90 грн.

На виконання вказаного рішення суду 17 лютого 2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 206/4611/15-ц .

03.03.2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся з заявою № 12/2-11322 про примусове виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2015 року до Жовтневого відділу державної виконавчої служби ДМУЮ.

На підставі виконавчого листа № 206/4611/15-ц , виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська 25 березня 2016 року та заяви стягувача, постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження ВП № 50586489.

13 червня 2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що втратила чинність від 05.10.2016 року), у зв'язку з тим, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виключають здійснення примусового стягнення на таке майно.

Скаржник просить скасувати вищезазначену постанову з тих підстав, що в діях державного виконавця мають місце факти бездіяльності при здійснені виконавчого провадження внаслідок чого рішення суду не виконується, а саме: державним виконавцем вжито не всіх виконавчих заходів з примусового виконання виконавчого листа № 206/4611/15-ц, не направлено подання про розшук боржника ОСОБА_3, не одержано від органів, установ, організацій необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, яка б свідчила про фактичний майновий стан боржника. До того ж, недоцільно було застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, оскільки ОСОБА_3 не є позичальником або майновим поручителем по кредитному договору наданому ОСОБА_4 в іноземній валюті.

Слід зазначити, що згідно п. 7 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Здійснення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого листа № 206/4611/15-ц року розпочато до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, а отже в даному випадку застосовуються норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова була винесена державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV 1, згідно якої виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У постанові державний виконавець зазначив, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виключає можливість звернення примусового стягнення на майно боржника, яке є предметом іпотеки за кредитом, наданим в іноземній валюті.

Згідно п. 1 вказаного Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 не є позичальником або майновим поручителем по кредитному договору наданому ОСОБА_4 в іноземній валюті. Однак, на нерухоме майно, яке зареєстровано за боржником (квартира АДРЕСА_1) все одно не може бути звернуто стягнення, оскільки воно є предметом іпотеки, яке виступає як забезпечення зобовязань ОСОБА_3 за валютним кредитним договором №56, укладеним між нею та Всеукраїнським Акціонерним банком, ще до укладання ОСОБА_3 договору поруки в забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_4

Разом з цим, відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, та з огляду наст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

За нормою ч. 2ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Жовтневим відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не було надано будь-яких доказів про те, що проводилися всі відповідні дії з метою виявлення майна боржника ОСОБА_3, у тому числі щодо з'ясування місця її проживання, реєстрації, приводу або розшуку боржника, наявності іншого майна боржника, окрім того, що є предметом іпотеки та інше.

Судом робилися неодноразові запити, щодо надання для огляду та вивчення матеріалів виконавчого провадження № 50586489, однак виконавчою службою вони були проігноровані та залишені без виконання.

Відповідно ч 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 передчасно та безпідставно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з чим вимоги скарги у частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування даної постанови підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Згідно положень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», а також пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

У звязку з чим, заявлені вимоги у частині зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження та провести виконавчі дії задоволенню не підлягають, оскільки у разі визнання судом незаконною постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та її скасування, провадження підлягає відновленню державним виконавцем відповідно до вимог положень ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, не підлягає задоволенню вимога про визнання бездіяльності державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа №206/4611/15-ц, оскільки само по собі задоволення скарги в частині визнання дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірними та скасування оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є достатнім способом відновлення порушених прав заявника, а тому сам факт визнання бездіяльності не потребує додаткової констатації рішенням суду.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.383, 386, 387 ЦПК України,суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 в частині повернення 13 червня 2016 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» виконавчого листа № 206/4611/15-ц, виданого 17 лютого 2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська.

Постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13 червня 2016 року, винесену у виконавчому провадження ВП № 50586489 з примусового виконання виконавчого листа № 206/4611/15-ц, виданого 17 лютого 2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська визнати незаконною та скасувати.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її оголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В. Зайченко