Справа №461/4313/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.

при секретарі Аніловській Буалю Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 міського центру зайнятості в пошуках роботи 27.01.2012 року та набув статусу безробітного з 03.02.2012 року. Під час реєстрації у центрі зайнятості ОСОБА_2, як безробітний не повідомив про перебування у трудових відносинах з 15.10.2009 року по 25.01.20.12 року з ПТП МПФ «Едельвейс», з якого був звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, а звернувся до центру зайнятості як звільнений з ТзОВ БІНП ЛТД від 16.01.2012 року згідно п.1 ст.36 КЗпП України, а відтак не повідомив про обставини, що впливають на умови призначення та виплати допомоги по безробіттю. Оскільки відповідач отримав соціальні послуги та матеріальне забезпечення всупереч вимогам чинного законодавства, просить суд стягнути з ОСОБА_3 3 443,30 грн. неправомірно отриманих коштів, як допомогу по безробіттю та понесені судові витрати.

Крім того, позивач просить суд поновити строк звернення до суду із позовом, покликаючись на те, що він спочатку звернувся із позовом до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду, оскільки на час звернення був визначений такий порядок розгляду даної категорії справ.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю. Дав пояснення, аналогічні мотивам позовної заяви. Просить позов задовольнити та поновити позивачу пропущений строк звернення до суду, оскільки такий пропущений із поважних підстав.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив повністю. Дав пояснення про те, що 16.01.2012 року був звільнений за згодою сторін з основного місця праці ТзОВ «БІНП ЛТД», а 25.01.2012 року з роботи з сумісництвом ПТП МП фірми «Едельвейс». 27.01.2012 року звернувся до ОСОБА_1 міського центру зайнятості із заявою про пошук роботи. Ствердив, що повідомив спеціалісту центру зайнятості, про те, що він працює на двох підприємствах, про що була заповнена персональна картка особи, де на його думку повинні бути відображені дані про працевлаштування на двох роботах. З 03.02.2012 року призначена допомога по безробіттю. Оскільки при нарахуванні та виплаті допомоги не враховано сумарні доходи (з обох робіт), вважає, що позивач незаконно вимагає повернення матеріального забезпечення у сумі 3443,30 грн. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, суд приходить до висновку. що позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено, що 03.02.2012 року ОСОБА_4 звернувся до директора ОСОБА_1 міського центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «про зайнятість населення» та закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно заяви відповідач зазначив, що не має постійного або тимчасового заробітку, в т.ч. за договорами цивільно правового характеру.

Відповідно до додатку до заяви відповідач підтвердив, що на час звернення за допомогою по безробіттю він не працював за наймом на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні, за кордоном, у фізичних осіб та не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно /а.с.4/.

Згідно розрахунку позовних вимог ОСОБА_1 міського центру зайнятості до ОСОБА_2, загальна сума допомоги по безробіттю нарахована за період з 03.02.12012 року по 06.06.2012 року та підлягає поверненню становить 3 443,30 грн. /а.с.5/.

Відповідно до акту №38 від 25.05.2012 року, розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», встановлено, що ОСОБА_2 згідно наказу №201 від 15.10.2009 року був прийнятий на роботу на посаду курєра по сумісництву у ПМП МП Фірма «Едельвейс» та згідно наказу №18 від 25.01.2012 року був звільнений за ст.28 КЗпПУ (за власним бажанням). Отже, ОСОБА_2 з 15.10.2009 року по 25.01.2012 року перебував у трудових відносинах з ПМП МП Фірма «Едельвейс» за сумісництвом, про що підтверджують накази про прийняття та звільнення /а.с.6/.

15.06.2012 року позивачем надіслано відповідачу претензію №3895/13 від 15.06.2012 року про відшкодування коштів у сумі 3 443,30 грн. в якій роз'яснено, що у разі добровільного неповернення коштів, питання про їх повернення буде вирішуватися в судовому порядку /а.с.8/.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Згідно п.п. е п. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, які проходять професійну підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації з відривом від виробництва; навчаються в денних загальноосвітніх школах і вищих навчальних закладах.

Відповідно до п. 12 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №219 від 14.02.2007 року, для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку для пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості заяву із зазначенням у ній інформації про те, що він не зареєстрований як фізична особа - підприємець та не займається видами діяльності, що визначені частиною третьою статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", і не отримує пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення», безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно п.5 ч.2 ст.12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» , виконавча дирекція Фонду та її робочі органи контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

На виконання своїх повноважень, позивачем було проведено перевірку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно п. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно частини 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» , передбачає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не мав права на отримання грошової допомоги перших 90 днів, але її отримував, не повідомивши про звільнення за власним бажанням , без поважних причин, з останнього місця праці.

Не повідомив ОСОБА_1 міський центру зайнятості про причини чи підстави звільнення за власним бажанням, що вплинуло на умови виплати, а саме: 90 днів не підлягали виплаті, виплата мала початись на 91 день, та в іншому розмірі 80%, а у випадку за угодою сторін 100%.

Судом встановлено, що обставина неповідомлення про звільнення з останнього місця праці є явною в часі, підстави звільнення також явні та конкретні, зрозумілим чином відрізняються від підстав звільнення за попереднім місцем праці.

Та обставина, що звільнення з ПМП МП Фірма «Едельвейс» , є звільненням за останнім місцем праці теж є явною та зрозумілою, тому, в сукупності, суд вважає, що у відповідача був умисел на невиконання своїх обовязків, які стосуються його обовязків своєчасної подачі відомостей про обставини, що впивають на умови виплати.

Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідач подавши заяву про надання йому статусу безробітного не надав позивачу повної інформації щодо перебування в трудових відносинах по сумісництву з ПТП МПФ «Едельвейс», внаслідок чого йому неправомірно була нарахована та ним одержана допомога по безробіттю в розмірі 3 443,30грн., яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 міського центру зайнятості.

Крім того, суд поновлює позивачу строк звернення до суду, оскільки судом встановлено, що позивач такий пропустив з поважних причин.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 73, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд,-

В И Р І Ш И В :

поновити позивачу строк на звернення до суду.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 міського центру зайнятості 3 443,30 грн. повернення допомоги з безробіття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 міського центру зайнятості 1 387,00 грн. судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р.Юрків