Справа № 545/2744/16-ц
Провадження № 2/545/67/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого - судді : Гальченко О.О.,

при секретарі : Корба Р.В.,

адвоката : ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом та доповненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21 07.2016 року звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 23 листопада 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено письмовий договір позики, предметом якого було передання ним відповідачу грошових коштів в розмірі 10 000 гривень під 10 % в місяць зі строком повернення - 23.04.2012 року.

Укладання договору позики підтверджується розпискою ОСОБА_3, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ст. 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

Розписка від 23.11.2011 року підписана ОСОБА_3 особисто, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом

розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір процентів встановлюється договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Строк повернення коштів за розпискою визначений 23.04.2012 року з урахуванням 10 %, що нараховувалися щомісяця до дня повернення позики.

29.07.2014 року та повторно, 12.08.2014 року, він звернувся до відповідача з письмовими вимогами про повернення йому коштів з процентами за користування позикою, після чого сума позики та проценти відповідачем було сплачено, але лише частково. Так, 11.11.2014 року відповідач сплатив йому 1 000 гривень в рахунок погашення відсотків за даним боргом від 23.11.2011 року.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов»язання згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання.

Крім того, діями відповідача йому була спричинена значна моральна шкода, яка полягає в неправомірній поведінці відповідача, який ухиляється навмисно від виконання боргових зобов»язань, що виразилося у його душевних стражданнях, значних хвилюваннях, тяжких переживаннях. Порушився попередній уклад його життя. У нього виник цілий ряд незручностей, в тому числі пов»язаних з необхідністю повернення коштів, звернення з цього приводу до відповідача та суду. Він вимушений витрачати свій особистий час на здійснення дії по відновленню свого порушеного права. За цей час він став нервовим, легко збудженим, неуважним, його мучить безсоння.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Постановою Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 року з наступними змінами, п.3, під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, в тому числі порушення нормальних життєвих зв»язків, порушення з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків.

Завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює в сумі 10 000 грн.

Таким чином, станом на 21 липня 2016 року заборгованість складає :

- основний борг : 10 000 грн.

- відсотки : 10 % від загальної суми в місяць, тобто 1 000 грн. в місяць, за період з 23.11.2011 р. по 21.07.2016 року, тобто за 56 місяців, = 56 000 грн. - 1 000 грн. ( було сплачено відповідачем 11.11.2014 року ), становить - 55 000 грн.

- розрахунок пені проводиться в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період часу, за який проводиться розрахунок, й становить - 12 395,48 грн.

- інфляційне збільшення боргу - 8 892,53 грн. ( Розрахунок додається. Відповідні індекси інфляції отримано за даними газети «Урядовий кур»єр» ).

Загальна сума боргу складає : 96 288,01 грн.

Прохав стягнути з відповідача на свою користь : суму основного боргу у розмірі 10 000 грн., 10% від суми основного боргу в місяць у розмірі 55 000 грн., інфляційні нарахування у розмірі 8 892,53 грн., пеню у розмірі 12 395,48 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., що разом дорівнює 96 288,01 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач 04.10.2016 року на адресу суду надав суду зміни та доповнення до позову згідно ухвали суду від 25.08.2016 року про усунення недоліків ( а. с. 23 24 ), в якій на його думку надав розрахунок розміру завданої йому моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його адвокат ( а. с. 28 30, 76 ) позовні вимоги підтримали із вказаних в позові підстав. Позивач вказав, що особисто відповідачу передавав саме грошові кошти 23.11.2011 року в присутності його покійної матері та своєї дружини. Неодноразово писав відповідачу звернення про повернення коштів, телефонував його матері. Для нього сума боргу це значні кошти, бо він працює і пенсія у нього лише 2 500 грн. Відповідей від нього не отримував. А в серпні 2014 року він випадково зустрів відповідача по вул. Новобазарній м. Полтава біля магазину «Джинс» та він йому віддав 1 000 грн. процентів. Про що було відображено ним у розписці. На уточнення суду вказав, що раніше мав захворювання по яким надав медичні документи, але вони в нього загострились через не відданий йому відповідачем борг.

Відповідач в судові засідання не з»являвся з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся про день та час розгляду справи, про що у справі маються докази у вигляді поштових повідомлень ( а. с. 36, 47, 56, 57, 66, 74, 80 ).

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 ( а. с. 37 38 ) позов не визнала із підстав викладених в наданих суду письмових запереченнях на позов ( а. с. 39 40 ), а в подальшому в засідання не з»являлась з невідомих суду причин.

Тому, суд, за згоди присутніх сторін, вважав за можливе продовжити розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся сторін по наявним матеріалам справи.

Свідок ОСОБА_5 ( а. с. 81 ) підтвердила обставини викладені в позові для повного та об»єктивного розгляду справи, але судом вони не можуть бути взяті до уваги на підставі вимог ч. 2 ст. 1051 ЦК України.

Судом встановлено, що згідно ксерокопії розписки від 23.11.2011 року ( оригінал якої позивач пред»явив суду в засіданні для огляду ) ( а. с. 7 ), то він дав відповідачу в борг 10 000 грн. під 10 % річних на термін до 23.04.2012 року, а не інші речі визначені родовими ознаками. Відповідач борг своєчасно борг не повертав, тому позивач 29.07.2014 року, 12.08.2014 року звертався до відповідача письмовими листами з проханням повернення боргу ( а. с. 8 12 ), що відповідач ігнорував. 11.11.2014 року при випадковій зустрічі сторін відповідач позивачу віддав 1 000 грн. процентів по боргу, що відображено в розписці і цей факт відповідачем спростовано не було. Позивач згідно наданих медичних документів має певні захворювання, та не довів суду причинно-наслідковий зв»язок їх з виниклими борговими стосунками як обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди відповідачем ( а. с. 25 27 ). Зі слів позивача, то відповідач не звертався до правоохоронних органів з приводу застосування до нього примусу щодо написання боргової розписки та у суду відсутні такі відомості. Відповідач не надав жодних доказів в підтвердження наданих заперечень на позов згідно ст. 60 ЦПК України, але заявив суду про застосування позовної давності до винесення рішення у справі.

Суд, заслухавши сторін, свідка, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір процентів встановлюється договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Згідно ст. 267 ч. 3, 4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Згідно ст. 264 ч. 1, 3 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тому, на підставі вказаних норм закону сплата відповідачем позивачу згідно розписки від 23.11.2011 року 11.11.2014 року повернуто 1 000 грн. на погашення процентів по боргу, що відповідачем спростовано не було, а отже суд вважає вказану відповідачем дію такою, що свідчить про визнання ним свого боргу і є перериванням перебігу строку позовної давності, внаслідок чого згідно наведеної норми закону час з 24.04.2012 року дати повернення боргу та по 11.11.2014 року судом до нового строку не зараховується. Всі відрахування по позовним вимогам необхідно здійснювати з дати 11.11.2014 року як початку перебігу строку позовної давності.

Відтак, розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем станом на 21 липня 2016 року складає : заборгованість по основному боргу : 10 000 грн., по відсоткам : 10 % від загальної суми в місяць, тобто 1 000 грн. в місяць, за період з 11.11.2014 р. по 21.07.2016 року, тобто за 20 місяців = 20 000 грн., а 1 000 грн. сплачених відсотків суд відносить до періоду, який передував даті 11.11.2014 року, розрахунок неустойки ( пені ) проводиться в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період часу, за який проводиться розрахунок, й становить за вказаний період - 6 910,95 грн.

В решті вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Що стосується інфляційного збільшення боргу у заявленій сумі позивачем - 8 892,53 грн., то згідно наданого ним розрахунку в ньому зазначено лише індекси інфляції без конкретного розрахунку заявленої суми, в зв»язку з чим дана вимога є необґрунтованою належним чином.

Що стосується моральної шкоди, то суд вважає, що позивачем дана вимога не доведена на підставі ст. 60 ЦПК України, так як надані суду копії медичних виписок свідчать лише про наявність у позивача певних захворювань, які в нього виникли до виникнення боргу, тому не доведено суду причинно-наслідковий зв»язок їх з виниклими борговими стосунками як обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди відповідачем.

Стягнення судових витрат підлягає вирішенню згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 15, 27, 31, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, ст. 88, 625, 1046 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу станом на 27.07.2016 року згідно письмової розписки від 23.11.2011 року у розмірі 10 000 гривень, за період з 11.11.2014 року ( початок перебігу строку давності ) по 27.07.2016 року ( дату наданого позивачем розрахунку ) 10 % від суми основного боргу у розмірі 20 000 гривень та неустойку ( пеню ) у сумі - 6 910,95 гривень та судові витрати по справі згідно наданої квитанції у загальній сумі 962,88 гривень.

А всього підлягає до стягнення сума 37 873,83 гривень.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: ОСОБА_6