Справа № 500/6998/15-ц
Провадження № 4-с/500/9/17
УХВАЛА

20 квітня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

за участю сторін: головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі скаргу ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою якою просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.12.2016 року ВП № 50863809.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2016 року на виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі № 500/6998/15-ц видано виконавчий лист, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики. Відповідний виконавчий лист був предявлений до відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області для виконання. Головним державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження. 14.01.2017 року ОСОБА_2 засобами поштового звязку було отримано постанову головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.12.2016 року ВП № 50863809. Зазначена постанова вмотивована тим, що у боржника не знайдено жодного майна, щодо якого може бути звернено стягнення. На підставі цього державний виконавець дійшов висновку про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Мотивувальна частина оскаржувальної постанови містить суперечності, зокрема, головний державний виконавець спочатку вказує про відсутність майна на яке може бути звернено стягнення, а потім вказує, що відповідно до довідки з Державного реєстру нерухомості у боржника у власності є житловий будинок. Також, державним виконавцем вказується, що у власності боржника є земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, однак на його думку вона підпадає під дію мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення. Однак, відповідний висновок суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до пп. б п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року не допускається зокрема купівля продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цього призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам учасника угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Тобто, земельні ділянки із цільовим призначенням для фермерського господарства не підпадають під дію пп. б п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України.

В судове засіданні скаржник ОСОБА_2 не зявився, представник скаржника ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду була подана заява скаржника ОСОБА_2 про розгляд скарги без його участі.

Головний державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги ОСОБА_2 посилаючись на те, що у відділі ДВС перебувало зведене виконавче провадження №46427374 від 30.12.2014 року, з примусового виконання виконавчих документів.

Пунктом «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що: землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Згідно до пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб . б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Таким чином, заборонена примусова реалізація земельної ділянки, що знаходиться у власності ОСОБА_3, яка передана для ведення селянського (фермерського) господарства, в зв'язку з дією мораторію на реалізацію земель сільськогосподарського призначення.

Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено, що за боржником зареєстрована 1/3 частини житлового будинку, що розташована в Ізмаїльському районі, с.Кирнички, вул. Калініна,19-а, яка перебуває в іпотеці АТ «ОСОБА_5 банк Аваль». З метою виготовлення технічної документації на вищевказаний будинок, державним виконавцем направлено лист в якому запропоновано стягувачу авансувати витрати на проведення технічної інвентаризації майна боржника, але до відділу ДВС не надходила заява від АТ «Райфайзен банк Аваль» про надання згоди на авансування витрат. Згідно до вищевказаної інформаційної довідки та іпотечного договору від 15.06.2007 року, кредит надавався боржнику в іноземній валюті.

В судовому засіданні державний виконавець просив не приймати до уваги пояснення викладені в письмових запереченнях на скаргу, а саме посилання на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.. 4 Закону України "Про заставу" та ст.5 Закону України "Про іпотеку", оскільки в оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.12.2016 року ВП № 50863809 не робились посилання на вказані норми чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 цього Закону).

У відповідності до ч. 1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, предметом судового розгляду згідно Розділу VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень" є рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Судом встановлено, що 22.03.2016 року на виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області видано виконавчий лист, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики. Відповідний виконавчий лист був предявлений до відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області для виконання. Головним державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 21.04.2016 року винесена постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

В судовому засіданні встановлено, що у Ізмаїльському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало зведене виконавче провадження № 46427374 від 30.12.2014 року, з примусового виконання наступних виконавчих документів: виконавчого листа №2-3446/2011, що виданий 31.01.2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «ОСОБА_5 банк Аваль» боргу в розмірі 251314,40 грн.; виконавчого листа №500/6463/13-ц, що виданий 04.02.2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь КС «Придунавя» боргу в розмірі 169724,16 грн.; виконавчого листа №500/431/15-ц, що виданий 01.04.2015 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 1066740 грн.; виконавчого листа №500/2281/15-ц, що виданий 19.05.2015 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 боргу в розмірі 1803654 грн.; виконавчого листа №500/2241/15-ц, що виданий 11.08.2015 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 боргу в розмірі 1505154 грн.; виконавчого листа №1519/2-4391, що виданий 18.01.2016 року Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 7518,12 грн; виконавчого листа №1519/2-4391/1, що виданий 18.01.2016 року Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 871,82 грн; виконавчого листа №500/6998/15-ц, що виданий 22.03.2016 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 1197590 грн; виконавчого листа №500/6998/15-ц, що виданий 22.03.2016 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 боргу в розмірі 1197590 грн.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення 16 серії ХХІІІ скликання Ізмаїльської районної ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 30 січня 2001 року № 190 ХХІІІ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110, власником земельної ділянки площею 3,40 га, розташованої на території Кирничанської сільської ради, переданої для ведення селянського (фермерського) господарства є ОСОБА_3.

15.06.2007 року укладено іпотечний договір між відкритими акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3, ОСОБА_10І та ОСОБА_11 згідно якого предметом іпотеки виступає житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кирнички, вул.Калініна, б. 19-А по 1/3 частині якого належить ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

14.12.2016 року державним виконавцем Парапір А.Д. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме ОСОБА_2 при винесені вказаної постанови державний виконавець керувався п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійсненні протягом року виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В свою чергу, 14.12.2016 року державним виконавцем Парапір А.Д. було винесено постанови про повернення виконавчого документа вищевказаним стягувачам по зведеному виконавчому провадженню, з тих самих підстав, а саме п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. А відповідно до частини 2 цієї статті, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом).

В частині 4 цієї ж норми Закону передбачено, що про повернення стягувачеві виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Під час розгляду скарги державним виконавцем були надані суду докази виконання вимог вищевказаних норм.

Так, згідно листа відділу деркомзему у Ізмаїльському районі Одеської області за №10-01-11/666 від 13.08.2012 року направлено начальнику державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції копію державного акту на право приватної власності на землю серії РІ № 471532, згідно якого у власності ОСОБА_3 знаходиться земельна ділянка передана для ведення селянського (фермерського) господарства площею 3,40 гектарів.

Відповідно п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

В свою чергу, згідно ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Таким чином, земельна ділянка, що знаходиться у власності ОСОБА_3 передана для ведення селянського (фермерського) господарства, площею 3,40 гектарів є землею сільськогосподарського призначення, оскільки фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, а тому примусова реалізація її заборонена, в зв'язку з дією мораторію на реалізацію земель сільськогосподарського призначення, а вказана земельна ділянка підпадає під категорію майна на яке, за відповідних обґрунтованих законних підстав, неможливо звернути стягнення.

Крім цього, згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на 1/3 частини житлового будинку, що розташована в Ізмаїльському районі, с.Кирнички, вул. Калініна,19-а, яка перебуває в іпотеці АТ «ОСОБА_5 банк Аваль». З метою виготовлення технічної документації на вищевказаний будинок, державним виконавцем направлено лист в якому запропоновано стягувачу авансувати витрати на проведення технічної інвентаризації майна боржника, але до відділу державної виконавчої служби не надходила заява від АТ «Райфайзен банк Аваль» про надання згоди на авансування витрат. Згідно до вищевказаної інформаційної довідки та іпотечного договору від 15.06.2007 року, кредит надавався боржнику в іноземній валюті. Враховуючи викладене, головним державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві АТ «Райфайзен банк Аваль» від 14.12.2016 року ВП № 33350656.

Вказана частина будинку також підпадає під категорію майна на яке, за відповідних обґрунтованих законних підстав, неможливо звернути стягнення, оскільки винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві АТ «Райфайзен банк Аваль», саме з яким ОСОБА_3, ОСОБА_10І та ОСОБА_11 було укладено 15.06.2007 року іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: Ізмаїльський район, с.Кирнички, вул. Калініна,19-а та згідно вказаного договору саме іпотекодержатель (АТ «Райфайзен банк Аваль») має право в разі невиконання боржником забезпечених іпотекою боргових зобовязань одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Разом з тим, стягувач АТ «Райфайзен банк Аваль» не вчинив певних дій для задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і тому державним виконавцем не була розпочата процедура реалізації майна боржника ОСОБА_3, а саме будинку, який є предметом іпотеки по вказаному іпотечному договору по зазначеному зведеному виконавчому провадженню.

Таким чином, дії головного державного виконавця Парапір А.Д. по виконанню виконавчого листа № 500/6998/15-ц виданого 22.03.2016 року на виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі є правомірні, оскільки у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" було вчинено всіх необхідніх заходів для стягнення суми заборгованості з боржника на користь стягувача, в тому числі по зведеному виконавчому провадженню № 46427374 від 30.12.2014 року виносилася постанова 04.02.2016 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; виходом державного виконавця 09.12.2016 р. за адресою: Ізмаїльский район, с.Кирнички, вул. Калініна, б.19-а, майна, належного боржнику, не виявлено, про що складено відповідний акт; згідно відповіді ДФС України та відповіді Пенсійного фонду України джерел та отримання відповідних виплат за боржником не виявлено.

В свою чергу, судом не надається правова оцінка письмовим поясненням державного виконавця в частині посилань на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 4 Закону України "Про заставу" та ст.5 Закону України "Про іпотеку", оскільки в оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.12.2016 року ВП № 50863809 не робились посилання на вказані норми чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, при вказаних обставинах не має законних підстав для визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.12.2016 року ВП № 50863809.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 383, 384, 385 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_12