У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у 2008 році до нього звернулися працівники Волинського управління Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та запропонували укласти договір на користування платіжною карткою, на що він погодився. Через кілька днів працівники банку повідомили йому про відмову в її наданні, оскільки він раніше вже укладав аналогічний договір на користування платіжною карткою. Вказував, що з огляду на виниклі непорозуміння він категорично відмовився від укладення з банком будь-яких договорів, проте 09 квітня 2014 році отримав постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2013 року, за якою з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2008 року у розмірі 8 838,90 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 70 642 грн 33 коп. Після того як він звернувся до суду про перегляд заочного рішення суду, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2014 року у цій справі була призначена почеркознавча експертиза. Згідно з висновком експерта від 02 вересня 2014 року № 547 підписи, що знаходяться навпроти друкарського слова «Клієнт» у графі «підпис» та у графі «підпис клієнта» у заяві від 17 березня 2008 року № 047306633 виконано не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_6

Просив визнати договір від 17 березня 2008 року про надання йому кредиту у розмірі 3 тис. доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку недійсним з моменту його вчинення.

РішеннямЛуцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір від 17 березня 2008 року про надання ОСОБА_6 кредиту у розмірі 3 тис. доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона маж бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що оскільки ОСОБА_6 не підписував з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір від 17 березня 2008 року, тому цей договір у силу ст. 215 ЦК України є недійсним.

Повністю з таким висновком судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що 17 березня 2008 року від імені ОСОБА_6 у документі - заяві № 047306633/084791678 на видачу платіжної картки з кредитним лімітом у розмірі 3 тис. доларів США поставлено підпис позичальника (а. с. 107).

Згідно з висновком № 1597 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів, складеного 11 квітня 2016 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2016 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 161/3403/15-ц, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_6, розташовані після слова «підпис» та в графі «підпис клієнта» на зворотній стороні заяви № 047306633/084791678 від 17 березня 2008 року на видачу платіжної картки з кредитним лімітом у розмірі 3 тис. доларів США, виконані не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів ОСОБА_6 (а. с. 147, 148).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Разом з тим, задовольняючи позов ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійним, суди не врахували, що позивач здійснював погашення заборгованості по кредитній картці, виданій на підставі оспорюваного кредитного договору, визнаючи цим існування між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язальних відносин за кредитним договором.

За таких обставин, суди, у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, що потягло ухвалення судових рішень, які не відповідають вимогам ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що у силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинськоїобласті від 21 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак