Справа № 694/1763/16-ц
провадження 2/694/71/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

03.04.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

Головуючої судді - Гончаренко Т.В.,

при секретарі - Блискавці А.С.,

за участі представника позивача виконавчого комітету Княжицької сільської ради - Шевченко Н.П.

представника Служби у справах дітей Звенигородської державної адміністрації Черкаської області - Жмурко О.С.

представника Звенигородського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді - Кримчак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 та малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до ОСОБА_9, треті особи: Служба у справах дітей Звенигородської державної адміністрації Черкаської області, Звенигородський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач виконавчий комітету Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області в особі представника Шевченко Н.П. звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_11.н., ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_12. Зобов'язати законного представника дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_13 р.н ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 відкрити рахунки на їхнє ім'я та стягнути з ОСОБА_9. ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки села Княжа Звенигородського району Черкаськоі області жительки АДРЕСА_1 аліменти на утримання дітей до їх повноліття у розмір, 1/2 частини від усіх видів заробітку чи доходу відповідачки, але не менше встановленого законодавством мінімуму, а саме 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суд. Накласти заборону на відчуження житла, право користування яким мають діти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_14., ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_15, та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 у разі оформлення громадянкою ОСОБА_9 права власності на житловий будинок (спадщину) по АДРЕСА_2 Допустити негайне виконання рішення суду.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, є матір'ю неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітніх сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, дочок ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_9 тривалий час не виконує належним чином батьківські обов'язки по відношенню до своїх дітей. Вона не приділяє належної уваги їх вихованню, розвитку, стану здоров'я, матеріальному забезпеченню. Гр. ОСОБА_9 ніде не працює, за рахунок соціальних виплат пиячить разом з сином ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_10, палить. Періодично гр.ОСОБА_9 знімалася з соціального супроводу та знову ставилася. Соціальна робота з сім'єю гр.ОСОБА_9 проводиться постійно. Соціальним фахівцем Звенигородського РЦСССДМ було надано допомогу у зборі та оформленні документів на соціальні виплати. Кошти, які гр.ОСОБА_9 отримала згодом, були використані нею протягом серпня місяця 2016 року нераціонально та не за цільовим призначенням, оскільки гр.ОСОБА_9 категорично відмовилася від здійснення покупок для забезпечення дітей спільно з представником опікунської ради, мотивуючи це тим, що ніхто не вправі їй вказувати, як розпоряджатися «її» коштами. Старшим дітям були придбані одяг, дорогі мобільні телефони, мотоцикли тощо. Молодшій доньці ОСОБА_12 було придбано частину одягу та взуття, речі для відвідування школи, сезонного одягу та взуття не придбано ні молодшим, ні старшим дітям. Про нецільове використання коштів було повідомлено службу у справах дітей Звенигородської РДА та районний центр соціальних служб, в результаті чого управлінням соціального захисту населення виплату частково скоротили. Як з'ясувалося згодом, гр.ОСОБА_9 через місяць повинна була пройти повторний курс лікування, на який вона вже не з'явилася та довідки не надала, а тому ефект від попереднього курсу лікування був нерезультативним. ОСОБА_9 проживає у будинку, який належить її покійному батькові ОСОБА_13 У будинку замінено вікна, але відкоси не оброблені та не утеплені вже протягом трьох років, вхідні двері брудні, не утеплені. Обіцянка ОСОБА_9 замінити вхідні двері невиконана. Міжкімнатні двері також брудні, у веранді підлога відсутня, веранда завалена старим лахміттям, влітку і на даний час у веранді прилаштовано курчат. Посуд брудний, майже постійно відсутня варена їжа, запас продуктів недостатній. Діти не мають у достатній кількості одягу, взуття, інших речей повсякденного вжитку. На ліжках постільна білизна або відсутня, або дуже брудна. Немає постійного місця для прийому їжі, виконання домашніх завдань дітьми шкільного віку. Молодші діти часто залишаються зі старшими, які не можуть забезпечити належного догляду. Раніше діти просили їжу у сусідів. При відвідуванні соціальним фахівцем, комісією у зв'язку з обстеженням умов проживання сім'ї, часто виявляли матір у нетверезому стані, при цьому діти займалися хто чим у холодній хаті. Сім'я ОСОБА_9 з 2005 року перебуває на обліку у виконавчому комітеті Княжицької сільської ради як неблагополучна. На думку позивача, проживання дітей з матір'ю завдає більшої шкоди дітям, ніж проживання без неї.

В судовому засіданні представник позивача Шевченко Н.П. на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі, позбавити ОСОБА_9 батьківських прав та стягнути аліменти на її неповнолітнії дітей. Зазначила, що сімя ОСОБА_9 знаходиться на обліку у виконавчому комітеті як неблагополучна, всі зауваження з боку соціальних працівників сприймаються відповідачкою агресивно, няіких покращень в сфері житлово-побутових умов та у відношенні до дітей не відбулося. Дуже часто полишає дітей самих, які не мають що їсти, та ходили просили їсти.

Відповідачка ОСОБА_9 на попередніх судових засіданнях заперечувала проти позову та просила відмовити посилаючись на те, що покращить житлові умови, наглядатиме за дітьми, зазначила, що спиртними напоями не зловживає, своїх дітей не обіжає, 2000 грн. їй не вистачає, виплату коштів припинили, бо витрачала їх не запризначенням. На дату виненсення судового рішення відповідачка не зявилася, про причину своєї неявки суд не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином про що є підтвердження в матеріалах справи. за згоди учасників цивільного процесу розгляд справи проводиться у відсутність відповідачки ОСОБА_9

Представник служби у справах дітей Звенигородської державної адміністрації Черкаської області Жмурко О.С. у судовому засіданні підтримала вимоги позивача та просила задовольнити, додатково зазначивши, що мати дітей відповідачка ОСОБА_9 не виправилась, в будинку безлад, вживала алкоголь, старший син пропускає навчання, про це було повідомлення з училища, діти часто хворіють, брудні.

Представник Звенигородського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кримчак Н.М також згідна з позовними вимогами позивача підтримуючи їх в повному обсязі, відповідачці було припинено виплату коштів по малозабезпеченню, так як вони використовувались не за призначенням, було вилучено картку, а тому не бачить доцільності лишати дітей з матірю.

Суд заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, є матір'ю неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітніх сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, дочок ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.5-8). Опікунській раді було надано лише чотири свідоцтва про народження дітей (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8). Свідоцтво про народження ОСОБА_4 гр.ОСОБА_9 сказала, що не надасть. Тому виконавчий комітет сільської ради звернувся з клопотанням до Звенигородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про видачу повторного свідоцтва про народження на ОСОБА_4.

Сім'я громадянки ОСОБА_9 з 2005 року перебуває на обліку у виконавчому комітеті Княжицької сільської ради як неблагополучна. Соціальним педагогом Княжицького НВК, членами опікунської ради при виконавчому комітеті, сільським головою, постійно проводилася відповідна робота. Після тимчасового поліпшення ситуації щодо виконання материнських обов'язків відносно своїх дітей, ОСОБА_9 знову потрапляла до категорії сімей, що опинилися у складних життєвих обставинах, про що свідчать акти обстеження умов проживання сім'ї, протоколи засідань опікунської ради при виконавчому комітеті сільської ради. Поведінка ОСОБА_9 неодноразово розглядалася на засіданнях опікунської ради при виконавчому комітеті сільської ради, засіданнях виконавчого комітету сільської ради. У період 2012-2013 років діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вилучалися тимчасово з сім'ї за згодою матері до державного закладу у зв'язку з неналежним виконанням материнських обов'язків. ОСОБА_9 неодноразово надавався час для виправлення своєї поведінки та умов проживання, надаючи їй та дітям змогу залишатися однією сім'єю. Про даний факт свідчать розписки, написані відповідачкою як зобов'язання виконати поставлені опікунською радою умови та рекомендації, але покращення умов не відбулося. При відвідуванні соціальним працівником сім'ї, у будинку часто перебували сторонні люди у стані алкогольного сп'яніння. Протягом останнього часу у дітей шкільного віку при огляді медичною сестрою Княжицького НВК неодноразово було виявлено педикульоз. З Княжицького НВК надійшло письмове повідомлення до сільської ради про те, що син ОСОБА_14 не відвідує навчальний заклад через те, що не має теплого сезонного одягу та взуття, часто хворіє (а.с.9-45).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини.

За змістом ст.153 СК України, батьки та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У цьому випадку позивач, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що відповідач як батько/мати ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

З пояснень свідків, які були допитані в судовому засіданні вбачається наступне:

Свідок ОСОБА_15, яка працює медичною медсестрою Княжицького навчально-виховного комплексу пояснила, що діти часто були брудні та хворі, мають недостатній одяг та взуття, їжі не вистачає.

Свідок ОСОБА_16, медичний працівник ФАТ с. Княжа пояснила, що при народженні дитини ОСОБА_6 відповідачка отримала гарні кошти але витратила їх не за призначенням, придбано було багато непотрібних речей, музичний центр та дорогі мобільні телефони, малолітні діти частково лишилися без одягу та їди.

Свідок ОСОБА_12 вихователь Княжицького НВК пояснила, що діти не відвідують дошкільний заклад, на зауваження та прохання водити дітей до садочку відповідачка не реагує. Діти брудні та не мають одягу.

Свідок ОСОБА_17 соціальний педагох Княжицького НВК пояснила, що знає ОСОБА_9 з 2006 року, була в неї дома, так як обстежувала житлові умови в яких мешкають діти, там бруд, їда не зготовлена, діти одягнені не по сезону, за оглядом лікаря одна дитина мала бронхіт, багато пропусків та не виконання шкільного плану, відвідувань школи.

Як роз'яснено у п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевірити докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, щодо поведінки відповідача відносно дитини та достатності обґрунтувань тих обставин, які визначені підставою для позбавлення її батьківських прав, можливості зміни його поведінки відносно дитини внаслідок вжиття менш суворих заходів впливу.

Як було виявлено під час судового розгляду справи, є необхідність встановлення належного позивача у справі про позбавлення батьківських прав. Таким чином, участь у судових засіданнях беруть різні органи та їхні структурні підрозділи, відповідно ці ж органи подають до суду висновки, необхідні при вирішенні справ.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону від 13 січня 2005 р. N 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються виключно на служби у справах дітей.

Законодавчу неузгодженість з цього питання усунуто завдяки прийняттю постанов Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. N 866, якою затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, та від 8 жовтня 2008 р. N 905 "Про затвердження Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей". Цими актами встановлено компетенцію служби у справах дітей як підрозділу, до відання якого належить безпосереднє виконання функцій органу опіки і піклування.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Статтею 165 СК визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.

У судовій практиці трапляються випадки розгляду справ за позовами осіб, які відповідно до закону не наділені правом такого звернення, а тому ВСУ судам дано роз'яснення про необхідність перевіряти чи належить позивач до кола осіб, які мають право звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, і вразі, якщо позивач таких прав не має, позовні вимоги не підлягають до задоволення.

При винесенні рішення судом врахована стаття 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Письмові докази, які надані позивачем, дійсно, свідчать про існування негативних факторів, умов проживання відповідача разом з її неполітніми дітьми, проте стверджувати на підставі даних доказів, що ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дітей, неможливо.

З огляду на наведені обставини, враховуючи, відсутність в позовній заяві посилань на докази загрози здоров'ю, життю або психічному стану дітей під час перебування з батьками, враховуючи охоронювані Конституцією України інтереси дитини та її права на проживання, утримання і вихованні в сім'ї, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З заперечень відповідача на позов вбачається, що вона, як мати може виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до своїх малолітніх дітей.

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного у ст. 11 ЦПК, суд не може за власною ініціативою замінити неналежного позивача/відповідача належним на підставі ст. 33 цього Кодексу.

Зміст зазначеної норми цивільного процесуального законодавства у системному аналізі з положеннями ст.ст.1, 3, 15 ЦПК України, ст.15 ЦК України дозволяє зробити висновок, що суд повинен відмовляти у задоволенні позову саме неналежному позивачу, що не позбавляє права звернутись з аналогічними позовними вимогами вже належною стороною цивільного процесу.

Доводи, на які позивач посилається у позовній заяві і обґрунтовує ними свої позовні вимоги, в даному випадку не підлягають правовій оцінці судом внаслідок того, що позов пред'явлено неналежним позивачем.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що порушені норми права які передбачають право звернення до суду, у задоволенні зменшених позовних вимог виконавчого комітету Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області слід відмовити.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.19,164,165 СК України, ст.ст. 1,3, 8,10, 11, 15, 33, 88, 192,196, 208-209, 213-215, 218 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 11-12 Закону від 13 січня 2005 р. N 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", постанови ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні зменшених позовних вимог виконавчого комітету Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області - відмовити.

Визнати виконавчий комітет Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області як неналежною стороною у цивільному процесі.

Повний текст рішення виготовлено 06 квітня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Звенигородського

районного суду Т.В. Гончаренко