Справа № 189/507/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.04.2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Лукінова К.С.

при секретарі Копиця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просить суд встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав і проживає постійно з 1990 року на території України спільно з ОСОБА_2 за адресою: вул. Кісенко, 101 в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області - однією сімєю як чоловік та жінка. Поділити майно, що було придбано за час спільного проживання в наступному порядку: виділити та визнати право власності на мякий кухонний куток синього кольору, який він оцінює в 100 грн.; телевізор JVS ламповий (кінескопний), який він оцінює в 200 грн.; набір кухонної посуди (каструля на 5 літрів, чайник на 1,5 літри), який він оцінює в 150 грн., ліжко двоспальне з матрацом, яке він оцінює в 300 грн. за ОСОБА_2. Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частину вартості спільного майна в сумі 225 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що з вересня 1989 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розпочали зустрічатися як чоловік та жінка з метою створення родини, а з 1990 року, вони розпочали проживати однією сімєю як чоловік та жінка в будинку №101 по вул. Кісенко , смт. Покровське, Покровського району Дніпропетровської області і з того часу розпочали вести спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, підтримували фактичні шлюбні відносини. З 1995 року він відбував покарання в місцях позбавлення волі, через, що з того часу між ним та відповідачкою припинилися шлюбні відносини і вони припинили проживати однією сімєю. За період часу 1990-1995 років за спільні кошти вони з відповідачкою придбали : мякий кухонний куток синього кольору, який він оцінює в 100 грн.; телевізор JVS ламповий (кінескопний), який він оцінює в 200 грн.; набір кухонної посуди (каструля на 5 літрів, чайник на 1,5 літри), який він оцінює в 150 грн., ліжко двоспальне з матрацом, яке він оцінює в 300 грн. Всі ці речі знаходяться у відповідачки, оскільки були залишені ним в цьому будинку в 1995 році. На даний час вони з відповідачкою не можуть домовитись про добровільний поділ цього майна, через що він змушений звертатись до суду з цього питання. Факт того, що він проживав з відповідачкою з 1990 року може підтвердити свідок ОСОБА_3, з яким він та той час працював і який був свідком їх з відповідачкою відносин, а крім того, цей свідок допомагав встановлювати та збирати в будинку відповідачки кухонний куток синього кольору та ліжко. Крім того, і сама відповідачка не заперечує факт спільного проживання, але вважає, що ці всі речі є її особистою власністю, через, що вони не можуть поділити майно добровільно.

У судове засідання сторони не з'явились, направивши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка не заперечує проти задоволення позову в частині встановлення факту їх спільного проживання з ОСОБА_1 Проти поділу майна заперечує, так як пройшов строк позовної давності, про застосування якого вона просить.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Сторони проживали та проживають однією сімєю, без реєстрації шлюбу, ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет вказана обставина встановлено судом та сторонами не заперечується.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 1990 року по 1995 рік.

Суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, в частині поділу спільного майна подружжя, виходячи з наступного.

Під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рахунок спільного бюджету придбали наступне майно: м'який кухонний куток синього кольору, телевізор JVS ламповий (кінескопний); набір кухонної посуди (каструля на 5 літрів, чайник на 1,5 літри), ліжко двоспальне з матрацом.

Як видно з матеріалів справи, сторони проживали спільно як чоловік та дружина та вели спільний бюджет з 1990 року по 1995 рік. В 1995 році сторони припинили фактичні шлюбні відносини та не проживали однією сімєю як чоловік та жінка не вели спільного бюджету, побуту та господарства. Тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми законодавства, що діяло на момент виникнення, існування, тривання і закінчення спірних правовідносин, а саме норми ЦК УРСР, КпШС УРСР, а не норми чинного законодавства на які посилається позивач.

Оскільки спірні правовідносини виникли в момент коли позивач та відповідачка перестали проживати разом як чоловік та дружина, а саме в 1995 році, то до правовідносин слід застосувати строки позовної давності, про які просила відповідачка. Крім того позивачем не було зазначено вимог про поновлення строку позовної давності в межах трирічного строку позовної давності, та він знав про порушення свого права з 1995 року. Тобто трирічний строк для звернення до суду для позивача закінчився в 1998 році.

Згідно ст.. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст.. 74 ЦК УРСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності.

Згідно ст.. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно ст.. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Згідно ст.. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

В силу ст.. 83 ЦК УРСР заявлені позовні вимоги позивачем не є вимогами, на які позовна давність не поширюється.

Тому позовна давність стосовно заявлених позовних вимог в частині поділу спільного сумісного майна подружжя позивачем є пропущеною.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині поділу спільного сумісного майна подружжя.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд має розподілити судові витрати.

Позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 640 грн., який слід покласти на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст..ст. 71, 74, 75, 76, 80, 83, ЦК УРСР, , ст..ст. 88, 209-218, 256 ЦПК України, ст. ст. 3,21,36,74 СК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав і проживає постійно з 1990 року на території України спільно з ОСОБА_2 за адресою: вул. Кісенко, 101 в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області - однією сімєю як чоловік та жінка.

В решті позовних вимог відмовити

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 640,00 грн. покласти на позивача ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів до апеляційного суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя К.С. Лукінова