АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1096/17 Головуючий 1 інст. Гаврилюк С.М.
Справа № 639/6501/16-ц
Категорія: право власності Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кругової С.С., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобовязання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 листопада 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобовязання вчинити певні дії.

На обґрунтування позивач вказала, що є власницею 21/100 частин домоволодіння № 18 по вул. Архангельській в м. Харкові на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02 лютого 2000 року державним нотаріусом Пятої харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 2-1065.

На даний час в цьому будинку фактично проживають відповідачі - племінниця ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2

Посилаючись на те, що відповідачі не пускають її до домоволодіння, дублікатів ключів від калитки та будинку не дають, просила усунути перешкоди у користуванні власністю та зобовязати відповідачів забезпечити їй вільний доступ до будинку літ. «Б-1» № 18 по вул. Архангельській в м. Харкові, а також надати їй дублікати ключів.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на те, що позивач на протязі 17 років не несе витрат по утриманню успадкованих нею 21/100 частин.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що суд взяв до уваги лише доводи відповідачів та ухвалив рішення без врахування вимог статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав його недоведеним в повному обсязі. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Рішення повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказані вимоги закону залишились роза увагою суду першої інстанції.

Спірним є будинок літ «Б-1» по № 18 по вул. Архангельській в м. Харкові.

Домоволодіння за цією адресою складається з двох житлових будинків - літ. «А» та літ. «Б».

Житловий будинок літ. «А» належав на праві власності: ОСОБА_5 38/100 частин; ОСОБА_6 38/100 частин на підставі Договору дарування від 09 грудня 1964 року (реєстровий № 4116); ОСОБА_7 24/100 частин на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 квітня 1982 року (реєстровий № 1-554).

Житловий будинок літ. «Б» був введений в експлуатацію за актом прийомки на підставі рішення Виконавчого комітету Жовтневого району м. Харкова від 05 квітня 1988 року № 65-10.

У звязку з будівництвом житлового будинку літ. «Б» № 18 по вул. Архангельській в м. Харкові за заявою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 Харківським міським бюро технічної інвентаризації долі співвласників були перерозподілені наступним чином: ОСОБА_5 16/100 частин домоволодіння замість 38/100 частин; ОСОБА_6 16/100 частин домоволодіння замість 38/100 частин; ОСОБА_7 10/100 частин плюс 58/100 (будинок літ. «Б»), а всього 68/100 частин домоволодіння замість 24/100 частин.

Згідно з Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок, виданого 14 березня 1989 року Районним житловим експлуатаційним обєднанням Жовтневого району м. Харкова Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів, ОСОБА_7 є власницею 68/100 частин житлового будинку з прибудинковими спорудами № 18 по вул. Архангельській в м. Харкові. Право власності зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 28 березня 1989 року за реєстровим № 37244.

26 січня 1990 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-151 посвідчено Договір дарування, за умовами якого ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_8 прийняв у дар 21/100 частину домоволодіння № 18 по вул. Архангельській в м. Харкові.

Згідно з Договором дарування в користування ОСОБА_8 перейшли приміщення житлового будинку літ. «Б-1» № 3-8 житловою площею 22,3 кв. м., № 3-1 площею 12,4 кв. м., № 1У площею 14,6 кв. м., № У1 площею 1,6 кв. м., які складають 21/100 частину житлових будинків з надвірними будівлями по вул. Архангельській в м. Харкові.

ОСОБА_8 батько ОСОБА_1 помер 09 лютого 1999 року.

За життя ОСОБА_8 залишив заповіт, згідно з яким заповідав все своє майно, яке складається з 21/100 частин домоволодіння № 18 по вул. Архангельській в м. Харкові, ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчено 02 лютого 2000 року державним нотаріусом Пятої харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 2-1065.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи реєстрацію права власності житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» № 18 з надвірними будівлями по вул.. Архангельській в м. Харкові станом на 31 грудня 2012 року проведено Комунальним підприємством «Харківської міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ОСОБА_9 наступним чином: ОСОБА_7 47/100 частин; ОСОБА_6 16/100 частин; ОСОБА_5 16/100 частин; ОСОБА_10 21/100 частина на підставі Свідоцтива про право на спадщину, виданого 02 лютого 2000 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-95.

У звязку з прийняттям до експлуатації житлового будинку літ. «Б-1» було арифметично перерозподілено ідеальні частки співвласників в житлових будинках з надвірними будівлями за вказаною адресою.

На підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 02 лютого 2000 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-95, право власності на 21/100 частину домоволодіння, що належало ОСОБА_11, перейшло до ОСОБА_1

ОСОБА_7 померла 03 червня 2016 року.

За життя ОСОБА_7 залишила заповіт, згідно з яким заповідала все своє майно онуці ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 не отримала (а. с. 6, 33, 38, 70-71).

На даний час в будинку літ. «Б-1» № 18 по вул. Архангельській в м. Харкові Подскребаєва (Решетько) Ю.М. проживає разом з чоловіком ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції відповідачі пояснили, що дійсно не пускають позивача до домоволодіння, оскільки частки не виділено в натурі. Крім того, вона на протязі тривалого часу витрати на утримання майна не несе.

Частиною 1 статті 316 ЦК України закріплено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України).

За правилами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має правло на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (частини 1 та 2 статті 386, стаття 391 ЦК України).

Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 155 ЖК Української РСР передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Оскільки позивач як співвласник спірного будинку має право користуватися своїм майном 21/100 часткою, а відповідачі перешкоджають їй у розпорядженні належною їй часткою, порушені права ОСОБА_1 підлягають захисту.

При цьому вимога про надання дублікатів ключів від калитки та вхідних дверей не підлягає задоволенню, оскільки не є способом захисту цивільних прав та інтересів, передбачених частиною 2 статті 16 ЦК України.

За правилами частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ОСОБА_1 сплатила судовий збір: в розмірі 551 грн. 20 коп. - за подання позову, 606 грн. 32 коп. за подання апеляційної скарги, що документально підтверджується квитанціями на а. с. 2 та 96.

Оскільки позов, який не є матеріальним, підлягає частковому задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1 157 грн. 52 коп. по 578 грн. 76 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 п. п. 1, 3, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 листопада 2006 року скасувати тат ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні домоволодінням літ. «Б-1» № 18 по вул. Архангельській в м. Харкові.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в загальному розмірі 1 157 грн. 52 коп. (одна тисяча сто пятдесят сім грн. 52 коп.) по 578 грн. 76 коп. (пятьсот сімдесят вісім грн. 76 коп.) з кожного.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді С.С.Кругова

ОСОБА_9