ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2144/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"14" квітня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , суд

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, свої вимоги мотивувавши тим, що 09 вересня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.П., зареєстрований в реєстрі за №3535 . Відповідно до п.1 Договору Продавець передав у власність, а покупець прийняв належну Продавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_4 , та сплатив за неї обумовлену цим Договором грошову суму. На підставі вказаного Договору Позивачем було зареєстровано право власності на Квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 09.09.2016 року. Пунктом 20 Договору встановлено, що відповідно до Довідки від 06.09. 2016 року №364, виданої ТОВ «ЖЕК - 2617» в квартирі зареєстровані дві особи: позивачка та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони домовилися, що Продавець зобов'язується звільнити квартиру та передати ключі в день підписання Договору, та зняти з місця реєстрації усіх заінтересованих осіб у строк до 23.09.2016. Зазначеного пункту Договору виконано не було, оскільки станом на дату подання позову у квартирі залишається зареєстрованою Відповідачка, а тому вважає, що Відповідачка втратила право користування вказаною квартирою та просить визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, а також судові витрати покласти на відповідачку.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з"явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином., про що свідчать поштові повідомлення які повернулися на адресу суду, без вручення.

Згідно відомостей Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві , ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09 вересня 2010 року, зареєстрована в місті Києві, Дарницький район, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24)

Зі змісту ст. 74 ЦПК України, слідує, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

У відповідності до п. 99 « Правил надання послуг поштового зв'язку » , затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою « Судова повістка », рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом ( свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо ), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Разом з тим у відповідності до вимог ЦПК України відповідачка повідомлена через засоби масової інформації газету « Урядовий кур»єр» № 56 від 24 березня 2017 року, що є належним повідомленням.

Суд враховуючи згоду позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи, відповідно до норм ст. ст. 224 - 233 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_3, яка діє за довіреністю НВХ 300251 від 21.10. 2016 року ( а.с. 7-8) та допитавши ОСОБА_8 в якості свідка, яка підтвердила факт не проживання відповідачки у спірній квартирі понад один рік, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 09 вересня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу спірної квартири посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.П., зареєстрований в реєстрі за №3535 ( а.с. 9-10) і остання є власником спірної квартири .

На даний час в спірній квартирі зареєстрована відповідачка ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 383 ЦKУкраїнивласник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК Українипередбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, тобто право користування членів сім'ї власника жилим будинком є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а відтак припинення права власності особи на квартиру, припиняє право членів його сім'ї на користування квартирою.

Оскільки закон не передбачає у випадку зміни власника квартири перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, а відповідачка не є членом сім'ї нового власника квартири - позивачки, то відповідачку слід вважати такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у правовій позиції по справі №6-158цс14 від 05.11.2014 року і відповідно до ст. 360-7 ЦП К України є обов'язковим для всіх судівУкраїни.

Відсутність прав на квартиру у третіх осіб, а відтак і відсутність у відповідачки права користування (оренди, найму) квартирою, було підтверджено Продавцем п. 7 Договору.

Таким чином, відповідачка проживала та була зареєстрована у вказаній квартирі виключнояк член сім'ї власника.

Разом з тим, враховуючи припинення права власності на квартиру у покупця, припинилося також право користування квартирою відповідача як члена сім'ї продавця, а відтак відповідачку потрібно визнати такою, що втратила право на користування квартирою.

Пунктом 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затв. Наказом МВС України 22.11.2012 № 1077, встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно положень статті 391 ЦK України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Одним зі способів усунення перешкод в користуванні житловим будинком, є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідне рішення суду є підставою для зняття особи з реєстрації за адресою будинку.

Таким чином, наявні підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме вищевказаною квартирою.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що з листопада 2014 року у і до сьогоднішнього дня, відповідачка жодного дня не проживала у вказаній квартирі.

Так, згідно листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м.Києва» (який обслуговує жителів, в тому числі АДРЕСА_5 від 10.11.2016 №700 відповідачка з листопада 2014 року за медичною допомогою не зверталася та на обліку не перебуває.

Відсутність відповідачки за місцем реєстрації з листопада 2014 року підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, яка є консьєржом у АДРЕСА_6 що підтверджується актами про непроживання.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членасім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідачка була відсутня без поважних причин протягом двох років і зазначеним житлом не користувалася, що також є підставою для визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі.

Стаття 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору при подачі позову до суду у сумі 551 грн. 20 коп. та про забезпечення доказів у сумі 320 гривень, а разом 871 ( вісімсот сімдесят одна) гривні 20 копійок, які підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_5

На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 3 - 11, 15, 57, 88, 174, 213 -215, 224 - 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_7, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою : АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_7, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_8 судові витрати у вигляді судового збору при подачі позову до суду у сумі 551 грн. 20 коп. та про забезпечення доказів у сумі 320 гривень, а разом 871 ( вісімсот сімдесят одна) гривні 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Дарницьким районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст заочного рішення виготовлено 21 квітня 2017 року

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК