Номер провадження: 22-ц/785/1811/17
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 червня 2016 року,

встановила:

У травні 2016 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за укладеним з Банком кредитним договором № ODR0GK01420597 від 11.12.2007 р. у розмірі - 14 047,74 долара США, що за курсом НБУ станом на 05.04.2016 р. становить - 365 100,79 грн..

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що за умовами укладеного кредитного договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі - 14 000,00 доларів США., строком - до 11.12.2022 р., зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі - 0,92% на місяць на суму залишку.

В забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_5 11.12.2007 р. було укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність з боржником за виконання умов кредитного договору в повному обсязі.

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконала. Станом на 05.04.2016 р. виникла заборгованість у розмірі - 14 047,74 долара США, що за курсом НБУ станом на 05.04.2016 р. становить - 365 100,79 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 10 164,93 долара США; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 055,50 грн.; - пеня - 747,44 долара США; - комісія - 406,72 долара США; - штраф (фіксована частина) - 89,62 долара США; - штраф (процентна складова) - 668,48 долара США.

Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.06.2016 р. позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банку: 1) в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № ODR0GK01420597 від 11.12.2007 р. у розмірі - 14 047,74 долара США, що за курсом НБУ станом на 05.04.2016 р. становить - 365 100,79 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 10 164,93 долара США; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 055,50 грн.; - пеня - 747,44 долара США; - комісія - 406,72 долара США; - штраф (фіксована частина) - 89,62 долара США; - штраф (процентна складова) - 668,48 долара США; 2) в рівних частках судовий збір у сумі - 5 476,51 грн..

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.07.2016 р. заява ОСОБА_4 від 30.06.2016 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення залишена без задоволення.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Вимог про те, що зробити після скасування рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Посилається на те, що заочне рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Представник Банку в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи Банк сповіщений належним чином. Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. На вимогу апеляційного суду надав розрахунок заборгованості станом на 05.04.2016 р..

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову Банка, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим (а. с. 43 - 44).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 546, 553, 626, 627, 628, 629, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апелянта є частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно укладеного 11.12.2007 р. кредитного договору № ODR0GK01420597 (а. с. 17 - 19, 59 - 61), заяви на видачу готівки від 18.12.2007 р. (а. с. 20), ОСОБА_4 отримала від Банку кредит у розмірі - 14 000,00 доларів США., строком - до 11.12.2022 р., зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі - 0,92% на місяць на суму залишку (п. 7.1 кредитного договору).

Згідно з п. п. 2.3.3, 2.3.7 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому у випадку невиконання позичальником зобов'язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (а. с. 18).

В забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_5 11.12.2007 р. укладено договір поруки (а. с. 21), за яким поручитель несе солідарну відповідальність з боржником за виконання умов кредитного договору в повному обсязі (п. п. 2, 4 договору поруки).

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконала. Згідно розрахунку (а. с. 5 - 12 зворотня сторона, 162 - 172) станом на 05.04.2016 р. виникла заборгованість у розмірі - 14 047,74 долара США, що за курсом НБУ станом на 05.04.2016 р. становить - 365 100,79 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 10 164,93 долара США; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 055,50 грн.; - пеня - 747,44 долара США; - комісія - 406,72 долара США; - штраф (фіксована частина) - 89,62 долара США; - штраф (процентна складова) - 668,48 долара США (а. с. 5 - 12 зворотня сторона).

03.03.2016 р. Банк направив відповідачам письмове повідомлення про необхідність повернення суми кредиту в повному обсязі, а також нарахованих процентів та штрафних санкцій (а. с. 14 - 16). Відомостей про отримання вказаних повідомлень Банк суду не надав.

Між сторонами виникли кредитні правовідносини, правовідносини із забезпечення виконання кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 549 цього Кодексу в разі порушення зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Відповідно до вимог статті 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 546, 553 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони кредитного договору в пунктах 2.3.3, 2.3.7 встановили порядок, за умови дотримання якого в позичальника виникає обов'язок дострокового повернення боргу: - виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Проте, позивач цього порядку не дотримався, оскільки матеріали справи не містять відомостей про отримання позичальником досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. У судовому засіданні апеляційного суду апелянт пояснила, що вона не отримувала вказаних повідомлень.

Виходячи з встановлених по справі обставин, вищевказаних положень цивільного законодавства щодо обов'язковості виконання умов договору, колегія суддів вважає, що звернення Банку з позовом до суду є передчасним, оскільки відсутні відомості отримання відповідачами вимоги Банку про зміну строку виконання основного зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 р., справа № 6 - 2457цс16. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України даний висновок має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У задоволенні позову Банка необхідно відмовити саме за вказаних підстав. Банк не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, попередньо виконавши умови кредитного договору про направлення та отримання відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту, сплаті відсотків та інших платежів за договором. Строк дії кредитного договору не закінчився, він діє до - 11.12.2022 р. (а. с. 19 зворотня сторона).

Доводи апелянта про порушення її права надавати суду докази, Банк не надав документів щодо знаходження належного їй будинку в іпотеці в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з встановлених по справі обставин.

Доводи та вимоги апелянта щодо скасування заочного рішення є обґрунтованими.

Виходячи з вищевказаного, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку за вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 червня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова