Справа № 201/2795/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК України)

13 квітня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що йому, а також його неповнолітнім брату та сестрі на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері належить по 34/300 домоволодіння № 2/2 по вул. Достоєвського в м. Дніпропетровську. Позивач призначений опікуном над частками зазначеного домоволодіння, належними його неповнолітнім брату та сестрі. За даною адресою також зареєстрований ОСОБА_2, який у 2016 році після звільнення з місць позбавлення волі, де відбував покарання за спричинення матері позивача тяжких тілесних ушкоджень, що мало характер мучення, внаслідок чого жінка померла та спричинення ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень у звязку з непоправним знівеченням його обличчя, заселився до будинку. Після вселення ОСОБА_2 до будинку, з нього вимушені були піти позивач його власник, та жінка, з якою він проживає без реєстрації шлюбу. Оскільки відповідач зареєстрований в зазначеному будинку на підставі згоди матері позивача, яка померла, позивач на законних підставах набув право власності на цей будинок, але не має можливості користуватись ним, ОСОБА_1 просив з урахуванням уточнень визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні за адресою: м. Дніпро, вул. Достоєвського, 2/2; усунути перешкоди в користуванні належною позивачу частиною домоволодіння за зазначеною адресою шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача та його виселення.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою його місця реєстрації, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Представник департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю в іншому судовому процесі, проте приймаючи до уваги, що в минуле судове засідання представник третьої особи також не зявився, про причини неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи без участі представника департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2005 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 121 ч. 1, ст. 121 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді пятнадцяти років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили /а. с. 12-29/.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що відповідач був засуджений за злочини, вчинені по відношенню до ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_1, а саме: систематичне багаторічне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що мало характер мучення, внаслідок чого ОСОБА_3 померла; систематичне багаторічне спричинення ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до непоправних знівечень його обличчя.

ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві власності з 2006 року внаслідок спадкування після смерті матері ОСОБА_3, належить по 34/300 домоволодіння №2 по вул. Достоєвського в м.Дніпропетровську /а. с. 9/.

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради № 177 від 26 травня 2010 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, призначено опікуном над належним на праві вланості у рівних частках (по 34/300 частин домоволодіння) майно малолітніх ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 10-11/.

Згідно з довідкою про склад сімї № 49 від 02 лютого 2017 року за адресою домоволодіння № 2/2 по вул. Достоєвського в м. Дніпропетровську зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, який з 2004 року не проживає за даною адресою /а. с. 30/.

ОСОБА_1 у серпні 2015 року звертався до правоохоронних органів із заявою про проникнення до приміщення по вул. Достоєвського, 2/2 в м. Дніпропетровську ОСОБА_2

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст. 150 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, враховуючи той факт, що з 2004 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації через відбування покарання за злочин проти життя, фізичного та психічного здоровя особи, за згодою якої він і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5, а також за злочин у відношенні позивача, його фізичного та психологічного здоровя, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 на разі є власником 34/300 частин цього будинку та опікуном решти частки будинку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у звязку з чим вважає за можливе визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним домоволодінням та усунути позивачу перешкоди в користуванні належною йому частиною домоволодіння шляхом виселення ОСОБА_2 за адресою: м. Дніпро, вул. Достоєвського, 2.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для скасування реєстрації.

Крім того, враховуючи результат вирішення справи стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпро, вул. Достоєвського, буд. 2.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належною йому частиною домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Достоєвського, буд. 2, шляхом виселення ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) за адресою: м. Дніпро, вул. Достоєвського, буд. 2.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова