ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4649/16-ц
Провадження № 2/210/505/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді - Чайкіной О.В.,
за участю секретаря - Куксенко О.В.,
за участю сторін: не зявилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та усунення перешкод у користуванні квартирою, -
В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити, проти винесення заочного розгляду не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило.
Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.
Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Як вбачається з ксерокопії паспорту, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (Медична) АДРЕСА_4 (а.с.9).
Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (Медична) АДРЕСА_4.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2007 року шлюб, зареєстрований 18 листопада 2005 року, Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького МУЮ (актовий запис № 683) між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано (а.с. 8).

Судом встановлено, що 07 лютого 2008 року було зареєстровано договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.5).

Як вбачається з матеріалів справи 25 лютого 2008 року ОСОБА_7 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ОСОБА_8 за 10594,00 грн (а.с.4).

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.03.2008 року квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Семашка (Медична) АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу ВКІ № 242348 від 25.02.2008 року, зареєстровану приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 1590 належить ОСОБА_7(а.с. 18).

Відповідно до акту б/н від 06 квітня 2017 року Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, в спірній квартирі ніколи не мешкав і не мешкає на теперішній час.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ст 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Але, як вбачається з матеріалів справи квартира за адресою:м. Кривий Ріг, вул. Семашка (Медична) АДРЕСА_4 була придбана ОСОБА_2 25 лютого 2008 року, в той час, як рішення Дзержинського районного суду від 03 грудня 2007 року щодо розірвання шлюбу між сторонами по справі вступило в законну силу 14 грудня 2007 року, отже на момент укладання договору купівлі-продажу квартири позивач та відповідач не знаходились у шлюбі. Таким чином вказана квартира не є сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, судом встановлено, що Відповідач ОСОБА_3, не будучи власником квартири, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Семашка (Медична) АДРЕСА_4, залишається зареєстрованим в ній.

Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування вищевказаною квартироюзнайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх, оскільки наявність реєстрації відповідача в квартирі створює перешкоди власнику у користуванні, володінні та розпорядженні власністю.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї.

Вказана правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16, та є обовязковою для застосування.

Так, судом встановлено, що Відповідач у справі, не будучи власником квартири, залишається зареєстрованим в ній, при цьому не проживає у квартирі, що належить на праві власності Позивачу ОСОБА_2, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власнику Позивачу ОСОБА_2, та між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом позов підлягає задоволенню.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_2знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати сплачені за подання позову майнового характеру, а саме в розмірі 1102,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.15, 60, 88 ч.1, 212, 215-218, 223-230, 294 ЦПК України, ст.ст. 29, 30, 41, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та усунення перешкод у користуванні квартирою - задовольнити.

Визнати особистою власністю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, квартиру АДРЕСА_6 (Семашко) в Металургійному районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Медична (Семашко)АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8 (семашко)АДРЕСА_8, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, судові витрати в розмірі 1102,40 грн.

Рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 (Семашко)АДРЕСА_7.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Чайкіна