Справа № 479/214/17
№ 2/479/175/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Кондрачук А.П.

при секретарі Афельд О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Криве Озеро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, вказуючи на те, що з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 травня 1982 року. За час проживання у шлюбі вступили до Житлово-будівельного кооперативу «Кривоозерський» для придбання квартири. Разом в період шлюбу сплачували пайові внески, придбали кооперативну квартиру та в ній проживали за вказаною адресою. 13листопада 1994 року сторони шлюб розірвали, однак продовжували проживати у вказаній квартирі до 1997 року.

Позивач отримав свідоцтво про право власності на квартиру, видане виконкомом Кривоозерської селищної ради 18 березня 1997 року, та в послідуючому 02 грудня 1997 року відчужив іншій особі вказану нерухомість за договором купівлі-продажу № 2006, посвідченого Первомайською філією Південної товарної біржі.

За позовом ОСОБА_2 рішенням Кривоозерського районного суду від 03 лютого 2016 року задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2006 від 02 грудня 1997 року про купівлю-продаж квартири № 7 в будинку № 17, за адресою вулиця 1 Травня, смт. Криве Озеро Миколаївської області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований Первомайською філією Південної товарної біржі, реєстровий номер 3837, та визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири № 7 в будинку № 17, розташованої за адресою: вулиця 1 Травня, смт. Криве Озеро,Кривоозерського району, Миколаївської області.

Тому позивач просить застосувати правові наслідки недійсності правочину визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 травня 1982 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Кривоозерського районного суду від 03 лютого 2016 року, яке набрало законної сили встановлено, що ОСОБА_2 у відповідності із рішенням виконавчого комітету Кривоозерської районної ради Миколаївської області від 29 січня 1988 року № 34, була членом житлово-будівельного кооперативу «Кривоозерський», згідно списку громадян, які входили в ЖБК. 27 грудня 1989 року рішенням виконавчого комітету Кривоозерської районної ради Миколаївської області № 232 введено в експлуатацію 5-ти поверховий 29-ти квартирний житловий будинок. На підставі вказаного рішення позивачу видано ордер на проживання з 19 жовтня 1990 року. Підтверджено, що як позивачем так і відповідачем вносилися пайові внески за квартиру. 13листопада 1994 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно даних копії свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Кривоозерською селищною радою 18 березня 1997 року, зареєстрованого за № 3837, за ОСОБА_1 за вказаною адресою встановлено право власності на кооперативну квартиру.

При вирішенні цієї справи, суд виходить з того, що вказані правовідносини виникли в період дії Цивільного кодексу Української РСР, затвердженого 18 липня 1963 року, Закону України «Про власність» від 07 липня 1991 року, Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20 червня 1969 року, тому необхідно користуватися нормами закону, що діяв на час виникнення правовідносин.

Відповідно до ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про власність в СРСР", що набрав чинності з 1 липня 1990 року, ст.ст. 15, 16 Закону України "Про власність", що набрав чинності з 15 квітня 1991 року (втратив чинність з 20.06.2007 року), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативау або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите пожружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» передбачено, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Також рішенням Кривоозерського районного суду від 03 лютого 2016 року встановлено 02 грудня 1997 року ОСОБА_1 продав квартиру ОСОБА_3, посвідчивши договір купівлі-продажу за № 2006 в Первомайській філії Південної товарної біржі. Державна реєстрація договору купівлі продажу нерухомості не проведена.

Тобто, сторони вчинили цей правочин без юридичної складової, заздалегіть знаючи, що він не буде виконаним, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим правочином. ОСОБА_3 не передавав грошові кошти, до спірної квартири не вселявся, у ній не мешкав, фактично не виконав умови договору. Сторони мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, наміру створити юридичні наслідки у сторін не було.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Тому за рішенням суду від 03 лютого 2016 року суд визнав недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2006 від 02 грудня 1997 року про купівлю-продаж квартири № 7 в будинку № 17, за адресою вулиця 1 Травня, смт. Криве Озеро Миколаївської області, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований Первомайською філією Південної товарної біржі, реєстровий номер 3837, із-за його фіктивності та визнав за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири № 7, що знаходиться в будинку № 17, розташованої за адресою: вулиця 1 Травня, смт. Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 липня 2016 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право спільної часткової власності на ? частки квартири № 7 в будинку № 17, за адресою вулиця 1 Травня, смт. Криве Озеро Миколаївської області.

Згідно п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що придбання спірної квартири відбулося в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, за сумісні кошти подружжя тому суд дійшов висновку, що дана квартира є спільним майном подружжя та вважає за необхідне застосувати правові насідки недійсності угоди, що не відповідає вимогам закону, передбаченого ст. 48 ЦК Української РСР та визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на ? частку квартири.

Виходячи із принципу рівності часток чоловіка і дружини щодо обєкта права спільної власності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі ст. ст. 41, 128 ЦК Української РСР (1963 р.), ст. 7 Закону України «Про власність», ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст. 216 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Застосувати правові насідки недійсності правочину та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Кривоозерський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: ( підпис )

Копія вірна :

Суддя Кривоозерського

районного суду ОСОБА_4

Рішення набрало законної сили «____» ___________________ 2017 року

Оригінал рішення зберігається в матеріалах цивільної справи № 479/214/17.

Керівник апарату суду ОСОБА_5