У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми», про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 квітня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ФОП ОСОБА_4 було укладено кредитний договір

№ К-Д 014/05-3/12.

Зазначав, що він є поручителем в забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, однак умови кредитного договору суперечать вимогам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки кредит наданий в доларах США, а не в гривні, при цьому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не мав індивідуальної ліцензії для здійснення валютних операцій та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу за цим кредитним договором, до того ж зазначений кредитний договір є за своїм змістом договором споживчого кредиту, тому не може бути підставою для визнання його господарським договором, в кредитному договорі відповідальність банку не передбачена і для отримання кредиту

ОСОБА_4 не було надано техніко-економічного обґрунтування кредитного заходу та розрахунок економічного ефекту від його реалізації і в договорі поруки він поручався за зобов'язаннями ОСОБА_4, а не фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив визнати недійсним кредитний договір № К-Д 014/05-3/12, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ФОП ОСОБА_4 24 квітня 2007 року.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року змінено.

Виключено з мотивувальної частини рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року посилання на відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Мода і Ми», про визнання недійсним кредитного договору у зв'язку з пропуском позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

До касаційної скарги ТОВ «Мода і Ми» подало заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи пропуск процесуального строку тим, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

20 грудня 2016 року отримало 10 січня 2017 року.

Відповідно до ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку підлягає задоволенню, оскільки строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ТОВ «Мода і Ми» просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з правомірності надання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитних коштів в іноземній валюті, в відповідності кредитного договору вимогам чинного законодавства, однак з пропуском ОСОБА_2 позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з інших мотивів щодо відмови у задоволенні позову та з їх недоведеності та необґрунтованості.

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Встановлено, що 24 квітня 2007 року між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладений кредитний договір № К-Д 014/05-3/12 за яким ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 190 000 доларів США на придбання нерухомості.

В забезпечення виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору № К-Д 014/05-3/12 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 25 квітня 2007 року, а між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Мода і Ми»- договір іпотеки від 24 квітня 2007 року.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає у рішенні про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Статтею 99 Конституції Українивстановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 1054 ЦК Українипередбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України.

Відповідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ № 275 від 17 січня 2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада

2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику, а тому доводи позивача щодо несправедливості умов кредитного договору та завищення Банком відповідальності боржника, та відповідно його, як поручителя, є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми» строк на касаційне оскарження рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми», про визнання недійсним кредитного договору, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович