Справа №588/1435/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/772/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Рассвєт Агро» про визнання додаткового договору оренди земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 27 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивачка з цим рішенням не погодилася та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при підписанні спірного договору працівники відповідача ввели її в оману, що підтверджується показами свідків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанцій правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка є власницею земельної ділянки з кадастровим номером 00004:0130 та 00004:0202 площею 2,6849 га (рілля), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Камянської сільської ради Тростянецького району, що підтверджується Державним актом про право власності (а.с. 8).

16 березня 2007 року ОСОБА_3 та ПП «Рассвєт Агро» уклали договір оренди землі, який зареєстровано у Тростянецькому районному реєстраційному відділенні Сумської регіональної філії Центру ДЗК України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 червня 2007 року (а.с. 9 12).

Згідно з п.п. 2, 8, 9, 10 договору оренди землі відповідач прийняв в строкове платне користування вказану земельну ділянку на 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій та у формі натуральної виплати і послуг протягом року у розмірі 361,38 грн., що становить 1,5 % від нормативної грошової оцінки з урахуванням індексації.

З додаткового договору від 22 серпня 2016 року, укладеного сторонами до договору оренди землі від 16 березня 2007 року, вбачається, що строк оренди землі збільшено на десять років. У звязку з досягненням домовленостей, основний договір викладено в новій редакції. Зокрема, у п.п. 3.1, 4.1 визначено, що договір оренди укладено на двадцять років, розмір орендної плати становить 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і на дату укладення договору складає 4773,96 грн. (а.с. 134 14).

Право оренди земельної ділянки ПП «Рассвєт Агро» зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою (а.с. 17 18).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Зокрема, не було доведено сам факт введення її в оману та не доведено умислу відповідача на введення позивачки в оману.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, а доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судовому практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вчинений правочин під впливом помилки, оману, насильства є оспорюваним правочином.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки в порушення зазначених вимог закону ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами факт існування обману та наявність умислу в діях відповідача при укладанні з нею спірного договору оренди земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: