Категорія 24Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Іващука В.А., Якименко М.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року про закриття провадження у справі за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат, повязаних з утриманням,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути із відповідача на користь цього університету кошти у розмірі 17 438 грн. 49 коп., що є фактичними витратами, повязаними з утриманням курсанта ОСОБА_2 у Львівському державному університеті внутрішніх справ за період із вересня 2011 року по лютий 2014 року, якого наказом УМВС України у Вінницькій області від 16 грудня 2014 року № 205 о/с було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 9 грудня 2016 року відкрито провадження у справі., яке ухвалою цього ж суду від 22 лютого 2017 року закрито на підставі п. 1. ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Не погодившись із постановленою ухвалою про закриття провадження у справі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами на заперечується, що наказом Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 12.08.2010 року № 275 ОСОБА_2 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ.

21.08.2010 року між Прикарпатським юридичним інститутом Львівського державного університету внутрішніх справ і УМВС України у Вінницькій області та ОСОБА_2 був укладений трьохсторонній договір № 101722 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

Згідно пункту 2.3.6 договору ОСОБА_2 зобовязувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими умовами цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до пункту 3.2 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Наказом Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 30.08.2011 року ОСОБА_2 було відряджено на навчання до Львівського державного університету внутрішніх справ.

31.08.2011 року між Львівським державним університетом внутрішніх справ і Головним управлінням МВС України у Вінницькій області та ОСОБА_2 був укладений повторно трьохсторонній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

Згідно п. 2.3.6 договору від 31.08.2011року ОСОБА_2 зобовязувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими умовами цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.2 підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Наказом УМВС України від 16.12.2014 року № 205 о/с ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ згідно ст. 64 п. «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» за власним бажанням.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1. ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд першої інстанції з посиланням на положення п.2 ч.2 ст. 17 КАС України та розяснення Пленум Вищого адміністративного суду України у п.21 його постанови від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» виходив з того, що навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особа проходить публічну службу, тому спори щодо стягнення витрат, повязаних з утриманням особи у такому вищому навчальному закладі, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись з огляду на таке.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства та щодо визначеного кола правовідносин.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

У порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 15 статті 3 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно із частиною другою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби та спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313.

Цей Порядок(п.1) визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах (далі -- витрати), у разі:

1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість;

2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Отже, спір у справі, судове рішення у якій переглядається, виник з приводу відшкодування витрат, повязаних з утриманням особи начальницького складу органів внутрішніх справ у вищих навчальних закладах МВС, яка звільнилася із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, у якій Львівський державний університет внутрішніх справ у цих правовідносинах не є субєктом владних повноважень, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок щодо застосування вказаних норм ЦПК України та КАС України, викладений у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2154цс16, а тому згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що порушення судом норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, тому дане судове рішення залишатись у законній силі не може та підлягає скасуванню відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, з направленням цієї цивільної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ задовольнити, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року скасувати, вказану цивільну справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.А. Іващук

ОСОБА_3