Справа № 589/3728/16-ц
Провадження № 2/589/99/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого- судді Прачук О. В.

з участю секретаря судового засідання Антошко Т. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом приватного підприємства «Івушка Шостка» до ОСОБА_2, ОСОБА_3

- про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись з позовом до ОСОБА_2, свої вимоги мотивував тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 (колишня ОСОБА_4) в м. Шостка, а позивач ПП «Івушка Шостка» - є виконавцем послуг з утримання вказаного будинку та прибудинкової території та інших комунальних послуг, а саме: освітлення місць загального користування, поточний ремонт, перевірка димовентиляційних каналів, обслуговування внутрішньобудинкових систем, прибирання прибудинкової території, інше. Нарахування плати за вказані послуги здійснюється згідно з тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Шосткинської міської ради.

Відповідач ОСОБА_2, починаючи з жовтня 2011 року оплату наданих послуг не здійснює, тому позивач просить стягнути з останнього заборгованість за період з жовтня 2011 року по вересень 2016 року у сумі 2 294 грн 74 к.

Згодом позивач вимоги збільшив та просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з жовтня 2011 року по лютий 2017 року у сумі 2 438 грн 53 к.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Також зазначив, що ПП «Івушка-Шостка» було визначено виконавцем відповідних послуг у 2011 році. Починаючи з цього часу відповідач з претензіями щодо якості надання послугу або їх ненадання жодного разу не звертався. Спочатку підприємство звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, однак, в звязку з тим, що ОСОБА_2 не зареєстрований у вказаній квартирі і доказів, що він власник у підприємства на той час не було, у видачі судового наказу їм було відмовлено, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначив, що він дійсно придбав вказану квартиру у 2007 році, однак в тому ж році він її подарував своєму сину - ОСОБА_3, а тому не є власником зазначеного нерухомого майна, однак відомості про сина: адресу місця його реєстрації, суду надавати не буде. Також вказав, що не був обізнаний про зміну виконавця послуг: позивач його не повідомляв і договір на підписання не надавав. У вказаній квартирі він взагалі не живе і послугами не користується, а тому відсутні підстави для нарахування плати. Крім того, з попередньою обслуговуючою організацією у нього була домовленість, що плату з нього не братимуть. Згодом зазначив, що син не здійснив державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, однак з яких причин останній це не зробив йому не відомо. Також вказував, що позов не підлягає задоволенню в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку:

З досліджених матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2007 року ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири. (а.с. 11)

24 липня 2007 року ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. (а.с. 12)

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 30 липня 2007 року ОСОБА_2 подарував своєму неповнолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 28)

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.03.2017 року вбачається, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 81-82)

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України ( в редакції на час укладення договору дарування) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України ( в редакції на час укладення договору дарування) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

З наведеного вбачається, що оскільки державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру після укладення договору дарування здійснена не була, він не набув права власності на вказану квартиру, а отже власником є ОСОБА_2, який і є належним відповідачем по справі.

Також суд звертає увагу, що на час укладення договору дарування син відповідача - ОСОБА_3 був неповнолітній, а отже саме його батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_5, як законні представники, мали вжити заходів щодо проведення всіх процедур по реєстрації права власності їх сина на вказану квартиру, чого зроблено не було.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він не був обізнаний про необхідність відповідної реєстрації хоча на суть спору і не впливають, однак є неспроможними, оскільки відповідне застереження міститься і в тексті договору дарування, і, крім того, менш ніж за тиждень до укладення вказаного договору дарування ОСОБА_2 здійснював відповідну реєстрацію права власності за собою 24.07.2007 року.

Крім того, з досліджених договорів про користування електричною енергією, про надання послуг з теплопостачання по квартирі АДРЕСА_3, вбачається, що вони укладені 14 грудня 2007 року з ОСОБА_2, тобто після договору дарування, та ОСОБА_2 у вказаних договорах зазначений як власник квартири. (а.с. 52,54-55)

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 № 1875-IV.

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги).

Згідно ст. 1 Закону утримання будинків і прибудинкових територій - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

За статтею 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору ( п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону)

Рішеннями виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 29 вересня 2011 року № 328 ПП Івушка Шостка було визначено виконавцем по наданню житлово-комунальних послуг, в тому числі і по будинку № 21 по вул. Карла Маркса в м. Шостка, та дозволено застосовувати тарифи, встановлені рішенням виконавчого комітету від 27.05.2009 року № 165 з розрахунку 0,702 грн за кв. м загальної площі. (а.с. 6-9)

Рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 29 серпня 2014 року № 211 були затверджені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який по ПП «Івушка Шостка» за обслуговування будинку № 21 по вул. К. Маркса становить 0,913 грн за кв. м загальної площі. (а.с. 10)

Згідно зі ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Відповідно до положень ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 8 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гутрожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (зі змінами) співвласники житлового будинку, гуртожитку зобовязані

забезпечувати належне утримання, експлуатацію, реконструкцію,

реставрацію, поточний і капітальний ремонт, технічне переоснащення

спільного майна житлового будинку, гуртожитку пропорційно до

частки співвласника на умовах співфінансування.

Згідно затвердженого переліку ПП «Івушка Шостка» надає послуги по будинку № 21 по вул. К. Маркса з освітлення місць загального користування та підвалів, поточного ремонту конструктивних елементів, інженерних систем та елементів зовнішнього благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, обслуговування димовентиляційних каналів, дератизація, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення і зливної каналізації, централізованого опалення, прибирання прибудинкової території. (а.с. 27)

Відповідачем доказів на підтвердження своїх тверджень, що вказані послуги не надавались, суду не подано.

Також, як встановлено з пояснень сторін, ОСОБА_2 не звертався до підприємства зі скаргами на ненадання послуг чи надання послуг неналежної якості.

Наданими ОСОБА_2 квитанціями та відповідями організацій, що надають житлово-комунальні послуги, підтверджується, що ні ОСОБА_2, ні інші особи у вказаній квартирі не мешкають та не користуються послугами з газо-, тепло -, та водопостачання та водовідведення. (а.с. 38-45, 53, 64)

Разом з тим, послуги з обслуговування будинку, прибудинкових споруд та прибудинкової території відрізняються від решти комунальних послуг тим, що їх ненадання (не проведення ремонту конструктивних елементів, інженерних систем будинку, відсутність технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення і зливної каналізації, централізованого опалення, тощо) може призвести до неможливості проживання в будинку, руйнування будинку або окремих його частин та, як наслідок, втрати власниками свого майна квартир або значного погіршення їх стану.

Таким чином, непроживання ОСОБА_2 у квартирі не означає, що він не отримував вказані послуги.

Доводи відповідача про те, що між сторонами не укладений договір про надання житлово-комунальних послуг, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Крім того, зважаючи, що ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі і зареєстрований за іншою адресою, позивач був позбавлений можливості укласти з ним письмовий договір.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Зі зведення операцій по особовому рахунку по квартирі АДРЕСА_4 за період з вересня 2011 по лютий 2017 року вбачається, що заборгованість виникла і почала збільшуватись з липня 2013 року. В серпні 2016 року була здійснена сплата 200 грн за надані послуги. (а.с. 62)

За поясненнями відповідача вказану сплату він не здійснював, але могла здійснити його дружина або син.

Згідно ухвали суду від 29 липня 2016 року ПП «Івушка Шостка» зверталось з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у прийнятті якої було відмовлено.(а.с. 13)

З наведеного вбачається, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а здійснена сплата за послуги у сумі 200 грн та подання позивачем заяви про видачу судового наказу перервали перебіг позовної давності.

Однак, враховуючи, що станом на 31 червня 2013 року заборгованість була відсутня, періодом за який підлягає сплаті заборгованість є період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2017 року.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2017 року та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 2 438 грн 53 к. та, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесених позивачем витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57- 60, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного підприємства «Івушка Шостка» заборгованість за надані комунальні послуги по утриманню та обслуговуванню будинку та прибудинкової території у розмірі 2 438 грн 53 к. за період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного підприємства «Івушка Шостка» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн 00 к.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_6