Справа № 304/901/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду від 17 січня 2017 року по справі за позовом ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановила :

Рішенням Перечинського районного суду від 17 січня 2017 року у задоволенні позову Банку відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідачів рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Відповідачі в судова засідання не зявились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.146-146в).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову Банку суд першої інстанції вважав позов необґрунтований, оскільки у позовній заяві Банком зазначено номери різних кредитних договорів, зокрема №0346/07/26-Z від 15.10.2007, №0346/07/26-CL від 15.10.2007, №0596/08/26-Anew від 10.10.2008, які у матеріалах справи відсутні, при цьому заяву представника Банку про те, що у позовній заяві допущено технічну описку і його клопотання вважати вірним номер кредитного договору №0346/07/26-Z від 15.10.2007 місцевий суд вважав зміною підстав та предмету позову.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він дійшов його без повного та всебічного зясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апеляційним судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15.10.2007 між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0346/07/26-Z, згідно умов якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних на строк до 13.10.2017 (а.с. 8).

До цього кредитного договору №0346/07/26-Z від 15.10.2007 його сторонами в подальшому внесено зміни, а саме - укладено додаткову угоду від 24.04.2009 щодо адреси та вартості предмету іпотеки, переданого для забезпечення виконання зобовязань та порядку повернення кредиту згідно графіку платежів, а також додаткову угоду від 31.05.2011 стосовно порядку повернення кредиту щомісячно згідно нового графіку платежів з кінцевим терміном повернення кредиту у строк до 09.06.2021 (а.с. 9 зворот 11 зворот).

Для забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим кредитним договором №0346/07/26-Z від 15.10.2007 між АКБ «Форум» та іпотекодавцями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, посвідчений 15.10.2007 приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу ОСОБА_6, відповідно до якого останніми, в рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №0346/07/26-Z від 15.10.2007, передано в іпотеку Банку житлову квартиру №18 у будинку №20 на пл. Народній у м. Перечин, Закарпатської області, яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Перечинською селищною радою 27 березня 1995 року, зареєстрованого в РКП «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради в книзі 1, номер запису 78, реєстраційний номер 20619939 (а.с. 12). Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.147-151) та визнано представником відповідачів, зазначена квартира передана в іпотеку лише за договором іпотеки від 15.10.2007

До вказаного іпотечного договору було укладено договір № 1 від 29.04.2009 про внесення змін стосовно заставної вартості предмета іпотеки у розмірі 152 584,00 грн., а також договір № 2 від 31.05.2011 про те що іпотечний договір забезпечує виконання зобовязань позичальника за кредитним договором №0346/07/26-Z від 15.10.2007 та додаткових угод до нього з кінцевим терміном повернення до 09.06.2021 (а.с. 15, 16).

Таким чином, Банк надав відповідні докази, які стосуються безпосередньо укладених між сторонами договорів.

Представник Банку подав суду першої інстанції заяву, у якій вказував, що у позовній заяві було допущено технічну помилку, для огляду суду надавав оригінали кредитного та іпотечного договорів, та просив зазначити правильний номер кредитного договору №0346/07/26-Z від 15.10.2007 (а.с.112). Зважаючи на наявні в матеріалах справи копії Кредитного та Іпотечного договорів, судом першої інстанції було безпідставно не взято до увагу таку заяву представника Банку як заяву саме про уточнення позовних вимог.

В порушення умов Кредитного договору взяті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 02.07.2016 в нього виникла заборгованість у розмірі 546 028,96 грн. (у тому числі 17 904,27 доларів США сума заборгованості без штрафних санкцій, та 101 619,70 грн. неустойки), з яких: 3063,06 доларів США (станом на 02.07.2016 еквівалент 76029,47 грн.) заборгованість по поверненню кредитних коштів; 10 705,49 доларів США (еквівалент 265725,38 грн.) поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів; 3981,59 доларів США (еквівалентно 98 828,69 грн.) прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 154,13 долари США (еквівалент 3825,72 грн.) поточна сума заборгованості за нарахованими процентами; 3892,59 доларів США (еквівалент 96 619,70 грн.) сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами; 5000,00 грн. штраф за порушення умов п. 3.3.7 кредитного договору.

Заперечуючи позовні вимоги Банку представник відповідачів зазначав про невідповідність у номерах договорів, зазначених у позовній заяві; що розрахунок заборгованості датовано 2 липня 2016 року субота; а також посилався на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо дати розрахунку заборгованості 2 липня 2016 року - судова колегія зазначає, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року 1155-р Про перенесення робочих днів у 2016 році Національним банком України було перенесено робочі дні банківської системи у 2016 році, зокрема, з понеділка 27 червня на суботу 02 липня. Ця обставина є загальновідомою та не потребує доказуванню.

В порушення вимог ст. 10 ЦПК України відповідачами не було спростовано доводи позивача та надані ним докази щодо обчисленої суми заборгованості позичальника.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Позивач, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: 1) у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №0346/07/26-Z від 15.10.2007 із змінами від 24.04.2009 та 31.05.2011 у розмірі 17904,27 доларів США та 101619,70 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки житлову квартиру № 18 у м. Перечин, пл. Народна, № 20, яка належить іпотекодавцям відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_5, шляхом її продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; 2) виселити відповідачів та членів їх сімей, які постійно проживають з ними у квартирі №18 у будинку №20 на пл. Народній у м. Перечин Закарпатської області; 3) стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Банк Форум» судовий збір у розмірі 8190,43 грн.

Зважаючи на наявність у боржника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0346/07/26-Z від 15.10.2007, розмір якої відповідачем не спростований, судова колегія вважає, що позов Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15, суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В той же час, у постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі N 6-1907цс16 зазначено, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, встановленої за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Зважаючи на те, що Іпотечним договором сторони оцінили предмет іпотеки у 152 584,00 грн. (а.с. 15) судова колегія вважає, що ціна предмету іпотеки має бути не нижчою за вказану. В той же час, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки слід здійснити шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», а під час проведення виконавчих дій оцінка майна проводиться суб'єктом оціночної діяльності, тому початкова ціна предмету іпотеки повинна бути на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В той же час позовна вимога Банку про виселення відповідачів з квартири квартиру № 18 у м. Перечин, пл. Народна, № 20, задоволенню не підлягає.

Згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом України в постановах: від 18.03.2015, справа N 6-39цс15; від 02.09.2015, справа № 6-1049цс15; від 07.10.2015, справа № 6-1468цс15; від 21.10.2015, справа № 6-1033цс15; від 11.11.2015, справа № 6-1630цс15; від 10.02.2016, справ № 6-2830цс15.

Квартира №18 у будинку №20 на пл. Народній у м. Перечин, Закарпатської області належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Перечинською селищною радою 27 березня 1995 року, а отже не була придбана за кредитні кошти. Відтак, відсутні передбачені законом підстав для виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Щодо посилання представника відповідачів на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон №1304-VII), судова колегія зазначає наступне (а.с. 102).

Так, згідно ч.1 Закону №1304-VII, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Встановлено по даній справі, що кредит отриманий ОСОБА_2 є споживчим та наданий в іноземній валюті; площа квартири, яка є предметом іпотеки, менше 140 кв.м. (69,6 кв.м.).

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 належить 2/3 частини житлового будинку в с. Дубриничі Перечинського району, вул. Дружби, № 4 (а.с.152-153), ОСОБА_7 належить будинок у с. Соловка Ужгородського району, вул. Есенська, № 12 (а.с.150-151). Проте у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є лише частка у справі спільної сумісної власності на квартиру №18 у будинку №20 на пл. Народній у м. Перечин, Закарпатської області (а.с147-149).

Таким чином на дані правовідносини поширюються приписи Закону №1304-VII.

Разом з тим, наявність Закону №1304-VII не є підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом №1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону №1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій" не підлягає виконанню.

Відповідні правові позиції були неодноразово викладені Верховним Судом України у Постановах, зокрема, від 25.03.2015 (справа № 6-44цс15), від 15.04.2015 (справа № 6-46цс15), від 27.05.2015 (справа №6-57цс15) від 29.09.2015 (справа № 6-1196цс15), від 30.09.2015 (справи №№ 1309 цс15, 1465 цс15, 1494 цс15, 1825 цс15) від 20.01.2016 (справа № 6-482цс15) від 06.07.2016 (справа № 6-969цс16).

Відповідно до ст. 88 ЦКП України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати; якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду позовом Банком було сплачено судовий збір в сумі 8190,43 грн. (а.с.1), при поданні апеляційної скарги 9009,47 грн. (а.с.128,), а всього 17199,90 грн. Тому з відповідачів на користь Банку слід стягнути по 4299,97 грн. з кожного у відшкодування сплаченого Банком судового збору.

Зважаючи на викладене, через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Керуючись ст. ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду від 17 січня 2017 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0346/07/26-Z від 15.10.2007 із змінами від 24.04.2009 та 31.05.2011, яка станом на 02.07.2016 складала 17904,27 доларів США та 101619,70 грн. (а всього 546 028,96 грн.), з яких: 3063,06 доларів США (еквівалент 76 029,47 грн.) заборгованість по поверненню кредитних коштів; 10 705,49 доларів США (еквівалент 265 725,38 грн.) поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів; 3981,59 доларів США (еквівалент 98 828,69 грн.) прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 154,13 долари США (еквівалент 3825,72 грн.) поточна заборгованість за нарахованими процентами; 96 619,70 грн. пеня; 5000,00 грн. штраф за порушення умов п. 3.3.7 кредитного договору - звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 18 загальною площею 69,6 кв.м, яка знаходиться у будинку № 20 на пл. Народна у м. Перечин, Закарпатської області, що належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Перечинською селищною радою 27 березня 1995 року, зареєстрованого в РКП «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради в книзі 1, номер запису 78, реєстраційний номер 20619939, шляхом проведення її продажу з прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не менше 152584,00 гривень, що було визначено іпотечним договором.

У задоволенні вимоги про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Банк Форум» по 4299,97 грн. з кожного у відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді