Провадження № 2/761/1747/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачем 19.08.2004 р. уклала договір довічного утримання з ОСОБА_2, який було посвідчено державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори, реєстровий № 17-8656. За умовами договору позивач передав відповідачу у власність квартиру АДРЕСА_1. Спірний договір було укладено у зв»язку із тим, що позивач є одинокою особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги. Відповідно до п. 7 договору набувач майна (відповідач) взяв на себе зобов»язання довічно утримувати відчужувача (позивача), що визначається у вигляді: забезпечення її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом необхідною допомогою, в тому числі медичною, наданні побутових послуг, грошова оцінка такого матеріального забезпечення складає 150 грн. щомісячно. У випадку інфляції така оцінка підлягає індексації в порядку встановленому законом; забезпечення відчужувача безоплатним довічним проживанням у АДРЕСА_5; щомісячної сплати квартирної плати за відчужувану квартиру; у разі смерті відчужувача, забезпечити організацію похорон та ритуальних послуг. У зв»язку із тим, що відповідач не в повному обсязі виконувала обов»язки, передбачені договором позивач звернувся до суду з позовом про його розірвання. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2014 року в задоволенні позову було відмовлено. Після цього, розуміючи та сподіваючись, що позивач не буде більше звертатися до суду, відповідач почала вести по відношенню до сторони договору дуже грубо, навіть застосовує фізичне насильство,ігнорує прохання позивача щодо надання побутових послуг, не сплачує компенсацію грошового забезпечення. Станом на теперішній час дуже відчутно, у зв»язку із великою непрогнозованою інфляцією національної гривні, матеріальне становище позивача дуже погіршилось. В кілька разів подорожчали продукти харчування, одяг, ліки тощо. Такі обставини, як ріст споживчих цін впливають на ОСОБА_1 таким чином, що виконання договірних зобов»язань ставлять позивача вкрай невигідне, тяжке становище, що спричинило звернення до суду з даним позовом. Зважаючи на викладене представник позивача просить суд розірвати договір довічного утримання від 19.04.2004 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий номер № 17-8659 та застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання: повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 та визнати за нею право власності на квартиру; скасувати обтяження на нерухоме майно за договором довічного утримання від 19.08.2004 р. № 17-8660, а саме на квартиру АДРЕСА_3.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, просив задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач не здійснює індексацію грошового забезпечення, а тим самим не виконує п. 7 договору і на день розгляду справи недоотримана інфляція становить суму у розмірі 31 638,3 грн., починаючи з жовтня 2004 р.

Відповідач, його представник заперечували щодо задоволення позову. Пояснили, що за весь період дії договору не надходило скарг щодо неналежного виконання умов договору. Грошова оцінка матеріального забезпечення становить 150,00 грн. та з урахуванням інфляції на сьогодні становить 750,00 грн., як зазначає представник позивача. Проте, матеріальне забезпечення надається на значно більшу суму. Так в забезпечення позивача входить прибирання помешкання, прання білизни, щоденна купівля продуктів харчування, ліків, готування їжі. Станом на день розгляду справи відповідачем щомісяця перераховуються ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 250,00 грн. Належний догляд за позивачем підтверджується щоденником, який ОСОБА_2 веде з 2013 року з моменту, коли позивач вперше бажала розірвати договір довічного утримання. Також дивним вважається і твердження представника позивача щодо застосування фізичного насильства, чому відсутні будь - які докази.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступне.

Встановлено, що 19.08.2004 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий № 17-8659.

За умовами договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_4, взамін чого відповідач взяла на себе зобов»язання надавати відчужувану довічне матеріальне утримання.

Як свідчать умови договору довічного утримання, і це не заперечується сторонами, ОСОБА_2 взяла на себе довічно повністю утримувати гр. ОСОБА_1, що визначається у вигляді: - забезпечення її харчуванням, одягом лікуванням, доглядом необхідною допомогою, в тому числі медичною, надання побутових послуг, грошова оцінка такого матеріального забезпечення складає 150 (сто п»ятдесят) грн.. готівкою щомісячно. У випадку інфляції така оцінка підлягає індексації в порядку, встановленому законом; забезпечення Відчужувача безоплатним довічним проживанням у АДРЕСА_2; щомісячної сплати квартирної плати за відчужувану квартиру; в разі смерті відчужувача, забезпечити організацію похорон та ритуальних послуг.

Відповідно до приписів ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

З положеннями ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувану, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Представник позивача зазначає, що договір довічного утримання підлягає розірванню, оскільки відповідач не здійснює індексацію матеріальної допомоги, визначеної умовами договору, та інфляційні збитки, які мали бути пораховані набувачем з жовтня 2004 року становлять 31 638,3 грн.

Як свідчать матеріали справи, 27.01.2014 р. Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання вищезазначеного договору довічного утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не оспорювалась учасниками процесу та обставина, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2014 р. набрало законної сили.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 не надано належних доказів щодо неналежного виконання відповідачем взятих на себе за договором зобов»язань. Не спростовано позивачем та свідками факт купівлі відповідачем ліків та продуктів харчування. Відповідач здійснює прибирання в квартирі проводить закупівлю продуктів харчування, готувала їжу та сплачувала за житлово-комунальні послуги.

Слід зазначити, що підставою для звернення до суду слугувало невиконання ОСОБА_3 умов договору довічного утримання з 2005 року.

Разом з тим, відповідачем долучено до матеріалів справи документи, які свідчать про сплату комунальних послуг за відчужувану квартиру, перерахування позивачеві щомісяця 250,00 грн.

Дані обставини не спростовувались та ні заперечувались в судовому засіданні представником позивача.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, запрошені за клопотанням представника позивача, повідомили, що догляд за позивачем поганий, вона скаржиться сусідам, які купують ліки, продукти.

З іншого боку свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, допитані за клопотанням відповідача зазначили, що їм відомо про те що ОСОБА_3 доглядає за позивачем.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В свою чергу положеннями ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Вирішуючи спір по суті суд має зазначити, що як свідчать умови договору матеріальне забезпечення відчужувача має відбуватися у відповідності до п. 7 умов договору і яке має еквівалент визначений сторонами відповідно до положень ст. 751 ЦК України у розмірі 150,00 грн. з відповідною індексацією..

Зважаючи на викладене суд має погодитись з твердженнями представника відповідача з приводу того, що матеріальне забезпечення ОСОБА_1 відбувається тому числі шляхом надання послуг з прибирання, купівлі продуктів, ліків, готування їжі, прибирання, прання тощо, що входить у розмір забезпечення виражений у гривнях.

Під час розгляду справи не було спростовано, що відповідачем здійснюються такі дії, дані обставини не спростовуються і поясненнями свідків.

Крім того, треба взяти до уваги, що допомога сусідів на прохання ОСОБА_1 не свідчить про невиконання умов договору довічного утримання відповідачем та наявність скарг позивача, про що заявили опитані свідки не спростовують отриманих під час розгляду справи доказів про матеріальне утримання відчужувача.

Також слід зазначити, щодо відсутні докази застосування до відчужувача фізичного насильства з боку відповідача.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,61,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 526,744,751,755 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя