Справа № 645/5254/16-ц
Провадження № 2/645/458/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Горпинич О.В.

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_6, померлого 18.05.2016 року однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 21.08.2012 року по день реєстрації шлюбу 18.11.2014 року, визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на ? частину даної квартири.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 02.11.1974 року вона одружилася із ОСОБА_6, згодом шлюб було розірвано, але 28.12.1984 року між нею та ОСОБА_6 знову укладено шлюб. Перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти подружжям придбано будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ломоносова, 31. Вказане майно придбано на імя ОСОБА_6. Рішенням суду від 16.06.1986 року шлюб було розірвано та 23.12.1987 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 знову уклали шлюб, який розірвано 21.08.2012 року. Але з цього часу вони продовжували мешкати разом як чоловік та жінка, опікувалися один про одного, мали спільний побут, єдиний бюджет, почуття любові, турботи, поваги, взаємні права та обовязки, спільно вирішували питання щодо розпорядження сімейним бюджетом, утримання будинку де вони мешкали, придбання речей для побуту, ведення домашнього господарства. ОСОБА_7 введення побуту та лікування потребувало значних фінансових витрат, за ініціативою ОСОБА_6 та її згодою було прийнято рішення щодо продажу вищевказаного будинку, в якому вони проживали протягом тривалого часу. За рахунок коштів, отриманих від продажу нерухомого майна в період спільного проживання без реєстрації шлюбу вони придбали у власність спірну квартиру, а решта коштів витрачалася на лікування, спільне харчування. А 18.11.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. 18.05.2016 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, а саме: квартира АДРЕСА_2. З огляду на те, що квартира була придбана за сумісні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у період проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, вказана квартира є обєктом спільної сумісної власності. Враховуючи той факт, що діти спадкодавця не визнають її право власності на ? частину вказаної квартири та мають намір успадкувати вказане майно в цілому, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом.

У судовому засіданні позивачка та її представники повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені вище, просивши про задоволення позовних вимог.

Відповідачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнали позовні вимоги ОСОБА_2, не заперечували проти їх задоволення, пояснивши, що дійсно все своє життя позивачка проживала разом із ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_5 та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, повідомивши, що з 2012 року по 2014 рік ОСОБА_6 жив в будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові разом з ним та саме він опікувався про батька, а також про батька опікувалася матір відповідача. А з 31.01.2014 року він мешкав разом із батьком у квартирі № 46 по вул. Харківських Дивізій, б. 12/21 ум. Харкові. Саме ОСОБА_5 опікувався про батька, вів із ним загальний побут, возив батька до лікарні, купував йому ліки, продукти харчування, а також опікувалася про нього цивільна дружина ОСОБА_8, а саме: готувала їжу, прибирала, сплачувала комунальні послуги. ОСОБА_9 зазначалося, що ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, з 02.11.1974 року по 28.11.1986 року. У цей період ОСОБА_6 було придбано за власні кошти будинок. У договорі про купівлю продаж будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові міститься відмітка КП «Харківське міське БТІ» про те, що будинок в цілому належить ОСОБА_6 на праві особистої власності. 23.12.1987 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вдруге зареєстровано шлюб, який розірвано 21.08.2012 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 було реалізовано житловий будинок № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові. Після продажу будинку ОСОБА_6 віддав частину грошей від його продажу ОСОБА_2, а на залишок коштів придбав спірну квартиру. У договорі купівлі-продажу квартири зазначалося, що купує нерухоме майно ОСОБА_6 за власні кошти оскільки на час придбання нерухомості у шлюбі він не перебуває, однією сімєю ні з ким без реєстрації шлюбу не проживає. На теперішній час квартира № 46 по вул. Харківських Дивізій, б. 12/21 у м. Харкові належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та зареєстрована за ним в установленому законом порядку.

На підставі викладеного просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином.

Суд, вислухавши позивача та її представників, відповідачів, представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_10, свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі в наступні періоди з 02.11.1974 року по 28.10.1986 року, з 23.12.1987 року по 21.08.2012 року, з 18.11.2014 року, що, в свою чергу підтверджено актовими записами, наданими Відділом реєстрації актів цивільного стану Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а також копіями свідоцтва про шлюб та розірвання.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином спадкодавця, що підтверджено свідоцтвом про його народження (серія І-ВЛ № 323156), копія якого знаходиться в матеріалах цивільної справи та відповідно до якого батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Необхідно зауважити, що ОСОБА_5 народився під час, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_2 знаходилися у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_4, ОСОБА_3 також є дітьми спадкодавця, що також підтверджено свідоцтвами про народження, копії яких містяться в матеріалах справи.

18.05.2016 року ОСОБА_6 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ № 542482, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Зі спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини звернулися діти спадкодавця ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, а також із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 21.10.016 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя на квартиру № 46 за адресою: м. Харків, вулиця Харківських Дивізій, будинок 12/21. В обґрунтування відмовити у вчиненні нотаріальної дії зазначалося, що договір купівлі продажу вищевказаної квартири було вчинено 31.10.2014 року, тобто не за час шлюбу.

В матеріалах справи міститься договір купівлі продажу від 14.01.1986 року, відповідно до якого ОСОБА_6 придбав будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Ломоносова, 31.

Як достеменно встановлено судом, даний будинок ОСОБА_6 придбав саме під час шлюбу із ОСОБА_2.

Доводи представника відповідача ОСОБА_5, що в договорі купівлі продажу вказаного будинку зазначено, що в цілому житловий будинок № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові, належать йому на праві особистої власності вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Будинок № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові, придбаний подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, під час дії норм КпШС України, який був чинний на момент виникнення частини спірних правовідносин.

Відповідно до вимог статті 22 КЗпШС України (в ред. 1969 року) майно, набуте подружжя в період шлюбу, є їх спільної сумісною власністю, і кожен із подружжя має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним.

Вимогами статей 28-29 КЗпШС України (в ред. 1969 року) визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. ОСОБА_11 з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Тобто під час придбання будинку, КпШС України презюмується право спільної сумісної власності на майно, нажите подружжям за час шлюбу. Виходячи з цього, надбане за час шлюбу майно вважається спільною сумісною власністю подружжя.

В судовому засіданні з боку позивача були допитані свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17.

Так, свідок ОСОБА_12 пояснив, що познайомився із подружжям ОСОБА_2 при купівлі будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові, оскільки саме він придбав у них будинок та знав їх виключно як подружжя. Проте ОСОБА_5 ніколи не бачив, та не знав, що він його син. Свідок пояснив, що він був у будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові перед його купівлею, тричі, знаходився там кожного разу, приблизно, близько години. Зі спілкування із ОСОБА_6 та ОСОБА_2 він бачив що усі документи на будинок були саме у ОСОБА_2. В будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові, свідок бачив тільки ОСОБА_18 та ОСОБА_19. При укладенні договору купівлі продажу у нотаріуса свідок передавав гроші ОСОБА_19. Та після укладання правочину, ще 1,5 місяця будинок був в розпорядженні продавця, та ОСОБА_6 та ОСОБА_2 завжди були разом. ОСОБА_9 свідок пояснив, що укладанню договору купівлі продажу передував завдаток, при якому ОСОБА_19 та ОСОБА_18 були разом та при укладанні договору купівлі продажу будинку також була присутня ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкала по сусідству по вул. Ломоносова, разом із сімєю ОСОБА_2 багато років, товаришували. Це була дуже гарна сімя. Вона знала ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як подружжя. Восени 2014 вона зустріла ОСОБА_19 та він їй повідомив, що він разом із ОСОБА_18 вирішили продати будинок № 31 по вул. Ломоносова, оскільки вони люди похилого віку та їм важко доглядати за будинком. ОСОБА_9 повідомив, що вони мають намір придбати двокімнатну квартиру, а на залишок коштів лікувати ОСОБА_18, оскільки вона погана чує. У 2014 році до купівлі квартири у будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові мешкали ОСОБА_19 та ОСОБА_18, також вона бачила у будинку ОСОБА_5, їй ОСОБА_19 повідомляв, що це «погорільці» приїхали до них.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що знав померлого ОСОБА_6 давно, товаришували, йому відомо що з 2012 року по 2014 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мешкали разом. Про існування ОСОБА_5 йому не було відомо, побачив його тільки на похоронах.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засідання пояснила, що їй відома сімя ОСОБА_5, вона з ними дружить близько 32 років. Свідку відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 знаходилися у зареєстрованому шлюбу багато років, та їй відомо, що вони також мешкали і у цивільному шлюбу деякий час. На протязі свого життя подружжя мешкали разом спочатку на вул. Танкопія, а після придбання будинку мешкали у ньому, разом. ОСОБА_18 вела господарство, сплачувала комунальні послуги, свідку це відомо, оскільки вона неодноразово була у них в гостях. В період з 2012 по 2014 роки ОСОБА_6 та ОСОБА_2 мешкали разом, оскільки вона неодноразово була у них в гостях у будинку № 31 по вул. Ломоносова, так у ОСОБА_18 день народження 16 листопада, а у ОСОБА_19 день народження 25 листопада, але вони святкували їх разом 25 листопада та свідок була присутня на святах. У 2013 році також разом святкували дні народження. ОСОБА_21 їй повідомляла, що вони з ОСОБА_19 бажають продати будинок № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові, оскільки їм важко його утримувати та вони бажали придбати квартиру. Їм було відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 разом ходили вибирати квартиру для придбання. ОСОБА_21 свідку відомо, що в 2012 році ОСОБА_18 мешкала разом з ОСОБА_19 у будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові, а потім вони разом переїхали в квартиру на вул. Харківських Дивізій. Зі слів ОСОБА_18 їй відомо, що вони мешкали разом із ОСОБА_6 в квартирі на Харківських Дивізій. Свідок пояснила, що їй достеменно відомо, що з 2012 року по 2014 рік ОСОБА_6 та ОСОБА_2 мешкали у будинку № 31 по вул. Ломоносова, оскільки вона була у них неодноразово в гостях, також свідку було відомо, що з 2014 року по 2016 рік вони мешкали разом у квартирі на вул. Харківських Дивізій.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що ОСОБА_2 є її бабусею, а ОСОБА_6 її дідусь. З 2012 року по 2014 роки ОСОБА_2, ОСОБА_6 проживали разом. У спірній період з 2012 року по 2013 роки вони мешкали у своєму будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові. ОСОБА_7 вони були людьми похилого віку, вирішили продати будинок, оскільки його важко було утримувати та придбали квартиру за гроші від продажу будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові. Дійсно у 2012 році вони розлучилися, але продовжували мешкати разом. Враховуючи той факт, що ОСОБА_6 був інвалідом, з господарством поралася ОСОБА_2, яка крім іншого, працювала до 2014 року та сплачувала комунальні послуги. ОСОБА_11 та ОСОБА_19 мешкали у будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові, ОСОБА_5, відповідач по справі, деякий час був зареєстрований за даною адресою в будинку по вул. Ломоносова. Сімейні свята завжди святкували разом, та ОСОБА_2 та ОСОБА_6 завжди приходили разом. День народження ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вони також святкували разом 25 листопада. У 2012 році ОСОБА_18 мешкала у будинку № 31 по вул. Ломоносова до продажу будинку, потім вона переїхала в квартиру, розташовану на вулиці Харківських Дивізій та мешкала там з ОСОБА_19. Свідок пояснила, що їй відомо, що на протязі 2012-2014 років ОСОБА_18 та ОСОБА_19 мешкали разом, оскільки, щонайменш один раз на місяць вона була у них в гостях, відвідувала бабусю та дідуся. Свідок також пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_5 також приходив в гості до сімї ОСОБА_5, але він не мешкав разом із ними. Крім того, враховуючи той факт, що дідусь хворів на язву шлунка, був інвалідом через зір, мав онкологічне захворювання, йому необхідно було спеціальне харчування, яким забезпечувала його саме ОСОБА_2, готувала йому, крім того, у них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, разом ходили за придбанням продуктів харчування.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомила, що знає ОСОБА_18, оскільки це бабця її подруги ОСОБА_15, з якої вона дружить з дитинства. Знала завжди ОСОБА_18 та ОСОБА_19 як подружжя. ОСОБА_7 не працював, а працювала тільки ОСОБА_18, вона повністю опікувалася своїм чоловіком, готувала їжу, придбавала йому ліки, вони завжди на всіх святах були разом. ОСОБА_18 та ОСОБА_19 мешкали разом у будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові. Та зі слів ОСОБА_15 їй відомо, що їм було важко утримувати будинок, а тому вони вирішили його продати та купити квартиру. Свідок пояснила, що вона в квартирі АДРЕСА_3 не була, але разом з даним будинком неодноразово бачила ОСОБА_18, яка гуляла разом із собакою, яка була у ОСОБА_19.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що знає ОСОБА_2 та ОСОБА_6 близько 13 років. ОСОБА_18 завжди доглядала за своїм чоловіком ОСОБА_6, та завжди вони мешкали разом. ОСОБА_21 свідок пояснив, що під час продажу будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові Надія ОСОБА_18 та ОСОБА_19 мешкали разом у даному будинку, свідок неодноразово був у них в гостях.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ч.1 ст. 61 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 63 СК України , передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Разом з тим згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Доводи відповідача про те, що спірна квартира була придбана на особисті кошти, відхиляються судом, оскільки є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами.

Так, дійсно в договорі купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 від 07.10.2014 року у п. 4 зазначалося, що покупець свідчить та гарантує, що купує нерухоме майно за власні кошти, оскільки на час цього придбання у шлюбі він не перебуває, однією сімєю ні з ким без реєстрації шлюбу не проживає.

Але необхідно зауважити, що відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи , щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (ч.1 ст. 15 ЦПК України).

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Здійснюючі правосуддя у цивільних справах, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. ( ст.4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 цього Кодексу).

07.10.2014 року ОСОБА_6 продав житловий будинок № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові. Згідно п. 3 Договору продажу здійснено за 1 053 000 грн. У п. 7 договору зазначено, що отримано згоду колишньої дружини продавця на продаж нерухомості.

Даних про розподіл коштів у зв'язку з відчуженням вищевказаного будинку суду не надано, що у сукупності з фактом продажу будинку за згодою колишньої дружини дає підстави для висновку, що вказаний будинок використовувався подружжям в інтересах сім'ї, а кошти, одержані від його продажу, є спільним майном подружжя.

Квартира АДРЕСА_2 придбана ОСОБА_6 31.10.2014 року. Згідно п. 3 Договору продаж квартири здійснено за 396 500 грн..

18.11.2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 одружилися, про що свідчить свідоцтво про шлюб (серія І-ВЛ № 247368), копія якого міститься в матеріалах справи.

Суд звертає увагу, що згідно відповіді Жовтневого районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрований 18.11.2014 року на підставі заяви про державну реєстрацію шлюбу № 658/04-04-05.15 від 15.10.2014 року.

Відповідно до абз.2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15 та постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16, від 05.04.2017 року у справі №6-399цс17, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, -- належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Посилання відповідача ОСОБА_5 та його представника на те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_6 за власні кошти у період фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2, про що зазначено у договорі купівлі продажу спірної квартири не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки під час розгляду справи встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами у справі поновлювалися, про що підтвердили свідки в судовому засіданні та про що зазначено у даному рішенні.

Також суд враховує короткий проміжок часу між продажем будинку № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові та придбанням квартири АДРЕСА_2, співвідношення вартості будинку та квартири, за які були здійснені купівлі-продажі, відсутність доказів передачі грошей за будинок ОСОБА_2, відсутність доказів на підтвердження іншого джерела доходу у ОСОБА_6, та інші обставини справи, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що квартира придбана за кошти від продажу будинку, який був у спільній власності подружжя.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що спірна квартира набута за власні кошти ОСОБА_6.

Відповідачем не доведено, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири грошові кошти, що були витрачені відповідачем на її придбання були особистими коштами саме ОСОБА_6.

Крім того, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що між ОСОБА_2, та ОСОБА_6 у період з серпня 2012 року по листопад 2014 року, скалилися відносини притаманні подружжю.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач заперечуючи проти позовних вимог не надав доказів у підтвердження заперечень чи спростування доказів наданих позивачем.

У відповідності до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя": поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З боку відповідача ОСОБА_5 судом також були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_22, в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_6 познайомився в травні 2012 року, оскільки товаришував з ОСОБА_5. ОСОБА_18 побачив перший раз тільки на похованні ОСОБА_19 та йому відомо, що останній мешкав разом із сином.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що з 2010 року знайома з ОСОБА_5. ОСОБА_2 бачила тричі, коли продався будинок № 31 по вул. Ломоносова у м. Харкові, у нотаріуса при вчиненні правочину, та на похоронах ОСОБА_6. Свідок повідомив, що ОСОБА_6 мешкав завжди із сином ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_24, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 був його дядьком, товаришує із ОСОБА_5 близько 8 років. Йому відомо, що з серпня 2012 року по листопад 2014 року ОСОБА_6 проживав в квартирі, яка була придбана після продажу будинку. Приходив у квартиру більше 10 разів та бачив тільки ОСОБА_5. Свідок пояснив, що не може стверджувати, що ОСОБА_2 в цій квартирі не мешкала. ОСОБА_21 свідку не відомо чи був у цей період, тобто з 2012 року по 2014 року ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, та чи знаходився останній у шлюбі на час смерті. Свідок пояснив, що ОСОБА_6 мешкав за спірною адресою разом із сином ОСОБА_5 та мешкали однією сімєю.

Необхідно зауважити, що спірний період про який йдеться у позові відноситься до серпня 2012 року - листопад 2014 року. Проте свідок пояснив, що мешкали у даний період ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у квартирі, яка придбана від продажу будинку, тоді як квартира була придбана тільки 31.10.2014 року та 18.11.2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 одружилися, тоді як факт проживання ОСОБА_6 у період з 18.11.2014 року у квартирі АДРЕСА_4 разом із ОСОБА_5 не відноситься до предмету спору та доказування. Крім того, свідку навіть не було відомо, чи перебував ОСОБА_6 на час смерті у шлюбу, тому суд дуже критично відноситься до показань даного свідка.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснила, що знала ОСОБА_6 з 80-років та знає ОСОБА_8, як дружину ОСОБА_6, про існування ОСОБА_2 їй було невідомо.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 знає більше 30-років, та знала її виключно як дружину ОСОБА_6. Проте із ОСОБА_27 та з ОСОБА_6 ніколи не обговорювалися чи одружені вони, тільки в суді свідку стало відомо, що ОСОБА_6 був у шлюбі з іншою жінкою.

Але свідки ОСОБА_25, ОСОБА_26 нічого не пояснили з приводу життя ОСОБА_6 за період з серпня 2012 року по листопад 2014 року. Крім того, незважаючи на те, що їм не було відомо про існування ОСОБА_2, остання знаходилася з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбу майже 40 років та дані шлюби не визнані фіктивними.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що була цивільною дружиною ОСОБА_6 протягом 37 років. У 1985 році народився син ОСОБА_28. У 1986 році ОСОБА_6 купив на вул. Ломоносова будинок. ОСОБА_6 кохав тільки її, та пропонував одружитися. Але враховуючи той факт, що вона стояла у пільговій черзі на житло, то вона не погоджувалася на шлюб із ОСОБА_6 Свідок пояснила, що вона мешкала разом із ОСОБА_6 та сином ОСОБА_5 з 08 грудня 2012 року по листопад 2014 року разом по вул. Ломоносова, 31.

Але дані показання свідка суд оцінює критично, дійсно не оспорюється, що у 1985 році народився ОСОБА_5, батьком якого, в свідоцтві про народження, записаний ОСОБА_6, який під час народження ОСОБА_5 знаходився у зареєстрованому шлюбу із ОСОБА_2, шлюб з якою було розірвано тільки 28.10.1986 року. При цьому, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 23.12.1987 року знову уклали шлюб, який існував до 21.08.2012 року. Крім того, якщо ОСОБА_8 дійсно проживала однією сімєю із ОСОБА_6 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, стає незрозумілим, одруження останнього 18.11.2014 року із ОСОБА_2, коли вже пільга черга перестала існувати, тому незважаючи на те, що у свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є спільна дитина, суд критично відноситься до її показань, що саме вона жила із ОСОБА_6 усі 37 років, піклувалася про нього, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_2 знаходилися в зареєстрованому шлюбу майже 40 років.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що свідки з боку відповідача ОСОБА_5 не спростували доводів позивачки.

За таких обставин, суд вважає, що під час розгляду справи знайшов підтвердження факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2 однією сімєю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та придбання в цей час та за спільні кошти квартири АДРЕСА_2.

В позові ОСОБА_2 просила встановити факт проживання однією сімєю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 до 18.11.2014 року, проте суд вважає необхідним встановлення цього факту до 17.11.2014 року, оскільки з 18.11.2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували вже у зареєстрованому шлюбі.

На підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги частково.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 31, 60, 61, 131, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сімєю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 21 серпня 2012 року по 17 листопада 2014 року.

Визнати квартиру, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, б. 12/21, кв. 46 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 5а, кв. 70 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено через Фрунзенський районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -