Ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції КушнірчукВ.В. неправомірними, визнання акту опису й арешту майна фіктивним документом, скасування постанови, заінтересовані особи: відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, ОСОБА_5, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною вище скаргою, у якій просив визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука В.В. при складенні акту опису й арешту майна та при винесенні постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні неправомірними, визнати акт опису й арешту майна фіктивним документом, скасувати постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, посилаючись на те, що державний виконавець порушив встановлену законом процедуру і порядок складання протоколу про арешт і опис майна, проведення інших дій, спрямованих на підготовку до реалізації його частки квартири.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 серпня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали та постановити нову ухвалу про задоволення його скарги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 22 жовтня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчуком В.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 09 жовтня 2015 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 40 685 грн грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля та 417 грн 60 коп. понесених судових витрат. Надано семиденний термін для добровільного виконання рішення.

27 жовтня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчуком В.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_3

У ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_3 отримує пенсію в Управлінні пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську.

Постанова від 27 жовтня 2015 року ВП № 49094130 була повернута Управлінням пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції без виконання (а. с. 32).

11 та 20 листопада 2015 року боржником подано заяву про відстрочку стягнення до сплати ним аліментних платежів (33 %) на двох дітей. Боржник вказав, що немає інших доходів, окрім пенсії.

20 листопада 2015 року державним виконавцем Кушнірчуком В.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що йому належать у межах суми звернення стягнення 40 685 грн, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику у межах суми боргу.

09 лютого 2016 року державним виконавцем Кушнірчуком В.В. складено акт опису та арешту майна 3/5 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності боржнику.

29 лютого 2016 року державним виконавцем Кушнірчуком В.В. винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що дії державного виконавця вчинені ним відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», акт опису й арешту квартири складено відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця, при цьому права заявника порушені не були.

Проте погодитися з висновками судів не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчуком В.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 09 жовтня 2015 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 40 685 грн грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля та 417 грн 60 коп. понесених судових витрат (а. с. 43).

У цей же день державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а. с. 37).

09 лютого 2016 року складено акт опису та арешту майна належних боржнику 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 (а. с. 4) та 29 лютого 2016 року винесена постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а. с. 8).

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник зазначав, що при проведенні опису й арешту належного йому на праві власності майна та при призначенні експерта були допущені порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, як свідчать матеріали справи, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції постанова від 22 жовтня 2015 року про відкриття виконавчого провадження не надсилалась на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі.

Крім того, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

За вимогами ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом України заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» для проведення виконавчих дій державний виконавець за необхідності залучає понятих, поліцейських, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії можуть провадитися за присутності понятих. Присутність понятих обов'язкова під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувана, яке має бути повернене йому в натурі; до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них; до будинків, квартир та інших приміщень, в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду; під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

Відповідно до п. п. «г» п. 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані: прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання.

Згідно з п. 4.2.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

Відповідно до п. 4.4.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі відсутності боржника виконання рішення може бути проведено без його участі за участю стягувача або його представника та двох понятих.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник зазначав, що державним виконавцем взагалі не було прийнято жодних заходів до залучення його під час складання акту опису та арешту його майна, акт складено не за місцем знаходження майна.

Крім того, сам державний виконавець не заперечував, що при складанні акту не відвідував спірну квартиру.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, зазначеним вище обставинам оцінки не надав, не звернув уваги на те, що державним виконавцем не було реально забезпечено право боржника брати участь при складанні акта опису та арешту його майна, що призвело до порушення прав останнього знати про вчинення виконавчих дій та брати участь у їх провадженні.

Крім того, у п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (ч. 5 ст. 52 Закону про виконавче провадження). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

Звертаючись зі скаргою, ОСОБА_3 посилався на те, що 02 березня 2016 року він подав у відділ державної виконавчої служби заяву, у якій просив вчиняти виконавчі дії щодо належної йому земельної частки (паю), однак дану заяву було відхилено державним виконавцем, незважаючи на те. що звернення стягнення може проводитися не лише на саму земельну ділянку, але й на доходи за використання земельного паю.

Посилаючись на те, що дії державного виконавця вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції вказаним обставинам також ніякої оцінки не надав.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, не врахувавши доводів апеляційної скарги, залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта