Справа № 363/1197/17 Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/3980/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 20 14.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Суханової Є.М.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

В с т а н о в и л а :

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом

Свої вимоги обгрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_2( батьком)

18 квітня 2008 року в простій письмовій формі укладено договір дарування , відповідно до якого у власність позивача передано 173 000 доларів США.

Крім того, договором передбачено умову, щодо передачі позивачем, на зберігання відповідачу( дарувальнику ) всієї суми коштів, з поверненням не пізніше 22 квітня 2008 року, а також організація нотаріального посвідчення договору та витрати, з цим пов'язані, покладені на відповідача.

Так, 22 квітня 2008 року відповідач повернув позивачу всю суму переданих на зберігання грошей. Цього ж дня, ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Однак, відповідач ухилився від виконання досягнутої домовленості, щодо нотаріального посвідчення договору від 18 квітня 2008 року, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позов . В апеляційній скарзі посилається на те , що судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи , що суд не взяв до уваги його пояснення та доводи , викладені в позові , і що він позбавлений можливості в інший спосіб захистити своє право .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_3

( дарувальник) та ОСОБА_2( обдарований) 18 квітня 2008 року в простій письмовій формі укладено договір дарування , відповідно до умов якого дарувальник передає безоплатно у власність обдарованому, а обдарований приймає в дар, грошові кошти у розмірі 173 000 доларів США

( а.с.5)

Крім того, договором ( п.6) передбачено умову, щодо передачі позивачем, на зберігання відповідачу( дарувальнику ) всієї суми коштів, з поверненням не пізніше 22 квітня 2008 року, а також організація нотаріального посвідчення договору та витрати, з цим пов'язані, покладені на відповідача.

Як зазначає сам позивач, 22 квітня 2008 року відповідач повернув йому всю суму переданих на зберігання грошей. Цього ж дня, ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Однак, відповідач ухилився від виконання досягнутої домовленості, щодо нотаріального посвідчення договору від 18 квітня 2008 року, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Враховуючи , що договір кредиту та договір іпотеки укладала ОСОБА_4, а не батьки малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутність прав третіх осіб на предмет іпотеки підтверджено умовами договору ( п. 12.7) , і відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог і порушення її права , тому суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, , колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обгрунтованим , підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 1 ст. 718 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Частиною 5 статті 719 ЦК України передбачено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Враховуючи те, що сума дарунку за спірним договором перевищувала п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, вказаний правочин на підставі ч. 5 ст. 719 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що визнання дійсним договору можливе лише за відсутності передбачених законом обмежень для його укладення та у разі наявних письмових доказів про узгодження сторонами всіх істотних умов договору, при цьому повинно мати місце ухилення однією зі сторін від нотаріального посвідчення договору.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вірним є висновок , що доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору дарування коштів у розмірі 173 000 доларів США у розумінні статті 58 ЦПК України позивач суду не надав , і посилання позивача в цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України

До апеляційної скарги доказів , які б свідчили , що відповідач ухилявся від оформлення договору дарування у 2008 році, а позивач йому пропонував вчинити дії по оформленню договору у нотаріуса , і протягом дев»яти років до подання позову , позивач не надав .

Відповідно до ч.5 ст. 300 ЦПК України визнання апеляційної скарги другою стороною враховується апеляційним судом у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів не бере до уваги клопотання ОСОБА_3 , в якому він не заперечує проти апеляційної скарги , вважає його безпідставним .

Враховуючи ,що відповідно до вимог закону ,позивач на надав доказів щодо порушення його права , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову задоволенні позову , і відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про судовий збір .

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Тому колегія суддів, перевіряючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 313 - 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2017 року - залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді