Провадження № 2/641/125/2017 Справа № 641/5558/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді - Григор'єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись з позовом до ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і виселення, а саме з: квартири АДРЕСА_1

В обґрунтування позову позивачі зазначили, щоОСОБА_2 та ОСОБА_5 належить на праві власності квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 жовтні 1995 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за реєстровим НОМЕР_1.

В квартирі також зареєстрована та проживає ОСОБА_3. Вона була зареєстрована в квартирі, як дружина ОСОБА_6.

Протягом останнього року ОСОБА_3 постійно влаштовувала сварки. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 поведінка відповідачки значно погіршилась. ОСОБА_7 неодноразово ображала нас, в тому числі нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою. В результаті, у ОСОБА_8, погіршився стан здоров'я, вона побоююся знаходитись з нею на одинці, оскільки вона агресивна. Проживати з ОСОБА_3 в одній квартирі неможливо.

ОСОБА_6, також вказує в позові, що не можу проживати в одній квартирі з відповідачкою, оскільки вона влаштовує сварки, провокує його на конфлікти.

І хоча, позивачі, є власниками квартири квартири АДРЕСА_1, користуватися своєю власністю не можуть через неправомірну поведінку ОСОБА_3, яка систематично порушує норми правил співжиття і робить неможливим для нас проживання з нею в одній квартирі.

З цих обставин позивачі звертались до міліції.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушувати його права або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідачка не є членом їх родини. Між ними склались неприязні стосунки через її неправомірну поведінку. Відповідачка протягом останнього року систематично порушує правила співжиття, робить неможливим проживання з нею в одній квартирі. Порушено право власності позивачів, а саме право користування належною їм квартирою. Замість спокійного проживання в належній їм квартирі, вони змушені постійно витрачати час і свої сили на з'ясування відносин з відповідачкою, звернення до поліції і суду стосовно неправомірної поведінки відповідачки. Слідством цього є порушення їх нормальних життєвих зв'язків, погіршення стану здоров'я.

Позивач по справі, ОСОБА_6, подав заяву, у якій йдеться про те, що він отримав заяву про реєстрацію місця проживання відповідачки, із якої вбачається, що він ніколи не давав згоди на реєстрацію відповідачки в належній йому квартирі.

Згідно ст. 150 ЖК України відповідачка повинна була отримати згоду власника на реєстрацію, про що в заяві про реєстрацію за місцем проживання він як власник повинен був поставити відповідну згоду . Така згода відсутня, а тому реєстрація відповідачки в належній йому квартирі, як він зазначає, є незаконною.

Позивач ОСОБА_6 та його представник у судовому засідання позовні вимоги підтримували в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили позовні вимоги задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, надавши заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка по справі, ОСОБА_9, та її представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, в обг'рунтування заперечень зазначили, що позов є необг'рунтованим, усе вказане в позові не відповідає дійсності, та у задоволенні позову має бути відмовлено з наступних підстав:

1.Позивачі у своєму позові вказують на те, що відповідачка по справі, начебто, проживаючи з колишнім чоловіком та свекрухою, влаштовує сварки, провокує на конфлікти, та взагалі погрожує фізичною розправою, зазначає, що навіть якщо і є якісь непорозуміння з співмешканцями, то вона як доросла людина, вирішує конфлікти мирним шляхом, без сварок, тим паче, вона як мати не може собі дозволити перед дитиною з кимось всаритися, чи як стверджують позивачі, проводити «неправомірну поведінку».

2.Також повідомляє, що ніяким чином не порушує правила співжиття, а навпаки в роки проживання з відповідачем, робила ремонт в квартирі, сплачувала за комунальні послуги, купувала меблі, техніку. Позивачі вказують на те, що начебто звертались до поліції, але це також не відповідає дійсності, оскільки позивачі жодних доказів з цього приводу не надали та вона жодного разу до адміністративної або іншої відповідальності не притягалась та й не могла бути притягнена, оскільки ніколи не вчиняла правопорушень.

3.Позивачі у своєму позові просять визнати її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, але відповідно до абз. 4 п. 11 Постанови пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Але позивачі не вказали та не надали доказів існування вказаних обставин у ст. 71 або ст. 107 ЖК України, таких обставин вважає не існує.

Відповідно до п. 17 Постанови пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження, або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцев роботи або проживання відповідача.

Виходячи з вище викладеного, хоче звернути увагу суду на те, що немає жодного підтвердження того, що вона систематично порушує норми співжиття, з нею ніякі державні органи чи правоохоронні органи не проводили бесід, а тому посилання на норми, які викладені у позові є безпідставними, та не мають ніяких підстав для виселення відповідачки.

4.Крім того, повідомляє про те, що існує заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова № 641/11759/15-ц, в якому вказано, що малолітня дитина, а саме ОСОБА_10, який є їх спільною дитиною з позивачем ОСОБА_6, після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір'ю - ОСОБА_11, а тому вважає, що виселення її з квартири буде стосуватись інтересів дитини.

Представник третьої особи в судове засідання з"явився, у своїх поясненнях спирався на те, щоб рішення було винесено в інтересах дитини.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.10.1995 року НОМЕР_1.

Згідно довідки КП Жилкомсервіс, дільниця № 24 від 12.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано місце проживання ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не є членом сім'ї позивачів, між позивачами та відповідачем склались неприязні стосунки, позивачка протягом останнього року систематично порушує правила співжиття, робить неможливим проживання з нею в одній квартирі, позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За клопотанням позивача ОСОБА_5 у справі були допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є сусідкою позивачів та відповідачки. Відповідачку по справі ОСОБА_3 вона знає приблизно сім років.

Зі слів позивачки по справі ОСОБА_2 їй відомо, що та не має свого місця в квартирі, не може нормально прийняти ванну, приготувати їжу.

Свідку відомо про те, що нещодавно в родині ОСОБА_2 відбулась сварка, викликали поліцію. Через що виникла сварка - їй не відомо.

Після цього ОСОБА_2 забрала швидка медична допомога до лікарні.

Також ОСОБА_2 їй розповідала про те, що вона вимушена жити за містом у будинку матері, а коли приїжджає до міста Харкова, то ночує у своєї сестри, оскільки не може знаходитись в одній квартирі з відповідачкою по справі.

Свідок ОСОБА_14 у судове засідання не зявилась у зв'язку з поганим самопочуттям. Поштою направила свої свідчення по справі, в яких пояснила, що вона є сусідкою позивачів та відповідачки по справі. Позивачів вона знає з 1989 року. Вона їх характеризує, як спокійних людей, які йдуть на контакт у спілкуванні з сусідами.

ОСОБА_3 знає приблизно з 2009 року. З нею не спілкується.

Їй відомо зі слів ОСОБА_6, що після реєстрації шлюбу відповідачка по справі почала керувати усіма в квартирі.

Також вона бачила, як 18.03.2017 р. ОСОБА_8 забрала до лікарні швидка допомога після чергової сварки. Викликали в цей день і два наряди поліції.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище показань свідків та матеріалів справи, суд дійшов висновку про доведеність факту створення перешкод позивачам по справі в користуванні своєю власністю.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 209, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Б. П. Григор'єв