Справа №303/4890/16-ц
Номер стат. звіту - 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом представника ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк - ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють вимоги на предмет спору ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про звернення стягнення,-

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють вимоги на предмет спору ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про звернення стягнення.

Представник позивача позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №К120-07/Ф від 12.09.2007 року ОСОБА_7 одержав кредит у розмірі 220 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,65% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.09.2012 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору позичальник зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання останнім взятих на себе за договором зобовязань у позичальника виникла заборгованість в розмірі 499 110,08 доларів США, що відповідно до Розпорядження НБУ від 29.07.2016 року становить 12 377 033,58 гривень. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором ПАТ КБ Приватбанк і ОСОБА_6, 19.09.2007 року уклали Договір іпотеки. Згідно Договору іпотеки ОСОБА_6 надав в іпотеку нерухоме майно: а саме: майстерню літери Б-Б, загальною площею 283,70 кв.м., котельня літера Г, майстерня літери В, споруди №1-2, мощення літери I-II. Дане обтяження 19.09.2007 року внесено до Державного реєстру іпотеки за №5688652. Вищезазначені обставини підтверджуються Кредитним договором, Договором іпотеки, іншими документами зазначеними в додатках до позову. У звязку з тим, що ОСОБА_7 належно не виконував взяті на себе договірні зобовязання у нього перед банком виникла заборгованість за кредитним договором. В ході здійснення моніторингу даного кредиту було встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду визнано за ОСОБА_8 право власності на предмет іпотеки, визнано договір іпотеки недійсним та зобовязано органи нотаріату зняти заборони на іпотечне майно. Згодом на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05.07.2012 року рішення Мукачівського районного суду від 29.09.2010 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено. Їх права як іпотекодержателя було відновлено з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який було виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. А отже, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Так як, у період чинності зазначеного вище рішення суду, спірний предмет іпотеки було реалізовано відповідачеві та на даний час предмет іпотеки, а саме: майстерня літери Б-Б, загальною площею 283,70 кв.м., котельня літера Г, майстерня літери В, споруди №1-2, мощення літери I-II, що знаходяться за адресою: м.Мукачево, вул.Дулішковича, буд.30 є власністю відповідача ОСОБА_5. А у звязку з переходом права власності до відповідача від попередніх іпотекодавців, та з урахуванням положення ст.23 ЗУ Про іпотеку, якою передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, і тому відповідач стала іпотекодавцем вищезазначеного предмету іпотеки, а саме: майстерні літери Б-Б, загальною площею 283,70 кв.м., котельні літера Г, майстерні літери В, споруди №1-2, мощення літери I-II, що знаходяться за адресою: м.Мукачево, вул.Дулішковича, буд.30, в звязку з чим ПАТ КБ Приватбанк має право звернути стягнення на вищезазначений предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_7 по Кредитному договору №К120-07/Ф від 12.09.2007 року.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЗУ Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Представник позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк - ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила суд задоволити його з підстав зазначених в позові та пояснила суду, що на даний час борг не погашено та у звязку з цим позивач має право задоволити свої вимоги за рахунок майна, яке було передано в іпотеку.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що позов не підлягає до задоволення, оскільки представник позивача пропустив строк позовної давності звернення до суду з позовом, про що надав суду заяву про застосування строку позовної давності.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 в судове засідання також не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_9 в судовому засіданні 01.02.2017 року позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що відповідач ОСОБА_5 придбала у 2012 році майновий комплекс на підставі Договору купівлі-продажу від ОСОБА_10, який був іпотекодержателем і став власником майна за рішенням суду.

Суд перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що 12.09.2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_7 було укладено Кредитний договір №К120-07/Ф у відповідності до якого ПАТ КБ Приватбанк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12.09.2007 року по 11.09.2012 року, у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 220 000 доларів США.

Встановлено, що 19.09.2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та ПП ОСОБА_6 було укладено Договір іпотеки у відповідності до якого останній виступив майновим поручителем по зобовязаннях ОСОБА_7 перед банком.

У відповідності до п.33.3 Договору іпотеки у забезпечення виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майна, а саме: майстерню літери Б-Б, загальною площею 283,70 кв.м., котельня літера Г, майстерня літери В, споруди №1-2, мощення літери I-II, що знаходиться за адресою: м.Мукачево, вул.Дулішковича, буд.30.

Відповідно до рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області від 05.07.2012 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29.09.2010 року було скасовано, в позові ОСОБА_8 відмовлено.

У відповідності до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02.09.2011 року за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про визнання права власності, позов було задоволено та визнано за ОСОБА_10 право власності на належні ОСОБА_11 комплекс по вул.Дулішковича, 30 в м.Мукачево та на земельну ділянку по вул.Дулішковича, 30 в м.Мукачево.

Відповідно до Договору купівлі-продажу комплексу разом із земельною ділянкою від 25.09.2012 року комплекс та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: м.Мукачево, вул.Дулішковича, буд.30. було продано ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покупцю ОСОБА_5. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин

справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЗУ Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЗУ Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до вимог ст.23 ЗУ Про іпотеку у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

В свою чергу, ст.256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Згідно з ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, суд зобовязаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Представник відповідача заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити з цих підстав у позові.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У відповідності до п.7.1. Кредитного договору №К120-07/Ф від 12.09.2007 року ПАТ КБ Приватбанк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12.09.2007 року по 11.09.2012 року, у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 220 000 доларів США.

Відповідно до п.28 Договору іпотеки від 19.09.2007 року, термін дії цього договору визначено до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

З приводу цього слід зауважити наступне. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, як вже було згадано, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). При цьому сама по собі умова договору іпотеки про дію іпотеки до повного виконання зобовязань за кредитним договором не може розглядатися як встановлення строку дії іпотеки, так як це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Як уже зазначалося вище, банк зобовязувався надати позичальнику кошти на строк до 11 вересня 2012 року. Таким чином, строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, сплив 11.09.2015 року. Представник позивача в свою чергу звернувся до суду з позовом тільки 17.08.2016 року, що в свою чергу свідчить про те, що представник банку звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт того, що представник ПАТ КБ Приватбанк - ОСОБА_4 звернулася до суду за захистом порушеного права з пропущенням встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60-66, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 251, 253, 256, 257, 261, 267, 526, 527, 530 ЦК України, ст.ст. 23, 33, 37, 39 ЗУ Про іпотеку, суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк - ОСОБА_4 щодо звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості в розмірі 499 110,08 доларів США, що відповідно до розпорядження НБУ від 29.07.2016 року про встановлення офіційних курсів гривні 24,79 становить 12 377 033,58 гривень за Кредитним договором №К120-07/Ф від 12.09.2007 року на майстерню літери Б-Б, загальною площею 283,70 кв.м., котельню літера Г, майстерню літери В, споруди №1-2, мощення літери I-II шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ОСОБА_3 акціонерним товариством комерційного банку Приватбанк з укладенням від свого імені Договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрації правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ Приватбанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір