Справа № 275/76/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 квітня 2017 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

при секретарі Марієвській Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового приміщення - домоволодіння № АДРЕСА_1. У вказаному домоволодінні зареєстрований її колишній зять ОСОБА_2, відповідач по справі. З 15 жовтня 2015 року ОСОБА_2 не мешкає у вказаному житловому приміщенні та до нього не з'являється. При цьому наявність зареєстрованого в будинку відповідача, який в ньому фактично не проживає, перешкоджає їй в користуванні житловим приміщенням, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні платежі з урахуванням зареєстрованого в домоволодінні відповідача. Вважає, що відповідач, не проживаючи у належному їй будинку більше року, втратив право користування ним на підставі ст. 405 ЦК України. У зв'язку з чим просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, яку просила задовольнити. Проти заочного розгляду даної цивільної справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошенням у пресі, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та свідків, суд вважає, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Так, судом встановлено, що позивач є власником житлового приміщення - домоволодіння № АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 13.07.1984 року та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.1984 року (а.с. 40-42).

З довідок, виданих виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області 10.10.2016 року за № 3505 та № 3506, вбачається, що відповідач ОСОБА_2, зять позивача ОСОБА_1, зареєстрований, однак не проживає в будинку по АДРЕСА_1, з 15.10.2015р. (а.с. 11, 12).

Також факт не проживання відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації в будинку АДРЕСА_1 підтверджується актами про не проживання особи від 12.11.2015 року, від 27.01.2015 року, від 18.07.2016 року, від 12.12.2016 року (а.с. 7-10) та поясненнями допитаних судом свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтвердили, що відповідач у жовтні 2015 року залишив спірний будинок, забравши всі свої речі, та більше в ньому не з'являвся. При цьому перешкод у користування вказаним будинком йому ніхто не чинив.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є власником домоволодіння АДРЕСА_1, у ньому не проживає більше року, витрати, пов'язані з утриманням вказаного майна, не несе.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач без поважної причини не проживає за місцем своєї реєстрації понад рік, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, ст. 405 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, у 10-ти денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення постановлено у нарадчій кімнаті.

СУДДЯ О.С. Данилюк