МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 521/5980/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М., дослідивши матеріали заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк»про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

У квітні 2017р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»(далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 10 травня 2017р. було відкрито провадження по справі(а.с.46).

Разом із позовною заявою, позивачем надано до суду заяву про забезпечення позову, якою останній просив суд в якості забезпечення позову накласти арешт на нежитлове приміщення, загальною площею 38,0 кв.м., яке розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 73, корпус 1, приміщення 2, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав «Приват Банк» щодо повернення кредитних коштів, а також ускладнити та зробити неможливим виконання рішення суду, у разі відчуження спірного майна відповідачем у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення.

Згідно ст. 152 УПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України вбачається, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

При цьому, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що на даний час між сторонами по справі існує спір з приводу стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 68487,12грн.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення, загальною площею 38,0 кв.м., яке розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 73, корпус 1, приміщення 2, належить ОСОБА_2 на підставі договору про інвестування №5/1А від 17.12.2008року, акту приймання-передачі нерухомого майна №2 від 14 жовтня 2015року (а.с.6).

Суд вважає, що відчуження зазначеного нерухомого майна відповідачкою на власний розсуд, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, у разі задоволення позовних вимог позивача, а заявлена позивачем заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на зазначене майно є співмірною заявленим позивачем вимогам.

Арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання судового рішення і може полягати, у тому числі, шляхом винесення державним виконавцем постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження (ст.ст.17 ч.1 п.2, ст..57 ч.ч.1,2 п. 3 Закону України « Про виконавче провадження»).

Накладення арешту на майно й оголошення заборони на його відчуження є підставою для проведення державної реєстрації обмежень прав на спірне нерухоме майно шляхом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна (ст.ст.4,5,19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Оскільки накладення арешту на спірне нерухоме майно є достатнім видом для забезпечення позовних вимог у даній справі, крім того, арешт є також складовою обтяження у вигляді заборони на відчуження обєкту нерухомості, забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, є зайвим.

З урахуванням даних обставин, суд прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на нежитлове приміщення, загальною площею 38,0 кв.м., яке розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 73, корпус 1, приміщення 2, що належить на праві власності ОСОБА_2, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Що стосується інших вимог заяви, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

ухвалила:

Заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк»про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Накласти арешт на нежитлове приміщення, загальною площею 38,0 кв.м., яке розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 73, корпус 1, приміщення 2, що належить на праві власності ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради для виконання, та сторонам у справі для відома та виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: О.М. Сегеда