Справа № 589/4729/16-ц
Провадження № 2/589/238/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Курбанової А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Нагорної Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальний сервісний центр № 5945 Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області про визнання правочинів недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Шосткинського міськрайонного суду з зазначеним позовом (згодом уточненим), мотивуючи свої вимоги тим, що з 13 лютого 2010 року по 06 жовтня 2016 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2 В 2012 році за спільні кошти ними було придбано автомобіль VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску, а в 2013 році - автомобіль VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номерний знак НОМЕР_2, 2009 року випуску. Хоча вказані автомобілі і були зареєстровані в Шосткинському МРЕО на ОСОБА_2, однак згідно ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. 04 серпня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя. В ході розгляду цивільної справи було з'ясовано, що 01 липня 2016 року ОСОБА_2 відчужив зазначені автомобілі на користь своєї рідної сестри - ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу транспортних засобів, посвідчених Територіальним сервісним центром № 5945.

Оскільки позивач, як співвласник майна, ні усної, ні письмової згоди на відчуження автомобілів не надавала, вона просить визнати недійсними:

- договір купівлі продажу автомобіля VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску, укладений 01 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

- договір купівлі продажу автомобіля VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номерний знак НОМЕР_2, 2009 року випуску, укладений 01 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надходило.

Суд, дослідивши докази по справі, прийшов до наступного:

Згідно зі свідоцтвом про шлюб 13 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Шостка було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_6». (а.с. 12)

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 06 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 було розірвано. (а.с. 14)

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2012 ОСОБА_2 придбав та зареєстрував на своє ім'я автомобіль VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номерний знак НОМЕР_2, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, а 15.06.2012 - автомобіль VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_4. ( а.с. 9-10, 49, 53)

Тобто, вказаним підтверджується придбання спірних автомобілів під час перебування сторін у шлюбі.

Згідно з договором купівлі- продажу транспортного засобу № 689/1/5945/2016 від 01 липня 2016 року ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність автомобіль VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номер кузова (шасі) НОМЕР_3, 2009 року випуску, сплативши обумовлену ціну - 5 тисяч грн. (а.с. 47).

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 688/1/5945/2016 від 01 липня 2016 року ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність автомобіль VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номер кузова (шасі) НОМЕР_4, 2007 року випуску, сплативши обумовлену ціну - 5 тисяч грн. (а.с. 51).

Вказані договори оформлені та підписані сторонами договорів в Сервісному центрі МВС в присутності адміністратора центру.

В той же день: 01.07.2016, на підставі заяв ОСОБА_3 була здійснена реєстрація транспортних засобів за останньою з наданням права користування спірними автомобілями ОСОБА_2 (а.с. 9-10, 46, 50)

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Аналогічні положення закріплені ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦК України.

Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22.02.2017р. справі № 6-17цс17.

Дослідженими доказами підтверджено, що спірні автомобілі були придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу, отже були спільною сумісною власністю останніх.

Зазначені автомобілі безумовно є цінним майном, що не потребує окремого доказування, а отже на їх відчуження мала бути надана згода іншого з подружжя у письмовій формі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач згоди на відчуження вказаних автомобілів не надавала та взагалі не була обізнана про продаж спірних транспортних засобів. В свою чергу, відповідачі при укладанні оспорюваних угод діяли недобросовісно. Так, судом встановлено, що покупець ОСОБА_3, будучи рідною сестрою ОСОБА_2, безперечно знала, що придбані нею автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, і що ОСОБА_2, відчужуючи їх, не отримав згоди на це другого з подружжя - позивача у справі. Вказане не заперечується і відповідачами по справі, які визнали позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 1378 грн (а.с. 1-3), в дольовому порядку по 689 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 76, 174, 176, 206, 258-259, 265-266 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 688/1/5945/2016 від 01 липня 2016 року транспортного засобу: автомобіля VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номер кузова НОМЕР_4, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 689/1/5945/2016 від 01 липня 2016 року транспортного засобу: автомобіля VOLKSWAGEN Т5 /Transporter/, номер кузова НОМЕР_3, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в дольовому порядку сплачений нею судовий збір по 689 грн. 00 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.12.2017р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова