Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/4361/16-ц
Провадження №: 2/332/211/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді Безлер Л.В
при секретарі Жечевій А.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що він від шлюбу з ОСОБА_3 , який на даний час розірваний, має трьох неповнолітніх дітей : сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі №332/3082/14-ц від 06.08.2014 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі ? частини усіх видів доходів щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2014 року. Окрім того, рішенням Заводського районного суду у справі №332/3035/16-ц від 27.10.2016 року з нього стягнуто на користь непрацездатних батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 аліменти у розмірі по 1/6 частини усіх видів доходів щомісячно кожному, починаючи з 06.09.2016 року і довічно. Таким чином, на сьогоднішній день з нього стягуються аліменти всього у розмірі 82% всіх доходів, що не відповідає вимогам п.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до яких загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п`ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими листами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Також, позивач зазначає, що він не має у власності автомобіля, будинку чи земельної ділянки, а лише засоби для щоденного проживання. Отже, вважає, що з урахуванням необхідності врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з урахуванням дуже скрутного матеріального стану, просить суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням суду від 06.08.2014 року, на утримання трьох неповнолітніх дітей з ? частини на 1/6 частину усіх видів його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що аліменти на трьох дітей сплачує за виконавчим листом, відповідно до якого відрахування проводяться із його пенсії в розмірі близько 1100 грн., що складає ? від її загального щомісячного розміру. При цьому, він офіційно працює у Військовій частині НОМЕР_1 , куди виконавчий лист для стягнення з нього аліментів не надавав. Однак, він перераховує добровільно на картковий рахунок старшого сина ОСОБА_6 періодично суми в розмірі від 1000грн. до 3000 грн. щомісячно. Його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають окрім нього ще двох повнолітніх дітей, проте з позовом про стягнення аліментів на свою користь звернулися лише до нього. При цьому пояснив, що визнавав у повному обсязі позовні вимоги до нього з боку батьків в розмірі по 1/6 частині його доходу на кожного щомісячно та відповідне рішення суду від 27.10.2016 року не оскаржував. З даним позовом звернувся 27.12.2016 року, оскільки має скрутне матеріальне становище, кредитні зобов`язання, сплачує комунальні послуги.
Представник позивача ОСОБА_2 , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та додатково зазначила, що позивач ОСОБА_1 є працюючим пенсіонером, джерелами його доходу є пенсія та заробітна плата.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. Про день та час слухання справи була повідомлена вчасно та в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надала письмові заперечення, відповідно до яких вона категорично заперечує проти вимог позивача з наступних підстав. Вона з трьома дітьми вимушена була після розлучення поїхати з міста Запоріжжя та на даний час проживає в будинку, який їй не належить, самостійно сплачує комунальні послуги, сплачує додаткові витрати на дітей гуртки, ДЮСШ, гімназію, школу. Крім того, на протязі року діти неодноразово хворіли, що потягло значних витрат на лікування. Їй відомо, що позивач ОСОБА_1 протягом 2015-2016 років був офіційно працевлаштований, але свідомо приховав цю інформацію від ВДВС, де знаходиться на виконанні виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання дітей і не сплачує встановлений судом розмір аліментів, а саме ? частину від усіх видів доходу. Також вважає, що батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_9 навмисно подали до суду позови про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь аліментів, оскільки батько офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід. Крім того, батьки позивача мають ще двох повнолітніх дітей ОСОБА_10 1971 року народження та ОСОБА_11 1984 року народження, які також мають можливість забезпечувати своїх батьків. Зазначає, що батьки позивача мешкають у квартирі, яка є спільною власністю її та колишнього чоловіка ОСОБА_1 . Також, в заяві вказала, що не заперечує проти розгляду справи у її відсутність, оскільки не має можливості приїхати до Запоріжжя (а.с.75,76)
Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились. Про день та час слухання справи були повідомлені вчасно та належним чином. Через канцелярію суду надійшли заяви окремо від кожного з проханням слухати справу у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують, вважають його обґрунтованим.(а.с.50,52)
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Положеннями ч.1 ст. 201 Сімейного Кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.03.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них.
Отже, стаття 192 СК України передбачає можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Але, в розумінні зазначеної норми матеріального права, ці зміни, повинні настати вже після ухвалення судом рішення щодо стягнення аліментів.
Положеннями ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, згідно з рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі №332/3082/14-ц від 06.08.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ? частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2014 року і до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття (а.с.5).
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі №332/3035/16-ц від 27.10.2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 06.09.2016 року і довічно; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання батька у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 16.09.2016 року і довічно (а.с.6).

Відповідно до мотивувальної частини вищевказаного рішення та пояснень позивача, останній визнавав заявлені батьками позовні вимоги у повному обсязі та рішення суду від 27.10.2016 року не оскаржував.

Відповідно до довідки про отриманий відповідачкою ОСОБА_3 дохід за період липень-грудень 2016 року, виданої Філією ЗОУ АТ «Ощадбанк», розмір її доходу за вказаний період складає 23063,17грн. (а.с.80).

Згідно з довідкою Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 за період липень 2016 січень 2017 року отримала аліменти у загальному розмірі 5252,31грн., що були стягнуті з ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом №332/3082, виданим Заводським районним судом м. Запоріжжя, на утримання трьох неповнолітніх дітей (а.с.79).

Відповідно до інформації від 24.04.2017 року, наданої на запит суду Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, дохід ОСОБА_1 за період липень грудень 2016 року, отриманий від Військової Частини НОМЕР_1 , складає 52562,24 грн. (а.с.113-114).

За аналогічною інформацією ГУ ДФС у Запорізькій області, що надійшла до суду 11.07.2017 року, дохід позивача за І квартал 2017 року, отриманий з ВЧ НОМЕР_1 , становить 33466,05 грн. (а.с.144-145).

Таким чином, судом установлено, що дохід ОСОБА_3 щомісяця складається з її середньої заробітної плати близько 3843,00грн. та аліментів у розмірі 750,33грн., а всього 4593,33грн. Дохід ОСОБА_1 , щомісячно складає близько 9323,00грн. заробітної плати (з урахуванням сплати податків), та суми пенсійних виплат, з яких він сплачує ? частину на користь відповідачки на утримання дітей в розмірі близько 750,33 грн., тобто усього близько 10073,33 грн.
Отже, дохід позивача значно перевищує дохід відповідачки, з якою проживають троє неповнолітніх дітей.
Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII (789-12) від 27/02/1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, частиною 2 ст.182 СК України (із змінами, внесеними ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №2037-VІІІ) установлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, станом на сьогодні законодавцем підвищено мінімальний розмір аліментів на дитину з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня 2017 року складає 1777 гривень.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено належними та допустимими доказами, як на час ухвалення судом рішення 06.08.2014 року, так станом і на теперішній час, позивач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований і отримує стабільний дохід у виді заробітної плати, що складає близько 9323,00грн. щомісяця, також отримує пенсію МВС. Доказів укладення ним повторного шлюбу суду не надано.

Отже, сімейний стан позивача, також як і його матеріальний стан, ніяким чином не змінилися після визначення аліментів у розмірі 1/2 частини його доходу за вищевказаним рішенням суду на утримання трьох неповнолітніх дітей.

Доводи представника позивача щодо добровільного, не за виконавчим листом, перерахування останнім за період з грудня 2016 року по липень 2017 року відповідачці та на картковий рахунок неповнолітнього сина ОСОБА_6 грошових коштів у загальному розмірі 9400 гривень, тобто в середньому 1175,00 грн. щомісячно, не є підставою для зменшення розміру аліментів, встановленого рішенням суду від 06.08.2014 року (а.с.153-157).

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що на теперішній час з нього стягуються аліменти на утримання батьків у розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів на кожного за рішенням суду від 27.10.2016 року, на думку суду, також не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, відповідний позов ОСОБА_1 визнавався у повному обсязі та вказане рішення суду про стягнення аліментів на утримання батьків ним не оскаржувалось, батьки є пенсіонерами та отримують пенсії.

Належних доказів стосовно погіршення стану здоров`я позивача після ухвалення судом рішення щодо визначення розміру аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей, суду також не було надано.

Відповідно до інформації, наданої адресно-довідковим сектором Державної міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_3 з 2016 року значиться зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12). Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06.08.2014 року установлено, що неповнолітні діти ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проживають разом із матір`ю, що позивачем не заперечується.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації №15879100 від 11.09.2007 року ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають у спільній частковій власності квартиру АДРЕСА_2 , кожний по ? частини(а.с.95).

Таким чином, судом установлено та підтверджено допустимими та належними доказами, що позивач ОСОБА_1 має у приватній власності нерухомість ? частину квартири АДРЕСА_2 , що є обставиною, яку суд враховує при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України.

Згідно з п. 3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними та допустимим доказами, що розмір відрахувань із пенсії ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей за рішенням суду від 06.08.2014 року не перевищує 70 відсотків його доходу. Крім того, сума стягнутих аліментів у розмірі близько 750,33грн. щомісячно не є ? частиною від доходу позивача, який окрім пенсії отримує заробітну плату близько 9323,00грн. щомісячно за місцем роботи - ВЧ НОМЕР_1 . Даний факт підтверджує доводи відповідачки ОСОБА_3 про неповідомлення ОСОБА_1 . Вознесенівському відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області інформації про його місце роботи, що є порушенням п.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження».

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даної справи суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Згідно рішення ЄСПЛ від 22.03.2012 ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) проти Російської Федерації (скарга № 30078/06), «Європейський Суд також нагадує, що досягнення гендерної рівності у даний час є головною метою країн - учасників Ради Європи, і лише особливо важливі причини можуть слугувати тому, щоб відмінність у ставленні могло вважатися сумісним із Конвенцією. Зокрема, посилання на традиції, загальні правила або переважаючу суспільну думку в окремій державі є недостатніми для виправдання відмінності у ставленні за ознакою статі (п.127). Що стосується доводу про особливу соціальну роль жінок у вихованні дітей, європейський Суд зазначає, що у справі "Петровіц проти Австрії" він вказував на поступову еволюції суспільства в сторону більш рівного розподілу обов`язків чоловіків і жінок по вихованню дітей (п.139).

Враховуючи вищезазначене, вимоги ст. 213 ЦПК України, згідно з якою рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, виходячи з принципу розумності та справедливості, беручи до уваги те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів зміни його сімейного та матеріального становища, також стану його здоров`я, враховуючи розмір заробітної плати позивача, із метою забезпечення рівності сторін по забезпеченню дітей, недопущення дискримінації відповідача та перекладання на неї усього тягаря матеріального утримання трьох неповнолітніх дітей, а разом з тим враховуючи також те, що зменшення розміру аліментів зменшить розумні матеріальні потреби дітей, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

При вирішенні спору по суті, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вище викладеного, та аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 не надав суду достатніх належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому у задоволені його позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212,213-215,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 08.08.2017 року. Повний текст рішення виготовлено протягом п`яти днів.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Л.В.Безлер