справа № 361/8936/15-ц
провадження № 2/361/57/17
13 квітня 2017 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1,
за участю секретарів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Також 26 вересня 2008 року у забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_4 (далі Поручитель) був укладений договір поруки № КІВ3/17/РІ, відповідно до умов якого останній зобовязався відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_5 своїх зобовязань за вказаним вище кредитним договором.
Крім цієї суми заборгованості, відповідно до умов договору на користь Банку підлягають стягненню ще й штрафи: 250 грн. фіксована частина і 9733 грн. 39 коп. процентна складова.
Просило стягнути солідарно із ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № КІВ3/17 від 26 вересня 2008 року в загальному розмірі 204651 грн. 27 коп.
У ході розгляду цієї цивільної справи зясувалося, що 26 вересня 2008 року кредитний договір № КІВ3/17 був укладений між ПАТ КБ ПриватБанк і фізичною-особою підприємцем ОСОБА_5
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2016 року провадження у даній цивільній справі в частині заявлених ПАТ КБ ПриватБанк вимог до фізичної-особи підприємця ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа в цій частині розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягає.
Представник позивача ОСОБА_6 у суді позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № КІВ3/17 від 26 вересня 2008 року в розмірі 204651 грн. 27 коп.
Відповідач ОСОБА_4 повторно у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила.
У поданих до суду письмових запереченнях на позов ОСОБА_4 зазначав, що позов він не визнає, просив суд у задоволенні позовних вимог Банку відмовити повністю у звязку із припиненням строку дії поруки (а. с. 95-97).
Згідно із ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Згідно із п. 1.3 кредитного договору термін повернення кредиту, процентів і винагороди відповідно до графіка погашення визначено до 17 жовтня 2011 року.
За умовами п. п. 4.1, 4.3 кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 25,5 % річних, а при порушенні зобовязань по погашенню кредиту в розмірі 56 % річних.
Відповідно до умов кредитного договору Позичальник зобовязувалася належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом і винагороду.
Згідно із п. 6.1 кредитного договору при порушенні зобовязань за кредитним договором Позичальник сплачує Банку неустойку за кожний випадок порушення в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але більше подвійної облікової ставки Національного банку України.
У п. п. 6.2, 6.3 кредитного договору передбачено сплату Позичальником Банку штрафів.
Крім вказаного кредитного договору, 26 вересня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк і відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № КІВ3/17/РІ.
За змістом п. п. 1, 2, 4 договору поруки ОСОБА_4 зобовязувався відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором. Поручитель і Позичальник відповідають перед Банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2012 року на користь ПАТ КБ ПриватБанк солідарно із ОСОБА_5 і ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором станом на 03 жовтня 2011 року в розмірі 71550 грн. 40 коп., з яких: 34833 грн. 38 коп. заборгованість за кредитом, 25216 грн. 28 коп. заборгованість по процентам, 7885 грн. 48 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, 250 грн. штраф (фіксована частина) та 3395 грн. 26 коп. штраф (процентна складова).

З наведеного вбачається, що вказаним рішенням суду на користь ПАТ КБ ПриватБанк стягнуто всю заборгованість за кредитом, а також заборгованість по процентам, пеню і штрафи станом на 03 жовтня 2011 року.

Відповідно до заявлених вимог Банк просив стягнути із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № КІВ3/17 від 26 вересня 2008 року станом на 07 грудня 2015 року в розмірі 194667 грн. 88 коп., яка визначена як різниця між заборгованістю на вказану дату і заборгованістю станом на 03 жовтня 2011 року, стягнутою уже за рішенням суду від 27 червня 2012 року, та штрафи в розмірі 250 грн. і 9733 грн. 39 коп., всього 204651 грн. 27 коп.

Із чого конкретно складається зазначена сума заборгованості за кредитним договором станом на 07 грудня 2015 року в розмірі 194667 грн. 88 коп. у позовній заяві не наведено.

Представник позивача ОСОБА_6 у суді пояснив, що до складу вказаної суми заборгованості включаються проценти за користування кредитом і пеня за період з 03 жовтня 2011 року по 07 грудня 2015 року. Також він зазначив, що згідно із п. 6.4 кредитного договору нарахування неустойки за кожний випадок порушення здійснюється протягом 3 (трьох) років від дня коли зобовязання повинно було бути виконане Позичальником.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 1 ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Верховний Суд України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 висловив правову позицію та вказав на те, що, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із п. 11 договору поруки № КІВ3/17/РІ від 26 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_4, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

У п. 12 цього договору поруки визначено, що сторони дійшли згоди, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 3 (три) роки.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що після ухвалення судом 27 червня 2012 року рішення про стягнення солідарно із Позичальника і Поручителя заборгованості за кредитним договором № КІВ3/17 від 26 вересня 2008 року будь-які платежі на виконання зобовязань за цим договором не вносилися.

За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Такий же строк (три роки) звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права визначений у п. 12 договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

До суду з даним позовом ПАТ КБ ПриватБанк звернулося лише у грудні 2015 року, тобто з пропуском позовної давності.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

У ч. 1 ст. 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Із договору поруки вбачається, що у ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова п. 11 договору поруки про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч. 1 ст. 251 і ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 за позовом ПАТ КБ ПриватБанк висловив правову позицію та зазначив, що непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до відповідача ОСОБА_4 як поручителя про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, у звязку із припиненням права Банку на задоволення своїх вимог за рахунок Поручителя.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 169, 209, 212 215, 224, 226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дутчак І. М.