Справа № 683/2728/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Віхерко Н.О.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 і просить встановити факт проживання її та відповідача однієї сім»єю без реєстрації шлюбу з листопада 2003 року по вересень 2016 року; визнати об»єктом спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеного будинковолодіння.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з осені 2003 року почала проживати з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Вказує, що між ними склались усталені відносини, притаманні подружжю, вони мали спільний бюджет, спільно заробляли кошти та користувались ними. У квітні 2004 року вони разом поїхали до Польщі на заробітки, оскільки хотіли придбати будинок. 29 вересня 2004 року вони повернулись із заробіток у с. Веснянка, де проживали в будинку її батьків. 20 грудня 2004 року за спільно зароблені кошти вони купили житловий будинок у тому ж селі по АДРЕСА_1, оформивши договір купівлі-продажу на ОСОБА_4, а навесні 2005 року поселились у ньому. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5.

На даний час вони припинили спільне проживання й оскільки відповідач заперечує її право на житловий будинок, тому просить вирішити спір в судовому порядку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Віхерко Н.О. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять позов задоволити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з»явився, надавши повноваження на представництво своїх інтересів представнику за довіреністю ОСОБА_3 Однак, у своїх письмових запереченнях проти позову ОСОБА_4 вказав, що з позивачкою почав проживати однією сім»єю лише з червня 2005 року. До того часу в будинку батьків позивачки він ніколи не проживав, оскільки вони не дозволяли їм зустрічатись. Вказує, що дійсно у квітні 2004 року допоміг ОСОБА_1 працевлаштуватись у Польщі, однак вони працювали у різних населених пунктах й спільно не проживали.

У листопаді 2004 року у нього вже було достатньо власних коштів й він купив спірний будинок, після чого знову поїхав на заробітки, зробив ремонт у одній кімнаті та переїхав у будинок. В той час позивачка йому пожалілась на напружені відносини з батьком й оскільки вона йому подобалась, він запропонував їй переїхати до нього.

З того часу вони почали проживати як одна сім»я, а у 2007 році у них народився син ОСОБА_5. Вказує, що стосунки тривали до травня 2016 року.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про утворення особами сім'ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім'ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення ст.74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (ст.256 ЦПК України).

Згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісною власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до роз»ясень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно з вимогами частин 1 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, вирішуючи питання про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має з'ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту, взаємних прав та обов'язків.

Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім'єю залежить від їх встановлення та доведеності.

У своїх письмових запереченнях ОСОБА_4, а також його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні визнали факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у період з 01 червня 2005 року по 01 травня 2016 року, а тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають.

Вказуючи, що проживання з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу мало місце з листопада 2003 року, ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог надала лише довідку виконкому Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №838 від 26 вересня 2016 року, про те, що вона та син зареєстровані разом із відповідачем у будинку АДРЕСА_1, а також посилалась на покази свідків.

Разом з тим, свідок ОСОБА_6 є близькою подругою ОСОБА_1 й у 2003 році їй було всього 13 років, а свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є батьками позивачки, тому суд вважає їх зацікавленими особами у вирішенні спору та критично оцінює її показання про те, що сторони почали проживати як сім»я після закінчення ОСОБА_1 школи.

Показання свідка ОСОБА_9 не є такими, що підтверджують факт спільного проживання сторін однією сім'єю, оскільки зводяться до того, що він, як сусід батьків ОСОБА_1, бачив, як ОСОБА_4 за півроку до того, як вони з ОСОБА_1 виїхали до Польщі на заробітки, часто виходив від батьків ОСОБА_1

Показання інших свідківв : ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зводяться до того, що сторони проживали як одна сім»я, вели спільне господарство та мали спільний побут після того як ОСОБА_1 переїхала в будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Що стосується реєстрації позивачки у будинку АДРЕСА_1 Старокостянтинівського району Хмельницької області, то вбачається, що вона була зареєстрована у будинку з ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією заяви ОСОБА_4 від 17.07.2007 року, адресованої сільському голові Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про надання згоди на реєстрацію ОСОБА_1 в спірному будинковолодінні.

Згідно з вимогами статей 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою не було представлено суду належних доказів на підтвердження факту проживання з відповідачем однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з листопада 2003 року по 01 червня 2005 року, зокрема наявності усталених відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також наявності єдиного бюджету у цей період.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 не доведено факту її проживання з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2003 року по 01 червня 2005 року, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, враховуючи визнання відповідачем факту спільного проживання з позивачкою однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 01 червня 2005 року по 01 травня 2016 року, суд вважає за можливе задовольнити позов у цій частині та встановити факт проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу у вищевказаний період.

Судом також встановлено, що 20 грудня 2004 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Лавутою Т.О. (зареєстровано в реєстрі за №3878), придбав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

За правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня

2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Зазначені положення відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08 червня 2016 року №6-2253цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Оскільки спірний будинок був придбаний ОСОБА_4 раніше, а ніж він почав проживати однією сім»єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1, й остання не довела, що ця нерухомість була придбана в результаті її та відповідача спільної праці та за спільні грошові кошти, тому спірний будинок не є об»єктом спільної сумісної власності сторін й не підлягає поділу.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання об»єктом спільної сумісної власності житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а також визнання за нею права власності на 1/2 частину вищезазначеного будинковолодіння, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57- 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Встановити факт приживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1 червня 2005 року по 1 травня 2016 року.

В позові решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя