Справа № 161/1264/17 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/548/17 Категорія: 81 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, за апеляційною скаргою заявника на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 16 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16.03.2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою його скаргу задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у визнанні неправомірними дій заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі Другий ВДВС ЛМУЮ) ОСОБА_3, які полягають у винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2016 року та її скасування скасувати, з ухваленням в цій частині нової ухвали про задоволення скарги, виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження діяв у повній відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а тому його дії, які полягають у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2016 року та про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2016 року, є правомірними, у звязку з чим передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Однак повністю погодитись з такими висновками місцевого суду не можна, оскільки вони не відповідають встановленим в справі обставинам та не узгоджуються з вимогами закону.

Так судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2016 року заступником начальника Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 за заявою стягувача про примусове виконання рішення суду від 02.03.2016 року (а.с.23) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50436088 з примусового виконання виконавчого листа № 161/4057/14-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом 18.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 421149,78 грн. та 3654 грн. судового збору (а.с.25).

Частинами 1 та 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з виконавчого листа № 161/4057/14-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом 18.08.2014 року, строк предявлення його до виконання встановлений до 01.07.2015 року. На звороті даного виконавчого листа містяться відмітки державного виконавця про виконання рішень або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення. Згідно відмітки державного виконавця вказаний виконавчий лист 28.09.2015 року був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Виходячи із наведеного, строк предявлення до виконання вказаного виконавчого документа перервався 28.09.2015 року у звязку із його поверненням стягувачу і з цього часу стягувач вправі був повторно предявити виконавчий документ до виконання у межах строків, визначених статтею 22 цього Закону. Таким правом стягувач скористався, і в межах встановленого Законом строку 02.03.2016 року предявив виконавчий документ до виконання, а тому державний виконавець з дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» правомірно відкрив постановою від 12.03.2016 року виконавче провадження і підстави для її скасування в даному випадку відсутні.

У звязку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині відмови у визнанні неправомірними дій заступника начальника Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3, які полягають у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2016 року та скасування даної постанови у звязку з її необґрунтованістю.

Судом першої інстанції також встановлено, що копія згаданої постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2016 року, якою боржнику був встановлений строк добровільно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, була направлена останньому виконавчою службою 14.03.2016 року (а.с.24). На підтвердження направлення копії даної постанови державним виконавцем надано копію реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 22.03.2016 року в переліку якого зазначене прізвище ОСОБА_1 (а.с.30). Копія постанови була отримана боржником 25.04.2016 року, що підтверджується копією витягу з вебсайту «Укрпошта» (а.с.30 зворот)

Однак, ще 18.03.2016 року державним виконавцем, за відсутності даних про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, була винесена постанова про стягнення з останнього виконавчого збору в розмірі 42480,37 грн. (а.с.4).

Згодом за заявою стягувача від 20.05.2016 року виконавче провадження по виконанню рішення суду було закінчено згідно із постановою державного виконавця від 27.07.2016 року, постанову про стягнення виконавчого збору із боржника виділено в окреме провадження, а 29.07.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження на виконання постанови від 18.03.2016 року про стягнення виконавчого збору із боржника (а.с.33, 34, 39).

У відповідності до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз даної правової норми вказаного Закону, в даному випадку дає підстави зробити висновок, що на час постановлення державним виконавцем постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2016 року, дані про вручення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2016 року, як того вимагає ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), були відсутні, у звязку з чим було порушено право боржника на добровільне виконання судового рішення та інформованість про хід виконавчого провадження. Крім того, державний виконавець сам вказував на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2016 року боржник отримав 25.04.2016 року, тобто вже після винесення 18.03.2016 року державним виконавцем згаданої постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

В резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2016 року вказано про надання боржнику семиденного строку для добровільного виконання рішення суду з дня винесення цієї постанови. Однак, з врахуванням наведених вище положень Закону про необхідність направлення копії вказаної постанови рекомендованим листом і корисного призначення вимоги щодо надання боржнику строку для добровільного виконання ним рішення суду (уникнення ним зайвих витрат , повязаних з примусовим виконанням рішення суду), такий строк має початися для боржника з дня отримання копії згаданої постанови аби він мав реальну можливість добровільно виконати це рішення. В цій же постанові вказано, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, воно буде виконуватись в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій. З цього випливає, що можливість стягнення виконавчого збору повязується з невиконанням боржником в добровільному порядку рішення суду у наданий для цього строк, який обраховується з дня доведення до нього цієї вимоги, тобто вручення йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження, якою такий строк надається.

Оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору 18.03.2016 року є незаконною, оскільки вона винесена до початку, а не після (як це випливає з вимог закону) спливу строку для добровільного виконання рішення суду, який в даному випадку повинен обраховуватись з 25.04.2016 року, коли заявнику вручено копію згаданої постанови про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що висновок місцевого суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій заступника начальника Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3, які полягають у винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2016 року та її скасування є таким, що не відповідає встановленим у справі обставинам та зроблений судом із порушенням норм матеріального права.

У звязку з вищенаведеним, оскаржувана ухвала місцевого суду в означеній частині підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, дії заступника начальника Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3, які полягають у винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2016 року підлягають визнанню неправомірними, а зазначена постанова - скасуванню.

В решті ухвалу суду слід залишити без змін, оскільки вона постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її зміни чи скасування в іншій частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 16 березня 2017 року в частині відмови у визнанні неправомірними дій заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3, які полягають у винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18 березня 2016 року та її скасування - скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3, які полягають у винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18 березня 2016 року.

Скасувати постанову заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3 про стягнення з боржника виконавчого збору від 18 березня 2016 року.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: