ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.04.2017 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Світлик О.М.,
при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3 процентів річних, витрат за проведення оцінки обєкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, компенсації за заподіяну моральну шкоду,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3 процентів річних, витрат за проведення оцінки обєкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, компенсації за заподіяну моральну шкоду.
Позовні вимоги мотивують тим, що 27.12.2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі № 2-4270/11 про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а саме: стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000,00 гривень відшкодування витрат на оплату послуг адвоката; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 6269,00 гривень, компенсації за заподіяну моральну шкоду по 5000,00 гривень кожному відповідно, вартості проведеної будівельно-технічної експертизи в сумі 1456,80 гривень, сплаченого державного мита в сумі 51,00 гривень та 30,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений позивачами судового збору в розмірі 198,06 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не погашена, рішення суду не виконано.
Крім того, позивачі зазначають, що за період проведення стягнення заборгованості в примусовому порядку через міський відділ ДВС Ужгородського МРУЮ, ОСОБА_4 було оплачено витрати на проведення незалежної експертної оцінки нерухомого майна земельної ділянки, належної ОСОБА_3. Перші прилюдні торги не відбулись, а подальша передача описаного й арештованого майна не передавалась на реалізацію, оскільки торги не проводились та взагалі на даний момент можливість реалізації земельних ділянок в Україні через прилюдні торги не передбачена.
Загальна сума витрат за проведення експертних оцінок становить 2531,00 грн., з яких: 02.11.2012 року 800,00 грн. витрати за проведення виконавчих дій на проведення експертної оцінки та 16,00 грн. послуги банку (квитанція № 14 від 02.11.2012 року); 15.01.2014 року 1000,00 грн. витрати за оцінку майна та 8,00 грн. розрахунково-касове обслуговування (квитанція № НОМЕР_1 від 15.01.2014 року); 22.09.2014 року 700,00 грн. витрати за оцінку майна та 7,00 грн. розрахунково-касове обслуговування (квитанція № НОМЕР_2 від 22.09.2014 року).
Крім того, зазначають, що їм завдано моральну шкоду, яка має причинно-наслідковий звязок між порушенням і стражданнями внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3, оскільки було порушено нормальний спосіб життя та було докладено додаткових зусиль для захисту їх прав.
Звертають увагу на те, що на момент їхнього звернення з цим позовом, ОСОБА_3 не сплатила в рахунок відшкодування ні моральної шкоди, ні інших витрат понесених ними.
З посиланням на викладене просять суд:
по «відшкодуванню витрат на оплату послуг адвоката» стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 1560,00 гривень та 180,00 гривень у якості 3 % річних за прострочення виконання зобовязання;
по відшкодуванню «матеріальної шкоди» стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 4889,82 гривень та 564,21 гривень у якості 3% річних за прострочення виконання зобовязання; кожному відповідно по «компенсації за заподіяну моральну шкоду» у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 3900,00 гривень та 450,00 гривень у якості 3 % річних за прострочення виконання зобовязання; по «вартості проведеної будівельно-технічної експертизи» у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 1136,30 гривень та 131,11 гривень у якості 3 % річних за прострочення виконання зобовязання;
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення оцінки обєкта незавершеного будівництва та земельної ділянки на час проведення виконавчих дій в розмірі 2531,00 гривень;
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 га ОСОБА_2 сплачений позивачами судовий збір.
У дане судове засідання позивачі не зявилися, однак через канцелярію суду подали заяву, відповідно до якої вимоги позовної заяви підтримують в повному обсязі та проти винесення заочного рішення по справі не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, хоча повідомлялася про час та місце судового розгляду шляхом звернення до компетентного суду Угорської Республіки про вручення копії позовної заяви з додатками та повідомленням про день судового засідання відповідача ОСОБА_3 за адресою її місця проживання в Угорській Республіці.
24.02.2017 року Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області Міністерства юстиції України повернуло на адресу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області документи, складені в ході виконання на території Угорської Республіки судового доручення про вручення судових документів ОСОБА_3 у звязку з їх неврученням.
Водночас, відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, укладеної 15 листопада 1965 року в м. Гаага, до якої Україна приєдналася із заявами та застереженнями відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2052-III, кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови:
a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією,
b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців,
c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки позивачі не заперечували проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Враховуючи вищенаведені положення, зважаючи на сплив розумних строків для розгляду цивільної справи за чинним законодавством України, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.
Основними засадами судочинства є обовязковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України).
Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2011 року у цивільній справі № 2-4270/11 ухвалено:
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000,00 гривень відшкодування витрат на оплату послуг адвоката;
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 6269,00 гривень, компенсацію за заподіяну моральну шкоду по 5000,00 гривень кожному відповідно, вартість проведеної будівельно-технічної експертизи в сумі 1456,80 гривень, сплачене державне мито в сумі 51,00 гривень та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений позивачами судовий збір в розмірі 198,06 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.
Дане рішення суду набрало законної сили та було предявлено для примусового виконання в міський відділ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції.
Відповідач ОСОБА_3 в добровільному порядку рішення суду в повному обсязі не виконала, про що свідчить зміст позовної заяви позивачів.
Звертаючись до суду з позовом, свої вимоги позивачі обґрунтовують невиконаним грошового зобовязання, яке виникло з рішення суду, та просять застосувати норми ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Зобовязання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.
Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.
Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами України.
Як вбачається з матеріалів справи, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2011 року відповідачем не виконано, тобто має місце прострочення виконання рішення суду.
Враховуючи наведене та те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобовязання у звязку зі стягненням грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів у частині стягнення з ОСОБА_3 інфляційних втрат у сумі 4889,82 грн. та 3 % річних у сумі 564,21 грн., нараховані на суму матеріальної шкоди, яка стягнута з відповідача за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2011 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих позивачами на суми відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, компенсації за заподіяну моральну шкоду та відшкодування вартості проведеної будівельно-технічної експертизи, суд вважає, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України вимога про сплату боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми застосовується, як санкція, лише за прострочення грошового зобовязання. В даному випадку стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката, вартості проведеної будівельно-технічної експертизи, які охоплюються інститутом судових витрат, а також моральної шкоди не створює для сторін будь-яких грошових зобовязань, відтак до спірних правовідносин у цій частині вимог приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються.
Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення оцінки обєкта незавершеного будівництва та земельної ділянки на час проведення виконавчих дій в розмірі 2531,00 грн. з огляду на те, що вказана сума є авансуванням витрат на організацію та проведення виконавчих дій і у відповідності до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення виконавчого провадження авансовий внесок повністю повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.
У контексті ст. 23 ЦК України особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.
Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.
У відповідності до п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Позивачі зазначають, що їм заподіяно моральну шкоду, яка полягає у порушенні їх нормального способу життя та докладені додаткових зусиль для захисту своїх прав.
За таких обставин, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині відшкодування завданої позивачам моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду в розмірі по 1000 грн. кожному, який відповідатиме вимогам розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 11, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд приходить до переконання, що поданий позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачів слід стягнути інфляційні втрати у сумі 4889,82 грн. та 3 % річних у сумі 564,21 грн., нараховані на суму матеріальної шкоди, яка стягнута за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2011 року у справі № 2-4270/11, а також по 1000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди на користь кожного з позивачів.
Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір у сумі 74,53 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 11, 23, 509, 625, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 60, 88, 209, 212-215, 223, 224-226, 233, 294, 296 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3 процентів річних, витрат за проведення оцінки обєкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, компенсації за заподіяну моральну шкоду задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інфляційні втрати у сумі 4889 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят девять) гривень 82 коп. та 3 % річних у сумі 564 (пятсот шістдесят чотири) гривні 21 коп., нараховані на суму матеріальної шкоди, яка стягнута за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2011 року у справі № 2-4270/11.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 (одну тисячу) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 74 (сімдесят чотири) гривні 53 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Світлик