Справа № 524/3153/16-ц
Провадження №2/524/70/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., за участі представників позивача ОСОБА_1: ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, представника третьої особи ОСББ № 57 ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання часток у спадковому майні, права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Зазначала, що 23 червня 2014 року помер її єдиний син ОСОБА_7, а 22 січня 2015 року померла дружина сина та мати мого померлого онука ОСОБА_8, спадкоємцями першої черги після померлих сина та його дружини є відповідно вона та відповідач ОСОБА_4, яка є рідною сестрою померлої ОСОБА_8

Під час звернення до нотаріуса 11 березня 2015 року із заявою про прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_7, їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано причину пропуску нею строку на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті 23 червня 2014 року її сина, поважною та визначено додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

26 червня 2015 року звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_9 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину майна, яке належало синові ОСОБА_7, у чому їй було відмовлено у звязку з тим, що спадкове майно за померлим ОСОБА_7 не зареєстроване, а правовстановлюючі документи видані на імя його померлої дружини ОСОБА_8, яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та було рекомендовано їй звернутися до суду.

Просила визнати за нею, ОСОБА_1, в порядку спадкування після померлого 23 червня 2014 року ОСОБА_7, право власності:

на 1/4 (одну четверту) частку квартири №124, що розташована: Полтавська область, м. Кременчук, пров. Героїв Бреста, буд. 107;

на 1/4 (одну четверту) частку садового будинку з господарськими спорудами, що розташовані: Полтавська область, Кременчуцький район, Рокитнянська сільська рада, с. Щербаки, СТ «Ромашка», вул. Зелена, буд. 90;

на 1/4 (одну четверту) земельної ділянки площею 0,0429 га, призначеної для ведення садівництва, що розташована: Полтавська область, Рокитнянська сільська рада, с. Щербаки, СТ «Ромашка», оскільки вказане майно її син та його дружина придбали за період перебування у зареєстрованому шлюбі ( т. 1 а.с. а. с. 1-6 ).

Пізніше доповнила позовні вимоги вимогами щодо визначення часток у спірному майні її сина та його дружини як майна, що перебувало у спільній сумісній власності, а саме додатково просила визначити, що частка померлого ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на це майно становить 1/2 частину ( т. 1 а. с. а. с. 149-163).

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1: ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали позов та просили його задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, які були викладені у позовних заявах.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 з позовом не погодилися, мотивуючи, що спірне майно було придбано лише за кошти дружини сина позивача.

Представник третьої особи ОСББ № 57 ОСОБА_6 щодо суті позову не визначилася, але пояснила, що пайові внески за кооперативну квартиру було сплачено подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у повному обсязі ще в 1991 році.

Представники третіх осіб: Рокитнянської та Омельницької сільських Рад Кременчуцького району Полтавської області, СТ «Ромашка», ГУ Держгеокадасру України в Полтавській області та третя особа приватний нотаріус ОСОБА_9 у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та її представника, представника третьої особи, свідчення свідків,відпо, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_7, який помер 23 червня 2014 року та єдиним його спадкоємцем першої черги.

Відповідач ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_8, яка померла 22 січня 2015 року та єдиним її спадкоємцем першої черги.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 1976 року.

За життя, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сплатили повну вартість кооперативної квартири АДРЕСА_1 та збудували в СТ «Ромашка» садовий будинок з господарськими спорудами по вул. Зелена, буд. 90, який розташовано за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, Омельницька сільська Рада ( колишня Рокитнянська сільська Рада ), с. Щербаки.

Свідоцтва про право власності на квартиру та садовий будинок були видані на імя ОСОБА_8.

Крім того, за життя ОСОБА_8 приватизувала у жовтні 2006 року земельну ділянку загальною площею 0,0429 га по вул. Зелена, буд. 90, яка розташована за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, Омельницька сільська Рада ( колишня Рокитнянська сільська Рада ), с. Щербаки на території СТ «Ромашка», кадастровий номер: :08:000:0388, для ведення садівництва, дата державної реєстрації права власності 01 лютого 2007 року, що не заперечувалося сторонами та підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ( т. 1 а.с.а.с. 35, 244 ).

Під час звернення до нотаріуса 11 березня 2015 року із заявою про прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_7, позивачеві було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті 23 червня 2014 року її сина, поважною та визначено додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

26 червня 2015 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_9 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна, яке належало синові ОСОБА_7, у чому їй було відмовлено у звязку з тим, що спадкове майно за померлим ОСОБА_7 не зареєстроване, а правовстановлюючі документи видані на імя його померлої дружини ОСОБА_8, яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та було рекомендовано позивачеві звернутися до суду.

Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 1 ч. ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У статті 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно ст. 1278 цього Кодексу частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом.

У відповідності до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 357 ЦК України, визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Статтями 1216, 1267 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд не вправі визнати право власності на частку майна за спадкоємцем без попереднього визначення на момент смерті частки померлого у такому спільному майні.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-753-0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», п.3.4., у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Крім того, при розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року.

Тобто, після отримання від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на частку у спільному сумісному майні спадкоємець може звернутись до суду і просити визначити частку померлого у спільній сумісній власності та відповідно визначити свою частку в такому майні.

Звідси слідує те, що суд не вправі визнати право власності на частку майна за спадкоємцем без попереднього визначення на момент смерті частки померлого у такому спільному майні.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст.372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суд констатує, що придбане у період шлюбу подружжям ОСОБА_7 і ОСОБА_8 спірне нерухоме майно, а саме кооперативна квартира та садовий будинок згідно положень ст.ст. 15, 16 Закону України « Про власність» (( в редакції станом на день видачі свідоцтва про право власності на квартиру 22 жовтня 1991 року) щодо правового регулювання відносин придбання у власність подружжям кооперативної квартири ), ст. ст. 355, 368, ч.2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України; ст. ст. 60, 70 Сімейного Кодексу України, є їхньою спільною сумісною власністю та їхні частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності, є рівними по 1/2 частині, враховуючи відсутність будь-яких домовленостей між цими особами про інший порядок визначення часток і поділ цього спірного майна. Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 не надали належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин та визначення рівності у частках ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у згаданому спірному майні, на підтвердження факту придбання цього майна лише за кошти ОСОБА_8

Одночасно, не заслуговують уваги і доводи позивача та її представників щодо віднесення до спадкового майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8, земельної ділянки на якій розташовано садовий будинок, і зокрема є безпідставним їх посилання на правовий висновок Верховного Суду України, наданого у постанові від 11 червня 2012 року у справі № 6-66цс11.

Суд враховує, що Законом України від 11 січня 2011 року за № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного Кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, статтю 61 СК України було доповнено частиною 5, якою передбачено, що обєктом спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, в тому числі цивільну відповідальність.

Частина 5 ст. 61 СК України, яка діяла з 08 лютого 2011 року, була виключена з СК України на підставі Закону України № 4766-VI від 17 травня 2017 року, який набрав чинності з 12 червня 2012 року.

Таким чином, житло і земельні ділянки, які було оформлено одним із подружжя під час шлюбу у власність в ході приватизації в період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року є спільною сумісною власністю подружжя, а в період до 08 лютого 2011 року, або після 12 червня 2012 року є особистою власністю одного із подружжя в залежності від того, хто його набув (приватизував).

Виходячи з цього, спірна земельна ділянка, яка була набута під час приватизації ОСОБА_8 зі здійсненням державної реєстрації у лютому 2007 року, на підставі ст. ст. 81, 116 ЗК України, незалежно від того що на цій земельній ділянці було збудовано садовий будинок, є особистою приватною власністю ОСОБА_8, а не спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8. При цьому, суд врахував правові висновки, висловлених Верховним Судом України у постановах від 15 лютого 2012 року у справі № 6-98цс11, від 22 лютого 2012 року у справі № 6-99цс11.

Отже, суд вважає за необхідне визначити, що частка померлого ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 та на садовий будинок з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, Омельницька сільська Рада, с. Щербаки у садівничому товаристві «Ромашка», вул. Зелена, буд. № 90, становить 1/2 частину, та визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно: - ? частину квартири АДРЕСА_3 та на ? садового будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, Омельницька сільська Рада, с. Щербаки у садівничому товаристві «Ромашка», вул. Зелена, буд. № 90, враховуючи рівність часток позивача ОСОБА_1 та дружини ОСОБА_7 ОСОБА_8 у спадщині, відкритої після смерті ОСОБА_7, тобто 1/4 ( 1/2:2). В іншій частині вимог позов не підлягає задоволенню за безпідставністю.

Вирішуючи питання про судові витрати, зокрема щодо повернення сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у повернення сплаченого судового збору кошти на суму 2695,83 грн., тобто в межах позовних вимог майнового та немайнового характерів, які підлягають задоволенню ( 1415,83грн. (1% від суми вартості квартири та садового будинку відповідно 113147,50 грн.+28435 грн.)+1280 грн. ( 640 грн.х2)).

Керуючись ст. ст. 16, 328, 355, 357, 392, 1216-1218, 1220 - 1223, 1233, 1261, 1268 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 14, 57 59, 208, 209, 212 215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 та на садовий будинок з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, Омельницька сільська Рада, с. Щербаки у садівничому товаристві «Ромашка», вул. Зелена, буд. № 90, становить 1/2 частину.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно: - ? частину квартири АДРЕСА_3 та на ? садового будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, Омельницька сільська Рада, с. Щербаки у садівничому товаристві «Ромашка», вул. Зелена, буд. № 90.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у повернення сплаченого судового збору кошти на суму 2695,83 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області упродовж десяти діб з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 03 травня 2017 року.

Суддя: