Номер провадження 2/229/1349/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Пивовар В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про усунення перешкод в користуванні власністю.

У позові вказав, що згідно договору дарування, від 27.02.2003 року, він набув право власності на будинок АДРЕСА_1 Зазначає, що з відповідачкою 17 лютого 1990 року було зареєстровано шлюб, який 25 вересня 2014 року було розірвано. В теперішній час в спірному будинку зареєстровано ОСОБА_2, яка фактично не мешкає у будинку з 2015 року. Виїхавши з будинку відповідачка не виписалась. Крім того, не сплачує ніяких послуг. Позивач вимушений сплачувати за неї послуги, не має можливості оформити субсидію, що ставить його у скрутне матеріальне становище і чинить перешкоди в користуванні власністю. Відповідачка, житловою площею не користується, її майна там немає. З причин, що відповідачка не бажає добровільно виписатись з даного будинку, не приймає участі в утриманні житла, позивач змушен звертатися до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання, позивач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити.

Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи не з'явилася, не повідомила причини неявки, заперечень проти позову не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає за можливе заслухати справу за відсутності відповідачки, на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення, проти такого вирішення справи позивач не заперечував, що відповідає вимогам ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло є власністю позивача на період проживання відповідачки.

Суд встановив, що позивач є власником будинку №12 по вул. Чкалова м. Дружківка Донецької області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Дружківського міського бюро технічної інвентаризації, від 04 березня 2003 року, номер витягу 111776, відповідно до запису № 1496 в книзі 12, зазначається, що ОСОБА_1 є власником будинку згідно договіра дарування № 1-291 від 27 лютого 2003 року, зроблений державним нотаріусом Дружківської Державної нотаріальної контори Гнатенко В.Л. /а.с. 9,10/

За адресою спірного будинку зареєстрована відповідачка по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 8,11/.

З 2015 року відповідачка фактично не мешкає у будинку, не несе витрати на його утримання, не сплачує комунальні платежі, житловою площею не користується, не бажає добровільно виписатися з даного будинку.

Факт непроживання відповідачки підтверджується актом від 28 червня 2017 року, складеним головою територіального комітету мікрорайону №7 ОСОБА_4 за участю сусідів. З 2015 року фактично проживає у Чехії /а. с. 11/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка відсутня в квартирі понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 16, 346, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, на підставі викладеного та ст. ст. 208, 209, 212-215, 218, 223-228 ЦПК України,ст.ст. 71,72 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, своєю власністю, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою що втратила право користування власністю, а саме житловим будинком за адресом: АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Є. В. Петров