УХВАЛА

іменем україни

5 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Маньківський відділ комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», Маньківська державна нотаріальна контора, відділ містобудування та архітектури Маньківської райдержадміністрації, Буцька селищна рада Маньківського району Черкаської області, про розподіл майна, що знаходиться в спільній частковій власності, усунення перешкод у користуванні майном; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та усунення перешкод у користуванні майном за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з указаним позовом, посилаючись на те, що у 1995 році її мати ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року подарувала їй 7/10 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до довідки-характеристики від 6 серпня 2014 року Маньківського відділу комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (далі - Маньківський відділ КП «ЧООБТІ»), відповідно до розрахунку часток, 7/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що належить їй складається із: частини житлового будинку літ. «А 1-1», коридору 6,5 кв. м, 1-2 кухні 8,1 кв. м, 1-5 кімнати 16,1 кв. м, веранди літ. «а», ґанку з козирком І, ґанку II з козирком, сараю літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», погрібу літ. «Е», огорожі № 1, ворота з хвірткою № 2. Однак при вчиненні договору дарування державний нотаріус Маньківської районної державної нотаріальної контори не вказала у тексті вказаного договору чіткий перелік відчуженого (подарованого позивачу) майна. Маньківським відділом КП «ЧООБТІ» надано завірені копії замовлення від липня 1995 року № 45, розрахунку ідеальних часток в будинку АДРЕСА_1 Черкаської області та довідки-характеристики, виданої БТІ для вчинення нотаріальної дії.

Як вказано в цих документах, ОСОБА_6 подарувала їй не 7/10 ідеальних частини жилого будинку та надвірних споруд, а подарувала майно, визначене нею самою, а саме: частину житлового будинку літ. «А», що складається з коридору 1-1, кухні 1-2, кімнати 1-5, веранди літ. «а», ґанку з козирком І, ґанку з козирком II, сараю літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», погребу літ. «Е», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2, які згідно розрахунку, і складають 7/10 частини будинковолодіння в ідеальних частках.

У 1995 році ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла 3/10 частини спірного будинку (дві кімнати площею 15,2 кв. м та 8,8 кв. м) ОСОБА_4, що доводить той факт, що матір достеменно знала, яка саме частка будинку залишилася у її власності.

У 2005 році ОСОБА_6 видала довіреність на ім'я ОСОБА_7 для вчинення договору дарування на користь ОСОБА_4 на ту саме частину будинку, яка залишилася у її власності, а саме: на 3/10 частини жилого будинку (дві кімнати площею 15,2 кв. м та 8,8 кв. м), однак приватний нотаріус Маньківського нотаріального округу СтаросвітськаО.Г., посвідчуючи даний договір дарування, вказала предметом дарування 3/10 частини жилого будинку з надвірними спорудами, не вказавши з чого складається вказана частка, що призвело до непорозумінь та конфлікту між нею та відповідачем.

Також згідно з договором дарування ОСОБА_6 передала в дар ОСОБА_4, 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,350 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 а іншу 1/2 частини цієї земельної ділянки після смерті матері набула вона в порядку спадкування після смерті матері у 2009 році.

Позивачка зазначала, що протягом тривалих років сторони користувалися будинком та земельною ділянкою. ОСОБА_4 знала, що мати подарувала їй визначену частину будинку та всі надвірні споруди. При цьому мати ще за свого життя зробила підмурок перед вікнами кімнат 1-3 та 1-4 з тим, щоб в подальшому ОСОБА_4 зробила окремий вихід зі своєї частини будинку на іншу сторону та добудувала веранду. Проте ремонт будинку та надвірних споруд здійснювала лише вона, наймаючи робітників та закуповуючи необхідні матеріали.

Також вказувала, що вона мала обмежений доступ до надвірних споруд, оскільки взагалі не мала ключів від 2 сараїв, які використовувала її сестра. У червні 2014 року ОСОБА_4 все ж почала будувати веранду, однак в липні 2014 року ОСОБА_4 було демонтовано встановлений позивачем цементний паркан, зрубано посаджені нею багаторічні фруктові дерева, знищено посаджені позивачем квітники та плодові кущі. На звільненій таким чином земельній ділянці ОСОБА_4, незаконно, без наявності дозвільних документів та її згоди як співвласника майна та землі почала самовільно здійснювати забудову цієї земельної ділянки, чим заподіяла позивачу матеріальну та моральну шкоду.

На даний момент нею створюються штучні перешкоди для заїзду на територію будинковолодіння, оскільки вхід у належні позивачу 7/10 частини будинку і надвірні споруди ускладнюється через об'єкти незаконного будівництва, які зводяться по різні сторони від проїзду. На думку ОСОБА_3, з метою припинення конфлікту між нею та сестрою, а також з метою уникнення непорозумінь в майбутньому, слід в судовому порядку розділити їх спільну часткову власність (будинок та земельну ділянку) в натурі та встановити межові знаки при розподілі земельної ділянки таким чином, щоб кожна із співвласниць мала можливість проїзду та проходу на її частину майна окремо від іншої.

Крім того, ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_4 самовільно, без наявності дозвільних документів та її згоди як співвласника земельної ділянки, в 2014 році здійснювала будівництво сараю на місці садочка на тій половині земельної ділянки, яку впродовж багатьох років позивач ОСОБА_3 обробляла, тому вона вважала, що цей сарай побудований незаконно та просила суд про його знесення в судовому порядку, а тому позивач змушена звертатись з вказаним позовом до суду, оскільки вищезазначені дії призвели до непорозумінь і конфліктів з ОСОБА_4

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просила:

здійснити розподіл майна, що знаходиться в спільній частковій власності її та ОСОБА_4, а саме будинку з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 7/10 частин якого належить їй, а 3/10 частини будинку належить ОСОБА_4, в натурі;

визнати за нею, відповідно до договору дарування від 4 серпня 1995 року, право власності на 7/10 частини вказаного будинку з надвірними спорудами, що складається з частини житлового будинку літ. «Л», а саме: 1-1 коридор 6,5 кв. м, 1-2 кухня 8,1 кв. м, 1-5 кімната 16,1 кв. м, веранда «а», ганок з козирком І, ганок з козирком II, сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», погріб «Е», огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2;

визнати за ОСОБА_4, відповідно до договору дарування від 22 вересня 2005 року, право власності на 3/10 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 що складається з частини житлового будинку літ. «А», а саме: кімнати 1-3 площею 8,3 кв. м та кімната 1-4 площею 15,2 кв. м;

зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди в користуванні частиною будинку та надвірних споруд, що належать їй;

зобов'язати ОСОБА_4 надати можливість працівникам Маньківського відділку ЧООБТІ провести поточну інвентаризацію будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1

зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належним позивачу майном, шляхом знесення самовільно побудованого сараю;

здійснити розподіл майна, що знаходиться в спільній частковій власності, а саме, земельну ділянку площею 0,350 га, по 1/2 частини в натурі.

Уточнюючи позовні вимоги в частині визначення порядку реального поділу будинку та земельної ділянки після проведених судом будівельно-технічної та земельно-технічної з експертиз, ОСОБА_3 просила: будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 виділити відповідно до першого варіанту розподілу житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року з уточненнями від 4 вересня 2015 року.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 4 серпня 1995 року її мати ОСОБА_6 уклала з її сестрою - ОСОБА_3 договір дарування, відповідно до якого подарувала її сестрі ідеальну частку у праві власності, що складається з 7/10 частини жилого будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 0,3500 кв. м.

22 вересня 2005 року мати подарувала їй 3/10 частини вказаного жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, без зазначення конкретного майна або складових цього будинку.

До липня 2014 року її родина та родина відповідачки користувались будинком як спільною власністю, без жодних умов або домовленостей щодо визначення порядку користування цим будинком.

Господарські приміщення - кухня, ґанки, веранда, коридори та надвірні споруди - сараї літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», огорожу та ворота, вбиральню літ. «Д» вони завжди використовували спільно, відповідно до власних потреб.

З липня 2014 року ОСОБА_3 почала чинити їй перешкоди у користуванні її майном. Без погодження з уповноваженими органами та із нею як співвласницею, вона незаконно ліквідувала цегельну плиту в кухні, яка призначалася для приготування їжі, грубу, внаслідок чого кімната 1-4 залишилася взагалі без пічного (грубного) опалення, а також переобладнала коридор 1-1 у свою власну кімнату.

У такому ж самовільному порядку вона переобладнала частину веранди у вбиральню, значно зменшивши її розмір, а вихід з ганка № 2 вона закрила на ключ.

Також у неї більше немає можливості користуватися належними надвірними будівлями та спорудами, тому що відповідач ОСОБА_3 вважає їх повністю своєю власністю і захаращує своїми речами та інвентарем.

Крім того, ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у здійсненні будівництва, мотивуючи тим, що воно, з нею не погоджене, проводиться на її особистій частині земельної ділянки, хоча виділ в натурі часток земельної ділянки ніколи не проводився, а будівництво ніяким чином не заважає їй користуватися будинком та земельною ділянкою. А перед початком будівництва відповідач ОСОБА_3 надала їй усну згоду на його здійснення, що підтверджується в її первісному позові. Відповідач вимагає від неї, щоб вона за власний кошт будувала третій вихід з будинку. Але це технічно неможливо, тому що стіна з того боку будинку, де розташовані кімнати 1-3, 1-4, стрімко зазнає руйнації і на 15 см вийшла з-під кутового з'єднання із дахом, на ній наявні значні тріщини. Для запобігання подальшому руйнуванню будинку її мати в 1995 році почала будівництво шляхом побудови фундаменту для підпірної конструкції будинку. Мати подарувала відповідачці більшу частку свого особистого будинку (7/10) з умовою завершення будівництва підпірної конструкції аварійного будинку. У 2009 році відповідач змусила її відмовитися від своєї частки спадщини у вигляді 1/4 земельної ділянки на свою користь, взявши на себе зобов'язання завершити вказане будівництво.

Але ні в 1995 року, ні у 2009 року відповідач взятих на себе зобов'язань не виконала, натомість вимагає від неї облаштування додаткового третього виходу з будинку.

Також вказувала, що 2 листопада 2005 року її мати, ОСОБА_6, подарувала їй частину земельної ділянки за вказаною вище адресою у вигляді ідеальної частки у праві власності, без встановлення конкретних меж цієї ділянки на місцевості. З метою повного припинення конфлікту між нею та сестрою з приводу права власності на об'єкти нерухомого майна, слід виділити в натурі її частку земельної ділянки із спільної часткової власності, що і змусило позивача по зустрічному позову звернутися до суду.

ОСОБА_4 просила:

виділити в натурі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 де 7/10 частини будинку виділити за ОСОБА_3, а 3/10 - за нею;

визнати за нею відповідно до договору дарування від 22 вересня 2005 року право власності на 3/10 частини вказаного будинку з надвірними будівлями та спорудами, а саме: 1-2 кухня площею 8,1 кв. м, 1-1 коридор площею 6,5 кв. м, коридор І площею 4,4 кв. м та веранда II площею 6,4 кв. м, ганок з козирком № 1, сарай літ. «Б», сарай літ. «В» з погрібом, сарай літ. «Г», ворота з хвірткою № 2 та огорожу № 1;

визнати за ОСОБА_3, відповідно до договору дарування від 4 серпня 1995 року, право власності на 7/10 частини будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 а саме: кімната 1-3 площею 8,8 кв. м, кімната 1-4 площею 15,2 кв. м, кімната 1-5 площею 16,1 кв. м, веранда III площею 13,1 кв. м, ганок з козирком № 2;

зобов'язати ОСОБА_3 здійснити реєстрацію своєї відокремленої частки у розмірі 7/10 частини житлового будинку з присвоєнням окремої поштової адреси та надання власного номеру квартири;

зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою, ізолювавши свою частину будинку та відкрити вихід № 11;

виділити в натурі по 1/2 частини земельної ділянки площею 0,350 га, яка розташована за адресою: по АДРЕСА_1, виділивши їй 1/2 частину земельної ділянки, що розташована з північно-західного боку, вікна на яку виходять з кухні 1-2, коридору 1-1, коридору І, веранди II, вихід на яку здійснюється з ганку № 1, в'їзд на яку здійснюється через ворота з хвірткою АДРЕСА_2, та яка має зовнішні межі «Точка 12-Д-Е-Ж-А- Точка 3», згідно з державним актом про право приватної власності на землю від 15 серпня 1995 року, та виділивши ОСОБА_3 1/2 частини земельної ділянки, що розташована з південно-східного боку, вікна на яку виходять з кімнат 1-3, 1-4, 1-5, веранди III, вихід на яку здійснюється з ганку II, та яка має зовнішні межі «Точка 12-Г-В-8-Точка 3» згідно з державним актом про право приватної власності на землю від 15 серпня 1995 року;

зобов'язати ОСОБА_3 облаштувати окремий під'їзд до будинку до належних їй приміщень.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2014 року було об'єднано в одне провадження позов ОСОБА_4 та позов ОСОБА_3

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено та визнано право власності за ОСОБА_3 на 67/100 частини будинку АДРЕСА_1 загальною вартістю 44 338 грн, що відповідає другому варіанту розподілу висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року з уточненнями від 4 вересня 2015 року.

Виділено та визнано право власності за ОСОБА_4 на 33/100 частини вказаного будинку, загальною вартістю 22 247 грн, що відповідає другому варіанту розподілу висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року з уточненнями від 4 вересня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за недоотриману частину будинку у розмірі 2 272 грн.

Виділено та визнано право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 у розмірі 0,1751 га, що відповідає другому варіанту розподілу згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року з уточненнями від 4 вересня 2015 року, що відповідає площі, належної ОСОБА_3 у відповідності з ідеальною часткою.

Виділено та визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/2 частини вказаної земельної ділянки у розмірі 0,1751 га, що відповідає другому варіанту розподілу згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року з уточненнями від 4 вересня 2015 року, що відповідає площі, належної ОСОБА_3 у відповідності з ідеальною часткою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено.

Справа розглядалась судами неодноразово.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і обираючи для поділу в натурі будинку та земельної ділянки другий варіант експертизи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що саме другий варіант будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз найбільш повно відповідає як частці сторін у будинку, так площі земельної ділянки, належної сторонам. Також саме другий варіант поділу передбачає виділ прибудинкових споруд обом співвласникам, а не одному з них, і водночас унеможливлює виникнення непорозумінь між співвласниками на майбутнє з приводу обслуговування кожним з них їх частки в нерухомому майні за рахунок вдалого визначення часток земельної ділянки.

Такі висновки є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Судом установлено, що 4 серпня 1995 року Маньківською державною нотаріальною конторою був посвідчений договір дарування, яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 7/10 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1

20 листопада 1995 року секретарем виконавчого комітету Буцької селищної ради ОСОБА_10 був посвідчений заповіт, яким ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_4 3/10 частини житлового будинку (дві кімнати площею 15,2 кв. м. та 8,8 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1

22 вересня 2005 року був посвідчений договір дарування частини будинку нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Черкаської області Старосвітською О.Г., яким ОСОБА_6, від імені якої діяв представник ОСОБА_7, безоплатно передала у власність 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 В пункті 3 цього договору зазначається, що дарувальнику належить право власності на 3/10 частини цегляного будинку житлового будинку жилою площею 40,1 кв. м позначеного на плані літ. «А», з прибудинковими і надвірними будівлями та спорудами: сараями літ. «Б», літ. «В» і літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», огорожею 1, воротами з хвірткою № 2.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. ст. 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК УРСР). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 22 квітня 2015 року з уточненнями від 4 вересня 2015 року, поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в частках співвласників, найбільш близьких до ідеальних, з технічної точки зору можливий по чотирьох запропонованих варіантах.

Обираючи для поділу в натурі другий варіант експертизи, суди дійшли правильного висновку про те, що саме другий варіант будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз найбільш повно відповідає як частці сторін у будинку, так площі земельної ділянки, належної сторонам. Також саме другий варіант поділу передбачає виділ прибудинкових споруд обом співвласникам, а не одному з них, і водночас унеможливлює виникнення непорозумінь між співвласниками на майбутнє з приводу обслуговування кожним з них їх частки в нерухомому майні за рахунок вдалого визначення часток земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик