22-ц/775/281/2017(м)
Категорія 48 Головуючий у 1-й інстанції Курбанова Н.М.
Суддя-доповідач: Ткаченко Т.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на утримання та скасування аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі її представника ОСОБА_4, на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 березня 2017 року,

В с т а н о в и ла:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив припинити право ОСОБА_3 на утримання та скасування стягнення аліментів на користь відповідача, у зв'язку зі зміною матеріального стану.

В мотивування позову вказував, що на виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2014 року регулярно сплачує аліменти на користь відповідача. Однак, матеріальне становище позивача погіршилось, а відповідача - покращилось, оскільки ОСОБА_3 отримує пенсію, яка є вищою встановленого мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб, отримала у дарунок ? приватного домоволодіння від позивача, має доньку, яка також зобов'язана утримувати матір, у власності позивача є однокімнатна квартира, яку вона має можливість здавати в оренду для отримання додаткового доходу. Матеріальне становище позивача погіршилося у зв'язку зі звільненням останнього з роботи у зв'язку із досягненням пенсійного віку, однак фактично пенсію не отримує. Крім того, позивач страждає на хронічні захворювання, лікування потребує додаткових матеріальних витрат.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Припинено право ОСОБА_3 на аліменти, стягнуті на її користь з ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частки з усіх видів його доходу, встановлені рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2014 року.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_3, в особі її представника ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема вказує, що у відповідача наявна однокімнатна квартира, однак здача її в оренду для отримання додаткового доходу є правом відповідача, а не її обов'язком. Крім того, в зазначеній квартирі проживає їх спільна донька разом із сім'єю, яка не працює та не має можливості надавати матері матеріальну допомогу.

Щодо ? приватного володіння, переданого позивачем у дарунок відповідачу, остання зазначала, що проживає у ній на даний час та самостійно несе тягар утримання цього будинку. Зазначена частина домоволодіння була передана ОСОБА_3 ще у час їх спільного проживання та було добровільним волевиявленням позивача.

Встановлений державою мінімальний дохід для непрацездатних осіб, отримувана пенсія ОСОБА_3 не може забезпечити усі потреби відповідача, оскільки більша частина отримуваних грошових коштів витрачаються на ліки для підтримання здоров'я відповідача після перенесених нею операцій та курсів хіміотерапії.

Отримувана позивачем пенсія дозволяє сплачувати аліменти на користь відповідача. Крім того позивач досі працевлаштований на посаді головного інженера ККП «УК Приморська» та має додатковий дохід у вигляду заробітної плати.

Крім того, суд першої інстанції порушив принцип змагальності, необґрунтовано відмовивши у задоволенні клопотань про виклик свідків та допит свідків, витребування доказів, долучення письмових доказів до матеріалів справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, просили рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, заперечення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріальне становище ОСОБА_2 погіршилося, він є непрацездатною особою у зв'язку із виходом на пенсію, інших доходів, крім пенсії, не має, страждає на ряд хронічних захворювань, а тому не може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своєї колишньої дружини ОСОБА_3, оскільки відповідачка має стабільний дохід у вигляді пенсії щомісячно, який перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, є власницею квартири та половини домоволодіння.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитись.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2014 року у справі № 266/2323/13-ц, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (а.с.5,6).

Цим же рішенням було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано, мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 було встановлено 3-ю групу інвалідності.

Відповідно до наказу № 172 к від 07.10.2016 року, ОСОБА_2 звільнився з посади головного інженера КК «ККП «Приморська» на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.7)

Згідно з повідомленням Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі м. Маріуполя № 13374/02, розмір пенсії ОСОБА_2 з 28 липня 2016 року складає 4524, 37 гривень щомісячно (а.с. 54).

Згідно з наданими суду виписками з історії хвороби, ОСОБА_2 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, бо має ряд хронічних захворювань (а.с. 8-13).

Відповідно до ч.3 ст. 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Задовольняючи позов, суд прийшов до висновку про відсутність можливості у ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу відповідачу та до того, що відповідач є особою, яка перестала потребувати матеріальної допомоги.

Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності сукупності певних умов, зокрема непрацездатність одного з подружжя, потреба у матеріальній допомозі та нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Як вбачається із довідки Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі м. Маріуполя № 856/04 від 20.01.2017 року, ОСОБА_3 в жовтні - листопаді 2016 року отримувала пенсію в розмірі 1233,99 грн., з грудня 2016 року - в розмірі 1350 гривень 99 копійок щомісяця (а.с.79).

За Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» в жовтні - листопаді 2016 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність складає 1130 грн., з грудня 2016 року - 1247 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня 2017 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність складає 1247 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно витлумачив норми сімейного кодексу та прийшов до правильного висновку, що право на утримання (аліменти) має лише непрацездатна особа та (або) особа, яка потребує матеріальної допомоги (тобто не забезпечена прожитковим мінімумом).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення заявлених позовних вимог, оскільки на сьогоднішній день ОСОБА_3 отримує пенсію у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 квітня 2016 року № 6-3066цс15.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач перенесла ряд хронічних захворювань, потребує постійного обстеження та лікування, і отримуваної пенсії не достатньо для цих потреб, а тому вона потребує матеріальної підтримки позивача являються необґрунтованими, оскільки відповідно до положень ст.75 СК України вона не являється особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до довідки № НОМЕР_1 «Жилкомплекс» від 14.09.2016 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 37).

Як вбачається з договору дарування житлового будинку, який було оглянуто в судовому засіданні , ОСОБА_2 02.10.2009 року подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_3В, в рівних частках кожній, житловий будинок в м. Маріуполі по вул. Громової за № 34а/12в (справа № 266/2323/13-ц, а.с. 104).

Ті обставини, що вона передала квартиру в користування доньки, не свідчать про те, що відповідач позбавлена права передати квартиру в оренду та отримувати дохід, оскільки доньки на праві власності належить ? частка житлового будинку .

Відповідно до довідки ККП «УК «Приморська» № 2501-03 від 19.12.2016 року, ОСОБА_2 не є штатним співробітником ККП «УК «Приморська» та не отримує заробітну плату на підприємстві (а.с. 55).

Відповідно, відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, ОСОБА_2 після звільнення та на час розгляду справи доходів у вигляді зарплати чи інших доходів, не має ( а.с. 61)

Зазначена довідка ККП «УК «Приморська» № 2501-03 від 19.12.2016 року та відомості, наданих Маріупольської об'єднаної ДПІ спростовують доводи апеляційної скарги щодо продовження позивачем трудового договору з ККП «УК «Приморська» та отримання ним доходів у вигляді заробітної плати.

Таким чином, відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, суд дослідивши всі наявні у матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив з того, що у позивача відсутня можливість сплачувати аліменти у зв'язку із погіршенням його матеріального стану, наявності інвалідності відповідача та розміру її пенсії, яка перевищує встановлений державою мінімум.

Як вбачається з довідки № 01/10862, виданої УСЗН Приморського району Маріупольської міської ради від 07.11.2016 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 07.08.2012 року працює в УСЗН Приморського району ММР на посаді головного спеціалісту відділу прийняття рішень та з 30.06.2016 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною (а.с. 35).

Відповідно статті 80 СК Україниаліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Разом з тим, посилання відповідача на такі обставини, як наявність у позивача квартири, знаходження доньки у відпустці по догляду за дитиною не впливають на висновки суду першої інстанції.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків суду відповідачем не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення судом норм процесуального права та порушення права відповідача на надання доказів, оскільки клопотання про допит свідків та витребування доказів, не стосувались предмету спору та спростовуються наданими до матеріалів справи довідками податкової інспекції.

Враховуючи, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, повно та всебічно досліджені обставини справи, правильно встановлено характер спірних правовідносин та вірно застосований закон, який регулює спірні правовідносини, відповідно до положень ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі її представника ОСОБА_4 ,відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: С.А.Зайцева

ОСОБА_7