Номер провадження 2/521/4694/17
У Х В А Л А

"14" серпня 2017 р. суддя Малиновського районного суду м. Одеси Лічман Л.Г., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок, розділ житлового будинку, визнання права власності та виділ в натурі частини житлового будинку, залишення у фактичному користуванні самочинно збудованого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

10.08.2017 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1, у якій її представник просив суд припинити право спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Весняна, 23, розділити вказаний будинок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_1 право власності та виділити в натурі частину житлового будинку (частина основної частини житлового будинку літ. «А», літня кухня літ. «Б») як на окреме домоволодіння (квартиру № 1) по вул. Весняній, 23 у м. Одесі, що складається з приміщень: кухня «-1-1» площею 8,1 кв.м., житлова «-1-2» площею 8,5 кв.м., загальною площею 16,6 кв.м., житловою площею 8,5 кв.м., та споруд, а саме: літня кухня літ. «Б». Крім того, просив залишити у фактичному користуванні за ОСОБА_1 самочинно збудоване приміщення по вул. Весняна, 23 в м. Одесі, а саме приміщення, визначене у технічному паспорті «1-5», загальною площею 13,8 кв.м.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заяву необхідно залишити без руху, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору, однак сплачена сума судового збору не відповідає дійсній вартості спірного майна.

З метою підтвердження ринкової вартості спірного житлового будинку, розташованого у м. Одесі по вул. Весняна, 23, представник позивача до позовної заяви додав висновок № 126/2017 від 31.07.2017 р. про визначення оціночної (ринкової) вартості вказаної частки, виконаний ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.». Вартість обєкта оцінки визначено у розмірі 272025,00 грн., що є заниженою за реальну вартість такого майна з врахуванням наданих експертом аналогів. Зазначена обставина надає підстави вважати про невідповідність зазначеного висновку від 31.07.2017 р. про оцінку спірного майна дійсній його вартості на момент подачі позовної заяви та не може вважатися судом належним та допустимим доказом для визначення ціни позову, а тому й розміру судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, немайнового 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 гривень.

Відповідно ч. 2 ст. 80 ЦПК та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Відповідно до п. п. 12 і 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. № 10 у випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Зважаючи на викладене, та приймаючи до уваги той факт, що позовні вимоги ОСОБА_1 містять вимогу майнового характеру та вимогу немайнового характеру, суд приходить до висновку, що сума сплаченого судового збору вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна та попередньо визначає суму судового збору 3000 грн. за позовну вимогу майнового характеру та 640 грн. - немайнового, таким чином позивачу необхідно доплатити, з врахуванням сплаченого, судовий збір 3000,00 грн. (3640-640)

Внаслідок вказаного, та на виконання п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України уточненню підлягає ціна позову.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України щодо зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог, а саме щодо залишення у фактичному користуванні за ОСОБА_1 самочинно збудованого приміщення, з врахуванням п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 р. № 6, яким передбачено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Таким чином, подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, -

С У Д Д Я

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок, розділ житлового будинку, визнання права власності та виділ в натурі частини житлового будинку, залишення у фактичному користуванні самочинно збудованого приміщення, - залишити без руху.

Надати позивачу для усунення недоліків заяви строк - 5 (п'ять) днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що у разі невиконання вищевказаних вимог у встановлений суддею строк заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я: