Номер провадження 2/243/1785/2017
Номер справи 243/2427/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

«05» травня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.М.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н 19 липня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 28 лютого 2017 року має заборгованість 14059,25 грн., яка складається з наступного:

- 265,76 грн. заборгованість за кредитом;

- 9547,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3100,00грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

- 645,68 грн. штраф (процентна складова).

Просить суд стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 липня 2011 року у розмірі 14059,25 грн., яка складається з наступного:

- 265,76 грн. заборгованість за кредитом;

- 9547,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3100,00грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

- 645,68 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі у сумі 1600,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі Довіреності №7372-К-О від 27 грудня 2016 року (а.с.45) позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та надав суду пояснення, в яких зазначив, що 19 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Дана ставка по кредитному договору діяла до 31 грудня 2012 року. З 01 січня 2013 року ставку за Кредитним договором від 19 липня 2011 року зменшено до 30 відсотків, а з 01 вересня 2014 року збільшено до 34,8%, а з 01 квітня 2015 року відсоткову ставку збільшено до 43,2 % та така процентна ставка нараховувалася на суму, яку було узято після підвищення відсоткової ставки. Відповідач повідомлявся банком про підвищення процентної ставки. Також представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_2 по Кредитному договору від 19 липня 2011 року також були нараховані заборгованість за пенею та комісією у сумі 3100,00 грн. та штрафи: фіксована частина у сумі 500 грн., процентна складова у сумі 645,68 грн., оскільки для застосування банком ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та скасування пені та штрафів, повинно бути підтвердження того, що відповідач дійсно зареєстрований та постійно проживає або переселився у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що вимоги позивача визнає частково, в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) та заборгованість по процентам за користування кредитом з розрахунку 36%, як це зазначено у договорі. В іншій частині вимоги банка не визнав, зазначивши, що він заперечує проти стягнення з нього заборгованості по відсоткам за користування кредитом з розрахунку 43,2%, оскільки банк підвищив відсоткову ставку в односторонньому порядку не попередивши його про такі істотні зміни умов договору, а також вважає, що банк не повинен був йому нараховувати, пеню та комісію, та штрафи за Кредитним договором з 14 квітня 2014 року, оскільки він зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відноситься до території на якій з 14 квітня 2014 року проводилася антитерористична операція.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Як встановлено у судовому засідання та вбачається матеріалів справи, відповідно до укладеного Договору № б/н від 19 липня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що 19 липня 2011 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 6).

Відповідно до цієї анкети-заяви відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна», на даний час тип картки не змінився.

Відповідач погодився з тим, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, з якими він ознайомився в письмовому вигляді, складають між ним та банком договір. Анкета-заява підписана ОСОБА_2 особисто.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи вказані приписи закону, а також фактичні обставини, суд приходить до переконання, що між сторонами дійсно укладений кредитний договір без номеру, який відповідно до статті 526 ЦПК України має виконуватися належним чином.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до вказаного кредитного договору ОСОБА_2 отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» 19 липня 2011 року кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.3 та пункту 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_2 дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» і Клієнт дає право банку в будь який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Пат КБ «Приватбанк» з розрахунку 360 календарних днів на рік.

З матеріалів справи вбачається, що станом на день укладання ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 кредитного договору базова процентна ставка за кредитом дорівнювала 3 % на місяць, або 36% на рік.

У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту». У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконав.

У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором, як вказує представник позивача, ОСОБА_2 станом на 28 лютого 2017 року має заборгованість у сумі 14059,25 грн., яка складається з наступного:

- 265,76 грн. заборгованість за кредитом;

- 9547,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3100,00грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

- 645,68 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні Позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконав, внаслідок чого повинен сплачувати штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 645,68 грн. штраф (процентна складова).

В той же час, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення Проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

За змістом ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить с. Билбасівка Словянського району Донецької області.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 з 1999 року, тобто на момент укладання договору і на даний час, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено копією Паспорта громадянина України, який належить ОСОБА_2, серії ВЕ №057958, виданого Словянським РВ УМВС України в Донецькій області 29 серпня 2001 року (а.с.32, 58-59), суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у звязку з чим Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню за період з 14 квітня 2014 року.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до розрахунку за договором, заборгованість з комісії та пені станом на 05 квітня 2014 року, тобто яка утворилася до 14 квітня 2014 року, складає 00,00 грн.(а.с. 4-5).

Що стосується вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500,00 грн. фіксованої частини та 645,68 грн. процентної складової, то суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ за період з 14 квітня 2014 року, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Що стосується розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» щодо доведеності розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, то повністю з даним розрахунком суд погодитися не може.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що він отримував у ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти і станом на час розгляду справи його заборгованість за тілом кредиту становить 265,76 грн. Проте, він вважає, що Банк безпідставно вимагає повернення процентів за користування кредитом у сумі 9547,81 грн. через те, що Банк збільшив відсоткову ставку з 36 % до 43,20% без згоди відповідача. Тому він не може нести цивільну відповідальність за неповернення кредитних коштів в цій частині.

Судом встановлено, що відповідно до ОСОБА_3 банку станом на 19 липня 2011 року за користування кредитом сторони домовились про сплату ОСОБА_2 процентів у розмірі 3,0 % на місяць, або 36% на рік.

Але протягом дії кредитної картки «Універсальна» процентна ставка за користування кредитом змінювалась і становила у період:

- з 19 липня 2011 року по 31 грудня 2012 року - 36% річних;

- з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року - 30 % річних;

- з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,8 % річних;

- з 1 квітня 2015 року по теперішній час 43.2% річних.

Про це свідчить пояснення представника позивача ОСОБА_1, які були надані ним у судовому засіданні, а також розрахунок заборгованості за договором від 19 липня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 (а.с. 4-5).

Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Відповідно до частини 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Судом встановлено, що збільшення Приватбанком процентної ставки за користування ОСОБА_2 кредитними коштами відбувалось з порушенням вимог вказаного Закону. Відповідач не був письмово повідомлений банком про збільшення процентної ставки, з ним не підписувались будь які угоди щодо цього. Крім того, судом встановлено, що на час збільшення процентної ставки, що мало місце 01 квітня 2015 року, відповідач перестав сплачувати кредит і заборгованість по сплаті процентів виникла з 30 липня 2014 року.

Таким чином, збільшення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку банком без згоди позичальника. Тому такі дії ПАТ КБ «Приватбанк» є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі.

Отже, відповідач має сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року, однак не з розрахунку 43,20% річних, оскільки збільшення процентної ставки в односторонньому порядку банком без згоди позичальника є незаконною, а з розрахунку 36% річних, як це передбачено кредитним договором.

Судом встановлено, що борг відповідача за кредитом складає 265,76 грн., прострочення сплати з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року, дорівнює 699 днів, тому заборгованість за відсотками за цей період складає 183,91 грн. (265,76 грн. х 0.099% (на день) х 699 = 183,91 грн.).

Оскільки відповідач перестав виконувати зобовязання за кредитним договором з 30 липня 2014 року, суд приходить до переконання про необхідність стягнення заборгованості процентів за користування кредитом, яка відповідно до розрахунку, станом на 31 березня 2015 року, накопичувальним підсумком складає 442,10 грн., яка розрахована виходячи із суми заборгованості за кредитом за відсотковими ставками 30 та 34,8 відсотків, що є значно меншими, ніж 36 відсотків, передбачених кредитним договором та такими, що не порушують права відповідача, як споживача кредитних послуг.

Отже, відповідач повинен сплатити банку заборгованість по процентам за користування кредитом, яка станом на 28 лютого 2017 року складає 626,01 грн.

До такого висновку суд прийшов, виходячи з того, що Відповідач перестав виконувати зобовязання за кредитним договором з 30 липня 2014 року. з 30 липня 2014 року до 31 березня 2015 року процентна ставка по кредиту складала 30% та 34,8%, що є значно меншим ніж 36% встановлених кредитним договором, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за цей час складає 442,10 грн. З 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, згідно розрахунку проведеного судом, складає 183,91 грн., тому до сплати заборгованість по відсоткам за користування кредитом дорівнює 626,01 грн. (442,10 грн. + 183,91 грн.)

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 липня 2011 року станом на 28 лютого 2017 року у розмірі 891,77 грн., яка складається з наступного:

- 265,76 грн. заборгованість за кредитом;

- 626,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)».

Таким чином суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за Кредитом в сумі 891,77 грн., задовольнивши частково позовні вимоги.

Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .

У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2017 року складає 1600,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1600 грн. 00 коп. (а.с.37).

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1600 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 1600 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 74, 77, 79, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-227 ЦПК України, ст. ст. 526,527,530,1048,1049,1050 ЦК України, п. 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Билбасівка, вул. 1-го Травня, будинок № 38-А, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (р/р № 3111, МФО № 305299, ) заборгованість за договором № б/н від 19 липня 2011 року, яка станом на 28 лютого 2017 року складає - заборгованість за кредитом 265 грн 76 коп, заборгованість по процентам за користування кредитом 626 грн 01 коп, а всього 891 грн. 77 коп. ( вісімсот девяносто одна грн. 77 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Билбасівка, вул. 1-го Травня, будинок № 38-А, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (р/р № 3111, МФО № 305299, ) судовий збір у сумі 1600 грн. 00 коп. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено та підписано у нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3