Справа №718/1442/17
Провадження №2/718/554/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Соул Україна про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 22.06.2016 року він уклав договір фінансового лізингу №00361 з ТзОВ Соул-Україна(далі Договір), предметом якого є транспортний засіб (автобус) марки «Богдан». За цим договором товариство зобовязувалося придбати у свою власність та передати у його користування автобус на строк та на умовах передбачених цим договором. Однак вважає, що підписаний ним договір не відповідає нормам чинного законодавства, порушує його права, як споживача фінансових послуг та не відповідає умовам щодо нотаріального посвідчення договору.

За даним договором вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 510 000,00 грн. без урахування ПДВ. Відразу після підписання договору йому надали рахунок для сплати в банк першого платежу у сумі 51 000 грн., що він і зробив. Також сплатив авансовий платіж у сумі 204 000 грн. За умовами договору для отримання предмета лізингу у користування він зобовязаний сплатити на рахунок відповідача суму платежу за оформлення договору, авансового платежу та платежу за оформлення предмета лізингу. Такі умови він вважає несправедливими. Вважає, що договір є нікчемним, оскільки відповідач при укладенні спірного договору застосував нечесну підприємницьку практику та договір не було посвідчено нотаріально.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак від його представника подано заяву від 26.07.2017 року, в якій позовні вимоги підтримано повністю, просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та розглянути справу без участі позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, про що свідчить повідомлення в газеті. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Встановлено, що 22.06.2016 року між ТзОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 00361, предметом якого є транспортний засіб (автобус) марки Богдан/А-092, А 09202. Вартість предмету лізингу, зазначеного у п. 8.1 договору становить 510 000 грн. (а. с. 13,14).

Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За вимогами ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

На виконання умов договору 22.06.2016 року позивачем сплачено на рахунок відповідача, що вказаний у договорі фінансового лізингу, 51 000 грн. як платіж за оформлення договору (квитанція від 22.06.2016 року № 0.0.572496148.1 виданої ПАТ КБ «Приватбанк») (а.с. 22). 23,0602016 року сплачено авансовий платіж в розмірі 204 000 грн. відповідно до п.9.1 Договору( квитанція від 23.06.2016 року № 0.0.573044398.1 виданої ПАТ КБ «Приватбанк») (а.с. 22).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Також встановлено, що згідно п.п. 1.3, 1.4 вказаного договору, лізингодавець разом з продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем, виключно за зобовязанням, щодо продажу (поставки) предмета лізингу. Усі ризики по предмету лізингу переходять до лізингоодержувача в момент передачі предмета лізингу згідно акту приймання передачі. П.6.4 договору передбачено, що недоліки предмета лізингу, що виникли у гарантійний строк експлуатації в результаті гарантійних випадків, не з вини лізингоодержувача, усуваються за рахунок продавця. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності товару, або виявлення інших недоліків під час гарантійного строку експлуатації. В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже такі умови є несправедливими. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою, договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами нотаріально посвідчено не було.

Висновки суду, враховуючи вимоги ст. 360-7 ЦПК, узгоджуються з правовими позиціями викладеними у Постанові ВСУ від 16.12.2015 року № 6-2766 цс15 та не суперечать правовим позиціям викладеним у Постанові ВСУ від 11.09.2013 № 6-40 цс 13.

Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки факт отримання ТзОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» грошових коштів у розмірі 255 000 грн. підтверджується банківськими квитанціями, а договір є нікчемним, тому суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку реституцію, тобто повернути все одержане за договором.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне визнати договір фінансового лізингу № 00361 від 22.06.2016 року, укладений між ТзОВ «СОУЛ-УКРАЇНА» та ОСОБА_1 недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним платіж за оформлення договору та авансовий платіж на загальну суму 255 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2550 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 16, 216, 220, 227, 628, 799, 806, 808 Цивільного кодексу України, ст. 10, 11, 60, 88, 169, 213, 214, 215, 224, 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити, що договір фінансового лізингу № 00361, укладений 22.06.2016 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА», є нікчемним

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 255 000 грн.

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «СОУЛ-УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 2 550 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк