Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1770/17 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» про визнання неправомірними дій щодо відмови в укладенні трудового договору, визнання виконаним обов'язку, відсутності підстав щодо зобов'язання , -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» про визнання неправомірними дій щодо відмови в укладенні трудового договору, визнання виконаним обов'язку, відсутності підстав щодо зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.08.2016 року вона отримала наказ про її звільнення з посади лікаря загальної практики - сімейної медицини через прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, який вважає незаконним з наступних підстав. Відповідачем були порушені норми трудового законодавства при її прийнятті на роботу, з нею не був укладений трудовий договір, не були обумовлені умови її праці, питання з приводу страхового забезпечення, про робочий графік, медичний огляд, вона не була забезпечена як лікар індивідуальними засобами захисту. Наказ (розпорядження) про її призначення на роботу не є трудовою угодою, та не передбачає умов її праці. Відповідачем порушені вимоги закону при оформленні її на роботу.

Посилаючись на ці обставини, просила визнати неправомірними дії щодо відмови в укладанні з нею трудового договору, визнати виконаним обов'язок щодо працевлаштування для обов'язкового відпрацювання протягом трьох років, що полягав у поданні заяви про прийом (переведення) на посаду сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4", визнати відсутність підстав для повторного зобов'язання щодо працевлаштування для обов'язкового відпрацювання навчання на спеціальності „загальна практика - сімейна медицина " протягом трьох років, на посаді сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4" або іншої посади або до іншого закладу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники реалізують своє право на працю за допомогою укладання трудового договору про роботу на підприємстві, в організації або у фізичної особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.20 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і роботодавцем, за яким працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену даною угодою відповідно до внутрішнього трудового розпорядку.

Частинами 1 та 3 ст. 24 вказаного Кодексу передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Але відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз'яснено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (ст.48 КЗпПУ).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом директора департаменту охорони здоров»я Запорізької обласної державної адміністрації № 203-0 від 27.06.2014 року, ОСОБА_3, випускницю Запорізького державного медичного університету, зараховано на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності „Загальна практика - сімейна медицина" до КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" з 01 серпня 2014 року до 31 липня 2016 року, після закінчення інтернатури перевести ОСОБА_3 на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" (підстава: направлення на роботу МОЗ України № 96).

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_3 (а.с.98) : згідно з наказом головного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" № 47 к/тр від 01.08.2014 року ОСОБА_3 прийнято для проходження інтернатури на бюджетній основі на посаду лікаря за спеціальністю „Загальна практика - сімейна медицина" з 01.08.2014 року ( підстава: особиста заява ОСОБА_3, наказ ДОЗ ОДА від 27.06.2014 р. № 203-О, напр.УОЗ міської ради від 02.07.2014 № 05354).

Наказом головного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги №59 к/тр від 01.08.2016 р. лікаря-інтерна зі спеціальності „Загальна практика-сімейна медицина" ОСОБА_3 переведено на посаду лікаря загальної практики-сімейної медицини амбулаторії № 4, у зв"язку з закінченням інтернатури з 01.08.2016 р.( підстава:особиста заява, наказ ДОЗ ЗОДА від 27.06.2014 р. № 203-0, направлення ДОЗ ЗМР від 02.07.2014 № 05354).

Наказом головного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги" №65 к/тр від 19.08.2016 р. ОСОБА_3, лікаря загальної практики - сімейної медицини амбулаторії № 4, звільнено 19.08.2016 р. через прогули без поважних причин згідно п.4 чт.40 КЗпП України та постанови КМУкраїни від 22.08.1996 року № 992.

Частина 1 ст.3 КЗпП України, вказує на те, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, а відповідно до ст.4 того ж Кодексу законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про вищу освіту», випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо - кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивачка починаючи з 01 серпня 2014 р. по 19.08.2016 р. працювала лікарем у КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги" № 4", отримувала заробітну плату, то фактично усвідомлювала наявність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже й погоджувалася з цим тривалий час, однак бажання довести про відсутність відносин з відповідачем без укладання трудового договору знайшло підтвердження після її звільнення.

Позивачем не надано доказів, що протягом періоду своєї трудової діяльності вона зверталася до адміністрації підприємства із заявами про укладення з нею трудового договору, як цього вимагає п.4 ст.24 КЗпП України, при обов"язковому додержанні письмової форми трудового договору. В той же час, позивач протягом тривалого часу, погоджувалася на існуючі умови праці, що свідчить про відсутність підстав вважати, що відповідач відмовляв позивачці в укладанні з нею трудового договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від укладення з нею за її заявою трудового договору.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо визнання виконаним обов"язку щодо працевлаштування для обов"язкового відпрацювання протягом трьох років, що полягав у поданні заяви про прийом (переведення) на посаду сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4", визнання відсутності підстав для повторного зобов"язання щодо працевлаштування для обов"язкового відпрацювання навчання на спеціальності „загальна практика - сімейна медицина" протягом трьох років, на посаді сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4" або іншої посади або до іншого закладу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі вимоги не є способом захисту цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 ЦК України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №216 пункт 8 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 - з 15.04.2015 року виключено. З 02.06.2015 року частину 2 статті 52 Закону №1060-ХІІ "Про освіту" виключено згідно із Законом України від 01.07.2014 р.№1556-V-ІІ. За таких обставин, у відповідача відсутній обов»язок щодо відпрацювання позивачкою протягом трьох років, на посаді сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4" або іншої посади або у іншому закладі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 335/12035/16

Провадження №22ц/778/1770/17 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

27 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» про визнання неправомірними дій щодо відмови в укладенні трудового договору, визнання виконаним обов'язку, відсутності підстав щодо зобов'язання , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: