РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 07.11.2006, який в подальшому було переоформлено, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 4 800,00 гривень у вигляді кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом згідно з встановленими тарифами. Однак відповідач умови договору виконував не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 30.08.2016 становить 13 742,35 гривень. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 13 742,35 гривень та судові витрати у розмірі 1 378,00 гривень.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що не сплачував кредит через те, що його соціальну картку було з невідомих причин заблоковано банком. Крім того, вважає розмір заборгованості за кредитом завищеним та таким, що дійсності не відповідає.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності, а також не доведено складові кредитної заборгованості, не надано детального та обґрунтованого розрахунку заборгованості, з огляду на що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.

07.11.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з яким відповідач отримав кредитну картку «Універсальна 55 днів», на підставі якої відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту 500,00 гривень на кредитну картку (арк. справи 12).

Зазначений договір відповідає вимогам частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З 18.12.2006 по 29.01.2013 відповідачеві змінювався кредитний ліміт та кредитна картка перевипускалася, що підтверджується наданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта (арк. справи 11).

Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті банку, передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Зокрема, як передбачено п.п. 2.1.1.5.5 п. 2.1.1.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт банку зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, визначених договором.

При цьому, як визначено п.п. 2.1.1.7.6 п. 2.1.1.7 вказаних Умов, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. На підставі п.п. 2.1.1.12.2.1 та п.п. 2.1.1.12.6.1 вказаних Умов, у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на час нарахування, а також при непогашенні суми кредиту на суму від 100 грн. сплачує пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за вказаним договором, його заборгованість перед позивачем станом на 30.08.2016 становить 13 742,35 гривень, яка, відповідно до наданого позивачем розрахунку (арк. справи 10), складається з: 12 611,76 гривень тіло кредиту, а також штрафи на підставі пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень штраф (фіксована частина) та 630,59 гривень штраф (процентна складова).

Оскільки наданий позивачем розрахунок чітко містить складові заборгованості за кредитом, суд вважає непереконливими доводи представника відповідача про недоведеність розміру заборгованості та не зазначення його складових. Крім того, судом також було витребувано у позивача виписку по картковому рахунку відповідача, яка додатково підтверджує використання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

На порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит та проценти за користування кредитом у визначений договором строк не повернув, у звязку із чим в позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим цим договором правових наслідків його неналежного виконання.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що він не сплачував кредит через заблокування банком іншої його картки, на яку надходили кошти, оскільки ця обставина не звільняє відповідача від виконання зобовязань за договором в силу вимог закону та умов договору. Обставини заблокування соціальної картки ОСОБА_2 не є предметом судового розгляду у даній справі, оскільки ухвалою суду від 1 березня 2017 р. його позов до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було виділено в окреме провадження.

Також суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду із даним позовом, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 261, 530, 631 ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

При цьому, за вимогами частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Отже, з урахуванням факту останньої сплати зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 28.02.2016 на суму 599,00 гривень, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача, відсутні підстави вважати строк позовної давності пропущеним через те, що цей строк перервався у момент сплати зобовязання.

Крім того, слід також зауважити, що відповідачем періодично протягом всього строку дії договору здійснювалися платежі на погашення кредитної заборгованості, проте, не у повному обсязі, внаслідок чого за ним і утворилась заборгованість.

Суд вважає непереконливими посилання представника відповідача на те, що кредитна картка, яку відповідач отримав 07.11.2006, була ліквідована у звязку із закінченням строку її дії, а тому після цього відносини між сторонами не регулюються договором. Як вказує представник, 14.03.2008 відповідачу була видана інша кредитна картка, що свідчить про закінчення договірних відносин саме 14.03.2008, а тому строк позовної давності закінчився 14.03.2011. Проте, як зазначалося судом вище, з 18.12.2006 по 29.01.2013 відповідачеві змінювався кредитний ліміт та кредитна картка перевипускалася, що підтверджується наданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта, та свідчить про зміну умов договору кредиту, а не про його розірвання. При цьому, суду взагалі з боку відповідача не було надано доказів про те, що кредитний договір від 07.11.2006 було розірвано або іншим чином припинено його дію.

Також суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на відсутність банківської ліцензії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка б надавала право видавати кредит відповідачеві, оскільки ці посилання не підтверджені жодними доказами, а тому є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення. Крім того, представником відповідача не наведено у своїх письмових запереченнях посилань на вимоги закону, які б передбачали наявність у банків банківської ліцензії на укладення кредитних договорів у національній валюті України станом на 07.11.2006.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про необґрунтованість вимог про стягнення неустойки, оскільки як встановлено судом вище позивач заявляє позовні вимоги лише про стягнення тіла кредиту та штрафів, що випливає з доданого до позовної заяви розрахунку суми позову.

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та наявність підстав для його задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 7 листопада 2006 р. станом на 30 серпня 2016 р. у розмірі 13 742 (тринадцять тисяч сімсот сорок дві) гривні 35 копійок, у тому числі:

12 611 (дванадцять тисяч шістсот одинадцять) гривень 76 копійок тіло кредиту;

500 (пятсот) гривень 00 копійок штраф (фіксована складова);

630 (шістсот тридцять) гривень 59 копійок штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 26 квітня 2017 р.

Повний текст рішення виготовлено 28 квітня 2017 р.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Шалагінова