Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_5. Після йог смерті відкрилася спадщина. Все майно, яке йому належало на день смерті він заповів ОСОБА_2. На підставі заповіту ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.05.1996 року серії НОМЕР_1 на нежитлове приміщення № 1, яке розташоване на другому поверсі житлової будівлі АДРЕСА_1, площею 81,9 м2. При цьому, ОСОБА_2 було порушено її (позивача) право на обов'язкову частку у спадковому майні, оскільки вона на той час була малолітньою дитиною. Після смерті батька заяви про прийняття спадщини крім ОСОБА_2, яка на момент смерті спадкодавця була йому колишньою дружиною, подали і діти - ОСОБА_3, 1975 року народження, та ОСОБА_4, 1979 року народження. В подальшому ОСОБА_4 подав відмову від прийняття спадщини, у зв'язку з чим її (позивача) обов'язкова частка становить 1/3 частину від спадкового майна. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2015 року у справі № 755/4652/15-ц було визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 від 19.08.1999 року, видане на ім'я ОСОБА_2, а саме в частині обов'язкової частки у спадковому майні в розмірі 1/3 частини нежитлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1. В частині визнання права власності було відмовлено, так як дані питання вирішуються не в судовому порядку, а в порядку вчинення нотаріальних дій. 30.07.2015 року вона звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у зв'язку з пропуском встановленого строку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року їй було визначеного додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. 18.02.2016 року вона звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, і 22.02.2016 року подала заяву по видачу свідоцтва про спадщину за законом, та отримала відмову у зв'язку з тим, що із заявами про прийняття спадщини зверталися ще двоє дітей померлого, заяви про відмову від спадщини не надходили, у зв'язку з чим від 1/3 частини відраховувати 2/3, які складатимуть 2/9 частини від спадкового майна. Оскільки вона не згодна з вказаною часткою, звернулася до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилася, надійшла її заява в якій вона з доводами позивача погодилася, не заперечувала щодо задоволення позову, розгляд просила проводити без її присутності.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи сповіщалися згідно норм процесуального законодавства. Заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надіслав пояснення по справі, в яких просив розглядати справу за його відсутності, та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 755/4652/15-ц, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що позивач є донькою ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті заяви про прийняття спадщини подали - ОСОБА_2 (колишня дружина померлого), ОСОБА_4 (син померлого), та ОСОБА_3 (син померлого). На час смерті спадкодавця, ОСОБА_1 була малолітньою дитиною. 24.06.1999 року ОСОБА_4 подав заяву про те, що йому стало відомо про наявність заповіту на ім'я ОСОБА_2, та те, що він не заперечує щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до суду звертатися не буде.

Встановлено, що 30.05.1996 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів на випадок смерті все своє майно ОСОБА_2

19.08.1999 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2 на спірне нежитлове приміщення - яке знаходиться в АДРЕСА_1, серії НОМЕР_1.

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5, встановлено, що про наявність у спадкодавця малолітньої дитини, жоден з спадкоємців нотаріуса не повідомляв.

06.07.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва було розглянуто справу № 755/4652/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування, та постановлено рішення, яким визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 від 19.08.1999 року на ім'я ОСОБА_2, а саме - в частині обов'язкової частки у спадковому майні в розмірі 1/3 нежитлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено. Рішення набуло законної сили 18.09.2015 року.

30.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом на обов'язкову частку - нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 Однак, отримала лист про необхідність подовжити строк для прийняття спадщини.

19.01.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено рішення, яким визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

22.02.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом, на яку отримала лист, а 15.09.2016 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які подавали заяви про прийняття спадщини, від неї не відмовилися, а тому при вирахуванні її (позивача) обов'язкової частки необхідно брати до уваги двох синів та її, і від її 1/3 частки вираховувати 2/3, які складатимуть 2/9 частини від спадкового майна, а саме від нежитлового приміщення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 535 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (який діяв на час смерті батька позивача та відкриття спадщини), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 слідує, що окрім спадкоємця за заповітом - відповідача, заяви про прийняття спадщини подали й повнолітні діти спадкодавця - ОСОБА_3 та ОСОБА_3, однак, ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини, що підтверджується відповідною заявою, яка міститься в матеріалах спадкової справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при спадкуванні за законом позивач має отримати 1/3 частину (2/3 від 1/2 частини майна, що становить 1/3 частину) від всього майна, що увійшло до складу спадкового майна.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 529, 535 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, ст.ст. 60, 61, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємицею першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення № 1, площею 81,9 м2, яке розташоване на другому поверсі (в літ. А) нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: