АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2368/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року представник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, та після уточнення остаточно просив стягнути з відповідачів суму заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) - 24813,48 дол США, суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (за період з12.06.2014 року по 12.06.2015 року) - 94261, 24 доларів США, суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами по кредиту (за період з 12.06.2014 року по 12.06.2015 року) - 35956,95 доларів США, суму трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту (за весь період) - 1477,26 доларів США, а загальну суму заборгованості ОСОБА_3, згідно розрахунку наданому у судовому засіданні представником позивача - 156508,93 доларів США, а також відшкодувати сплачений судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що в порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №37.3/АА-00014.08.2 від 01.04.2008 року, відповідачами не було повернуто суму кредиту, не сплачено суму процентів за користування кредитом, не сплачено суму нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язань, у зв'язку із чим виникла вказана сума заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в сумі 156508,93 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти згідно курсу НБУ станом на день ухвалення рішення складає 3938704,05 гривень. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід банк» судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від від 27 січня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року, ОСОБА_3, який діє в особі представника ОСОБА_4, в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування скарги зазначив, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, неповного зясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зазначив, що ані він, ані його представник не були належним чином повідомлені про судове засідання 31.05.2016 року, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення їм судових повісток. Вказав, що довідка про доставку SMS ОСОБА_4 не є належним доказом сповіщення про судове засідання, оскільки, вона не писала до суду заяву про отримання SMS-повісток, SMS-повісту на 31.05.2016 р. не отримувала. Зазначив, що судом не було вирішене питання щодо клопотання відповідача про надання оригіналів документів. Зауважив, що судом було порушено порядок розгляду уточненого позову, оскільки не було оголошено перерву для направлення копій уточненої позовної заяви відповідачам. Також вказав, що відповідачем кредит фактично був отриманий у гривнях, оскільки іноземна валюта не виходила з обігу банку, а тому банк не зазнав втрат через коливання курсу валют. Відзначив, що позивач не мав права на видачу кредиту в іноземній валюті на споживчі цілі відповідно до їх банківської ліцензії, копія якої міститься у матеріалах справи. Зазначив, що умови кредитного договору про обовязок позичальника сплачувати банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6 від суми простроченої заборгованості є незрозумілими, суд помилково вказав про 1,5 % за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості.

У своїх запереченнях банк вказує на законність та обгрунтованість рішення суду та безпідставність доводів скарги, на підставі чого просить скаргу відхилити і залишити заочне рішення суду без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, за відсутності відповідно до ст. 305 ЦПК України інших учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.04.2008 року Відкрите акціонерне товариство «Родовід Банк», що згідно з наказом тимчасового адміністратора від 05.06.2009 року № 215, було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №37.3/АА-00014.08.2.

У відповідності до п.п. 1.1, 2.1. Кредитного договору позивач відкрив відповідачу ОСОБА_3 відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 32000,00 доларів США терміном до 01 квітня 2015 року включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля марки Нyundai, модель SANTA FE, рік випуску 2008, колір сірий, шасі (кузов, рама) №КМНSН81DР8U324532 Y6LSН81DР8L002353, тип ТЗ - легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором є застава автомобіля згідно з договором застави транспортного засобу №37.3/АА-00014.08.2-З, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 01.04.2008 року за реєстровим № 418.

Факт видачі кредиту за Кредитним договором підтверджується заявою на видачу готівки відповідачу за № 917_1 від 01.04.2008 року.

Згідно п.п. 3.1, 3.3. Кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язався щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати суму заборгованості за кредитом в сумі 380,95 доларів США та сплачувати позивачу нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця.

Позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором №37.3/АА-00014.08.2 від 01.04.2008 року в повному обсязі.

Однак, в порушення умов Кредитного договору ОСОБА_3 не виконане зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів в сумі 380,95 доларів США за кредитним договором, що підтверджується відповідною випискою з балансового рахунку і розрахунками заборгованості, та продовжує нехтувати виконанням взятих на себе обов'язків по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом згідно з кредитним договором.

Згідно п. 5.2., 5.3. Кредитного договору у разі недотримання позичальником умов кредитного договору позивач має право вимагати дострокового його розірвання, повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору.

Відповідно до п. 3.6. кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів ОСОБА_3 зобов'язаний сплачувати позивачу за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 від суми простроченого заборгованості.

Станом на 12.06.2015 року сума заборгованості ОСОБА_3 складається з таких сум:

- суми заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) - 24813,48 дол. США;

- суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (за період з12.06.2014 року по 12.06.2015 року) - 94261, 24 дол. США;

- суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами по кредиту (за період з 12.06.2014 року по 12.06.2015 року) - 35956,95 дол. США;

- суми трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту (за весь період) - 1477,26 дол. США;

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_3, згідно розрахунку наданому у судовому засіданні представником позивача - 156508,93 дол. США.

Відповідно до статті 1054 ЦК України стосовно кредитного договору зазначено:

1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

3. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Стаття 533 ЦК України вказує про валюту виконання грошового зобов'язання наступне:

1. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

2. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

3. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідач не надав до апеляційного суду доказів на спростування вказаних обставин справи, які належним чином обґрунтовані наявними у справі доказами, які не спростовуються доданою до скарги нотаріальною заявою начальника Шевченківського відділення № 4 ВАТ «Родовід Банк» від 22 липня 2016 року, який від імені банку укладав з відповідачем вищевказаний договір кредиту, про те, що кредит ОСОБА_3 в іноземній валюті, а саме 32 000 доларів США було видано банком фактично у національній валюті гривні, за курсом НБУ станом на 01.04.2008 р. шляхом перерахування на рахунок продавця автомобіля, який придбав відповідач ОСОБА_3 за кредитні кошти. Ця заява не спростовує факт укладення договору кредиту в іноземній валюті. Наступні дії по її перерахуванню за офіційний курсом НБУ у гривні та придбання автомобіля за ці кошти змісту договору кредиту не змінює, оскільки відповідно до змісту ст. 1054 ЦК України, на відміну від договору позики, є укладений з моменту його підписання, а не отримання коштів. Як вбачається із розрахунку банка, який відповідач не оспорив, часткове погашення суми кредиту також відбувалося у доларах США.

Крім того, відповідно до ліцензії НБУ № 27 від 11 жовтня 2004 року на позивач отримав право здійснювати банківські валютні операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Законом України "Про банки та банківську діяльність", отже право АТ "Родовід банк" надавати валютний кредит є доведений і доводами скарги не спростовується.

Крім того, у даному випадку сума заборгованості була стягнута з боржників у національній валюті гривні за офіційним курсом НБУ на зазначений у позові день платежу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Що стосується посилання на необхідність застосування наслідків позовної давності, то колегія суддів у даному випадку їх відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ч.ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, але позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач брав участь у розгляді справи через свого представника, яка мала процесуальну можливість подати передбачену ч. 3 ст. 267 ЦК України заяву про застосування позовної давності, однак цього не було зроблено, у тому числі при зверненні самого ОСОБА_7 із заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції. Просте посилання в доводах заяви ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення суду на те, строк позовної давності за кредитним договором починає відраховуватися від 26 березня 2009 року та закінчується 26 березня 2012 року і що його представник була позбавлена можливості подати таку заяву у судовому засіданні 31.05.2006р., оскільки не була належним чином про нього повідомлена, не можна розцінювати як подану до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності. Як вбачається із журналу судового засідання від 22.02.2016 року та від 28.10.2015 року представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_4 брала участь у судових засіданнях по цій справі у вищевказані дні і при цьому ніяких заяв про застосування позовної давності не подавала, натомість неодноразово зверталась до суду першої інстанції із іншими клопотаннями, що в цілому свідчить про наявність у відповідача ОСОБА_7 процесуальної можливості відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України вчасно подати до суду першої інстанції відповідну заяву про застосування позовної давності.

Колегія суддів за безпідставністю відхиляє доводи скарги стосовно неправильного нарахування судом першої інстанції пені виходячи з 1,5 %, а не 1,6, як зазначено у п. 3.6 кредитного договору, оскільки позивач в межах своїх диспозитивних прав значно зменшив розмір заявленої до стягнення пені, яка спочатку була заявлено відповідно до умов договору, що в цілому не вплинуло на законність та обґрунтованість заочного рішення суду.

Таким чином, оскільки відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу лише в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, то колегія суддів у даному випадку не вбачає законних підстав для розгляду заяви представника відповідача ОСОБА_7 про застосування позовної давності, що є матеріально-правовою вимогою, яка згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України заявляється до ухвалення рішення судом першої інстанції, при розгляді апеляційної скарги. Саме така правова позиція з приводу неможливості застосування в апеляційному суді позовної давності при аналогічних обставинах була викладена у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року по справі № 6-780цс15, яка підлягає до застосуванню у даній справі відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Висновки суду першої інстанції належним чином вмотивовані, у тому числі стосовно зменшення розміру пені, ґрунтуються на наявних у справі документах, які доводами скарги не спростовуються.

Виходячи з наведеного, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -