Справа № 212/7044/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Пустовіта О.Г.,

при секретарі Конограй В.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_4" про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, та просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з втратою працездатності з ПАТ Євраз ОСОБА_4 275 600,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 07.06.1994 по 31.03.2014 працював на підприємстві відповідача ВАТ «Суха Балка» (правонаступник ПрАТ «Євраз ОСОБА_4») за посадами: електрогазозварювальник 4 розряду, підземний гірничоробочий 1 розряду, підземний машиніст бурової установки. 31.03.2014 звільнений в зв'язку з виходом на пенсію. Висновком ЛТЕК від 15.01.2016 йому було встановлено професійні захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова білотеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу в поєднанні з періартрозом колінних суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої другої ст. (пиловий бронхіт першої другої ст., емфізема легень першої другої ст.), група «В»; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК йому первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності (20% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ, 5% по тугуватості). Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він тривалий час переносить і буде в майбутньому переносити фізичний біль, в нього постійні болі у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, біль при рухах та фізичному навантаженні, оніміння та судоми в литкових м'язах, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колліних суглобах, утруднена хода, задишка при незначному фізичному навантаженні, частий сухий кашель. Отримане захворювання обмежує життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі , посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ Євраз ОСОБА_4 проти позову заперечувала у повному обсязі та вказала, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Крім того, при прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в зв'язку з тим, що відсутній факт встановлення наявності доказу вини відповідача та позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 07 червня 1994 року по 31 березня 2014 року працював на підприємстві відповідача ВАТ «Суха Балка» (правонаступник ПрАТ «Євраз ОСОБА_4») за посадами: електрогазозварювальник 4 розряду, підземний гірничоробочий 1 розряду, підземний машиніст бурової установки.

31 березня 2014 року звільнений за власним бажанням, по виходу на пенсію за віком.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 15 січня 2016 року, позивачу встановлені професійні захворювання, а саме:

-радикулопатія попереково-крижова білотеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу в поєднанні з періартрозом колінних суглобів;

-хронічне обструктивне захворювання легень першої другої ст. (пиловий бронхіт першої другої ст., емфізема легень першої другої ст.), група «В»;

-нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

За виявленими професійними захворюваннями у позивача складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 березня 2016 року.

Відповідно до акту позивач виконував роботи на протязі 16 років 9 місяців (у цеху в умовах впливу шкідливих факторів), які характеризувались: важкість праці, виробничий шум та аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищували граничного допустимі.

Відповідно до п.16 Акту... позивач виконував комплекс робіт та здійснював виконання робіт по приведенню робочого місця в безпечний стан, бурінню глибоких свердловин, доставку інструментів та механізмів до місця проведення робіт вручну та за допомогою пристроїв. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничому шуму.

В пункті 17 Акту…встановлено причину виникнення професійного захворювання, а саме перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці підземного машиніста бурової установки за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем виробничого шуму до 3 класу 3 ступеня шкідливості.

Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30?/ понад 30?,% зміни 40,4/2,3 при гранично допустимій до 25/0.

Нахили корпуса (вимушені, більше 30?), кількість за зміну: 182 при гранично допустимих до 100.

Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м. куб: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду ( SiO2) у пилу від 10% до 70% - 9,2 при гранично допустимій до 2,0.

В пункті 19 конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.

Висновком МСЕК від 16 травня 2016 року позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності, із них 20% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ, 5% по тугуватості.

Наступним висновком МСЕК від 06 квітня 2017 року позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності, із них 20% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ, 5% по тугуватості з 01 червня 2017 року до 01 червня 2019 року.

Протипоказана важка фізична праця, робота в умовах впливу 3 виробничого пилу, переохолодження.

Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці , на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, вимушена поза, довга ходьба в умовах виробничого пилу, переохолодження. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресує, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного ОСОБА_4 України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 30 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги , оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_4" про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» на користь ОСОБА_3 в порядку відшкодування моральної шкоди 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб та обов'язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» на користь держави судові витрати у розмірі 551,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт