Справа №488/3128/15-ц 28.04.2017 280417 28.04.2017
Провадження №22-ц/784/715/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий по 1 інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Тищенку Л.С.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 29 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № NKKIGA00000002, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 32 000.00 доларів США на строк до 29 березня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за цим договором, цього ж дня між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

Свої зобовязання відповідач за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 03 квітня 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 13 640,73 доларів США, що еквівалентно 320 557,15 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 640,73 доларів США, що еквівалентно 320 557.15 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року позов задоволено. Постановлено: стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк, заборгованість за кредитним договором № NKKIGA00000002 від 29 березня 2007 року станом на 03 квітня 2015 року у розмірі 13 640.73 доларів США, що еквівалентно 320 557.15 грн., з яких 12 518.52 доларів США - заборгованість за кредитом; 783.47 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 256.00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 82.74 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та по 1 602.78 грн. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення, просила рішення скасувати та постановити нове, яким частково відмовити у задоволенні позову з врахуванням доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 29 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № NKKIGA00000002 у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 35200 доларів США, з яких на споживчі цілі надано 32000 доларів США та 3200 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1.50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки на дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору, на строк до 28 березня 2017 року.

Розмір щомісячного платежу - 508.31 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди.

Відповідно до заяви про видачу готівки №1 від 29 березня 2007 року та розрахунку заборгованості ОСОБА_3 було перераховано 32 000 доларів США ( а.с.4,18).

Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за цим договором виступає іпотека квартири №30 у м. Миколаєві по вул. Айвазовського,5А ( п.7.3 договору).

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язання за цим договором, цього ж дня між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого останній відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, винагород, пені та інших платежів, відшкодування збитків ( а.с.19).

Проте ОСОБА_3 свої зобовязання належним чином не виконувала, що привело до порушення зобовязань за кредитним договором і станом на 15 квітня 2015 року прострочена заборгованість склала 3707.62 долари США.

З врахуванням вказаних обставин на адресу боржника та поручителя, у квітні 2015 року Банком була направлена вимога про сплату вищевказаної простроченої заборгованості не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення. У випадку не сплати вказаної суми у визначений термін, останні повинні повернути суму кредиту у повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с.10).

Відповідно до наданого розрахунку, сума заборгованості за кредитним договором станом на 03 квітня 2015 року становить 13 640.73 доларів США, що еквівалентно 320 557.15 грн., з яких 12 518.52 доларів США - заборгованість за кредитом; 783.47 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 256.00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом та 82.74 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Врахуваючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у Банку підстав для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому суд не звернув уваги, що розрахунок останньої проведено, починаючи з 27 листопада 2008 року з врахуванням підвищеної процентної ставки 13.08%, тоді як за умовами договору 11.04 %.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

За ч. 1 ст. 651 цього Кодексу зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, згідно з якою встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ( у редакції, чинній на час укладення спірного договору ) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною .

У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до п. 7.1 договору розмір щомісячного платежу складає 508.31 доларів США.

Пунктом 2.3.1 договору встановлено, що банк має право збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в разі зміни конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10%, порівняно з курсом долара США до гривні, установленим Національним банком України (далі НБУ) на момент укладення кредитного договору; зміни облікової ставки НБУ, зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ); при цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Скориставшись своїм правом, банк збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку за вищезазначеним договором з 27 листопада 2008 року, про що повідомив боржника.

На підтвердження факту направлення ОСОБА_3 повідомлення від 03 жовтня 2008 року про збільшення процентної ставки за кредитним договором до 13,08% у звязку з підвищенням облікової ставки НБУ з 8,5% до 12% з 27 листопада 2008 року, ПАТ КБ "ПриватБанк" надав до суду апеляційної інстанції список згрупованих рекомендованих відправлень, переданих у поштову установу 30 жовтня 2008 року, який у переліку містить поштове відправлення останній.

Відправленням указаного листа займалося товариство з обмеженою відповідальністю "ПРИН-Ц". Доказів вручення ОСОБА_3 цього листа банк не надав.

Відповідно до ч.4 п.28 розяснень, викладених у Постанові Вищого спеціалізованого суду України №5 ( далі - Пленум ВССУ) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно з п. 3 Правил надання послуг поштового звязку (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п. 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сімї за умови предявлення ними документа, що посвідчує особу.

З огляду на зазначене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Однак належні та допустимі письмові докази отримання ОСОБА_3 зазначеного листа в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано. Представник відповідача в суді апеляційної інстанції заперечувала отримання такого листа ОСОБА_3 Вищевикладене свідчить про те, що остання не була повідомлена про підвищення процентної ставки, а отже не прийняла пропозицію банку про зміну таких умов договору у відповідності до положень ст.642 ЦК України.

Як вбачається із наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, з часу укладання договору відповідач виконувала свої зобовязання за цим договором, вносила в касу банку суми щомісячних платежів, більші за розміром, ніж це встановлено договором і Банк ці суми приймав. Так, у квітні 2007 року замість 508.31 доларів США, відповідачем тільки на погашення тіла кредиту було сплачено 660.11 доларів США, а у травні 2007 546.10 доларів США і т.д.

Після збільшення процентної ставки, а саме 27 листопада 2008 року вона продовжувала сплачувати щомісячні платежі на виконання кредитних зобовязань, але це не є свідченням того, що боржник прийняла пропозицію банку про підвищення процентної ставки. Адже із наданого розрахунку не вбачається, що вона сплачувала платежі саме з врахуванням підвищеної процентної ставки.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що хоча банк і прийняв рішення про збільшення розміру процентів за кредитним договором відповідно до умов договору й до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким встановлено заборону збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку, та про це повідомив позивачку в передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» строк, проте доказів того, що відповідач отримала це повідомлення матеріали справи не містять.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 справа №6-2315цс16, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином колегія суддів вважає, що банк, підвищуючи процентну ставку за кредитним договором, порушив вимоги п.2.3.1 договору щодо належного повідомлення про це позичальника, односторонньо підвищив цю ставку, що є порушенням як умов договору так і п.4 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", тому права відповідачів підлягають захисту, а визначена Банком заборгованість по кредитному договору, починаючи з 27 листопада 2008 року по 03 квітня 2015 року перерахуванню виходячи з процентної ставки 11.04%: проценти відповідно до п.3.4 договору (( заборгованість за тілом кредиту х 11.04%) /360 днів х кількість днів користування); пеня за п.4.1 договору. Відповідно наданого розрахунку на день підвищення процентної ставки. ОСОБА_3 мала лише поточну заборгованість по процентам у розмірі 63.77 доларів США.

Приймаючи до уваги виписки з особового рахунку ОСОБА_3 за період з 01 березня 2007 року по 03 квітня 2015 року, розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором станом на 03 квітня 2015 року становить 7131 доларів США 60 центів, з яких 6594.09 доларів США, 240.62 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 256.00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом та 40.87 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Визначаючи розмір пені в іноземній валюті, колегія суддів враховує вищезазначені вимоги закону та положення кредитного договору про те, що у разі укладання кредитного договору в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу Національного Банку України на дату уплати ( п.4 кредитного договору).

Згідно п.12 Постанови №5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за предявлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено без врахування викладених вище обставин, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України його належить змінити, стягнувши на користь банку з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 7090 доларів США 73 центів, з яких 6594.09 доларів США - заборгованість за кредитом; 240.64 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 256.00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом та 1085 грн.09 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В силу ч.4 ст.88 ЦПК України підлягає зміні рішення суду і в частині розподілу судового збору. Оскільки позов задоволено частково, то відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути по 946 грн.71 коп. судового збору з кожного.

Згідно зі ст.626 ЦК України порука створює права для кредитора та обовязки для поручителя, безпосередньо на права та обовязки боржника цей вид забезпечення виконання зобовязань не впливає, оскільки зобовязання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Оскільки боржник не наділений за законом правом на захист інтересів поручителя, то в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні підстави для перегляду даного рішення стосовно прав та обовязків поручителя, що не перешкоджає останньому звернутися до суду з самостійною скаргою на дане рішення, якщо він вважає, що його права порушено.

З врахуванням викладеного посилання в апеляційній скарзі на те, що порука ОСОБА_5 є припиненою в силу ч.1 та ч.4 ст.559 ЦК України не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення судом ОСОБА_3 про дату та час розгляду справи, не є підставою для скасування рішення суду відповідно до норм розділу 5 глави 1 ЦПК України та відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303,307,309, 313-315 ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк, заборгованість за кредитним договором № NKKIGA00000002 від 29 березня 2007 року у розмірі 7090 доларів США 73 центів, з яких 6594.09 доларів США - заборгованість за кредитом; 240.64 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 256.00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом та 1085 грн.09 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк по 946 грн.71 коп. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_6