Справа № 214/1400/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, покладення зобовязання про повернення грошових коштів, стягнення штрафу та моральної шкоди, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_3, остаточно уточнивши який, просить: визнати дії ФОП ОСОБА_3, які виражені в нечесній підприємницькій діяльності при надаванні послуг протиправними; зобов'язати ФОП ОСОБА_3 повернути йому, позивачу, грошові кошти за невиконання договірних обов'язків в розмірі 1400 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача штраф за кожний день прострочення у розмірі трьох відсотків вартості послуги, розраховану відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 59220 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача моральну шкоду 2500 грн. 00 коп. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. та судові витрати.

В обґрунтування остаточно уточненого позову наводить наступне. Він, позивач, 4 вересня 2012 року за усною домовленістю надав фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3, торгівельне місце якого знаходилось в торгівельному комплексі «Вікторі плаза», за адресою вул. Лермонтова, 37 у м. Кривому Розі телефони на загальну суму 1400 грн., перелік яких вказаний в накладній, на реалізацію строком одного місяця. ФОП ОСОБА_3 було представлено послугу по реалізації телефонів. Згідно до п. 6. ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастанна певної події. Вважає, що саме з моменту надання ОСОБА_5 Г. послуги по реалізації вказаних телефонів та отримання накладної, виникли цивільно-правові відношення. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст.11 ЦК України та згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Просить також врахувати те, що відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України обов'язки повинні виконуватись певним чином і в установлений термін у відповідності з умовами та порядком укладеного між сторонами договору, відповідно до вимог закону. Згідно з ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Вказує, що після закінчення місячного строку відповідачем не було повернуто не телефони, не грошові кошти. При цьому повідомлень з боку відповідача про продовження строку реалізації та зміни торгівельної точки на його, позивача, адресу та на мобільний телефон не надходило. На даний час ОСОБА_3 на торгівельному місці за адресою вул. Лермонтова, 37 не знаходиться, на телефонні дзвінки не відповідає. У січні 2014 року на адресу ФОП ОСОБА_6 була надіслана претензія з пропозицією повернути телефони або грошові кошти в розмірі 1400 грн. з переказом на рахунковий рахунок. Однак, до теперішнього часу ніяких дій відповідачем не вчинено. Відповідно до п.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Вказує, що пеня становить 1400 грн. х 3 % х 1410 днів = 59220 грн. 00 коп. (1400 грн. - загальна вартість телефонів; 1410 днів - кількість днів затримки усунення недоліків; 3% - відсоток від вартості послуг). Зазначає, що вказані незаконні дії відповідача призвели до його, позивача, моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, також вимушений витрачати час на прибуття та присутність в судовому засіданні і захищати свої порушені права. Всі зазначені моральні страждання, нанесені незаконними діями відповідача, можуть негативно відобразитись на його, позивача, здоров'ї, тому вартість моральної шкоди оцінює в розмірі 2500 грн. Також ним, позивачем, понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та в своїх поясненнях підтвердив зміст позову. Крім того, пояснив, що письмовий договір з відповідачем не укладав, вважає, що такий договір може бути укладений не лише письмово, укладення договору підтверджується накладною. Наполягає, що накладна підтверджує передачу телефонів. Внаслідок допущених позивачем порушень, постійно перебуває в роздратованому стані. Розрахунку того, скільки витрачено годин на правову допомогу, не мається, позов передавав в суд він особисто, позивач, а не та особа, яка складала позов. Накладну (а.с.2) писав він, позивач, не зазначив, які саме телефони передані. Документів, які підтверджують вартість телефонів, не мається. В 2012 році звертався до Саксаганського РВ з заявою про вчинення відповідачем шахрайства, провадження по справі було закрито, цю постанову оскаржив до Центрально-міського районного суду, скарга не була задоволена. Додатково пояснив, що підпис в накладній вчинив відповідач, накладна складалася на території ТРК «Вікторі плаза», при складання накладної був присутнім ще якийсь молодий чоловік. Вказані в накладній телефони він, позивач, передав відповідачу. Він, позивач, укладаючи договір, ніяких зобовязань на себе не брав. Відповідач повинен був продати телефони за ціною на свій розсуд, а повернути йому, позивачу 1400 грн. Документів про те, що вказані телефони належали йому, позивачу, не мається, купив ці телефони за місяць до передачі їх відповідачу, оплату проводив через інтернет. 1410 днів він, позивач, відраховує з моменту звернення до відповідача з претензією. Чи повідомляла мама відповідача, яка отримала вимогу (а.с.3), ОСОБА_3 про цю вимогу, не знає. Про оплату правової допомоги документів суду не надавав.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала. При цьому пояснила, що на її думку вимоги ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» при вирішенні справи не можуть бути застосовані, вважає що наявність моральної шкоди не доведена. Вимогу, яка міститься на аркуші 9 справи, відповідач не отримував. Повідомлення-претензію мати не доводила ОСОБА_3

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: накладна (а.с.2), вимога (а.с. 3), поштове повідомлення (а.с.4), квитанція (а.с.5), свідоцтво (а.с.6), довідка (а.с.7), пояснення (а.с.85, 89), постанова (а.с.155-156), витяг з реєстру (а.с.186).

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належним доказом досліджену у судовому засіданні накладну (а.с.2), так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про передачу позивачем відповідачу телефонів та їх вартість.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні: вимогу, повідомлення, квитанцію (а.с.3, 4, 5), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про звернення позивача з вимогою до відповідача.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні: свідоцтво та витяг (а.с.6, 186), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, чи є відповідач субєктом підприємницької діяльності.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні: пояснення (а.с.85, 89), постанову (а.с.155-156), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, чи отримував відповідач від позивача телефони та чи були вони викрадені.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні накладну (а.с.2), вимогу (а.с.3), поштове повідомлення (а.с.4), квитанцію (а.с.5), свідоцтво (а.с.6), довідку (а.с.7), постанову (а.с.155-156), витяг з реєстру (а.с.186) допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджене у судовому засіданні пояснення (а.с. 85, 89) недопустимим доказом, так як ці пояснення надані не в судовому засіданні. Оскільки це пояснення надано слідчому під час проведення досудового розслідування, його неможливо вважати вільно складеним документом.

Суд оцінюючи з точки зору достовірності визнані належними та допустимими докази, виходить з наступного.

Вимогу (а.с.3), поштове повідомлення (а.с.4), квитанцію (а.с.5), свідоцтво (а.с.6), довідку (а.с.7), витяг з реєстру (а.с.186) суд знаходить достовірними доказами, так як вони не спростовуються дослідженими у суді доказами.

Суд вважає достовірним доказом постанову (т.31, а.с.155-156), в якій зазначено, що під час проведення досудового розслідування встановлено, що 4 вересня 2012 року відповідач отримав від позивача для реалізації три мобільних телефони загальною вартістю 1400 грн., які в період з 21 вересня 2012 року по 23 вересня 2012 року були викрадені, з приводу чого ОСОБА_3 звертався 3 жовтня 2012 року до прокурора Центрально-міського району м. Кривого Рогу. При цьому суд виходить, що вказана постанова прийнята відповідно до вимог КПК України та не скасована.

Суд вважає достовірним доказом накладну (а.с.2), так як зазначений в ній факт передачі позивачем 3 мобільних телефонів узгоджується з визнаною достовірним доказом постановою (а.с.155-156).

Суд вважає достовірними пояснення позивача про те, що він передавав для реалізації позивачу 3 мобільних телефони, так як ці пояснення узгоджуються з визнаними достовірним доказами накладною (а.с.2) та постановою (а.с.155-156).

Суд вважає достовірними пояснення позивача про те, що він направляв на адресу відповідача вимогу, так як ці пояснення узгоджуються з вимогою (а.с.3), повідомленням (а.с.4), квитанцією (а.с.5).

Суд вважає достовірним пояснення представника відповідача про те, що відповідач не отримував та не знав про направлення вимоги, так як ці пояснення узгоджуються з поштовим повідомленням, згідно якого вимогу отримав не ОСОБА_3, а його мати.

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, які суд знаходить допустимими, належними та достовірними, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_3 станом на 4 вересня 2012 року та на даний час є фізичною особою підприємцем.

4 вересня 2012 року позивач в торгівельному комплексі «Вікторі плаза», за адресою вул. Лермонтова, 37 у м. Кривому Розі передав відповідачу 3 телефони, які раніше придбав, на загальну суму 1400 грн., для реалізації за ціною, яку визначить відповідач строком одного місяця, виплатою позивачу 1400 грн.

Вказані телефони в період з 21 вересня 2012 року по 23 вересня 2012 року були викрадені.

Після закінчення місячного строку відповідач не повернув позивачу грошові кошти.

15 квітня 2013 року слідчим було закрито провадження за кримінальним провадженням за заявою ОСОБА_1 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України.

29 січня 2014 року позивач на адресу відповідача надіслав вимогу з пропозицією повернути телефони або грошові кошти в розмірі 1400 грн., яку відповідач не отримував.

На даний час позивач не отримав від відповідача грошові кошти за вказані телефони.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачено ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно до п. 6. ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастанна певної події.

Як передбачено ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Суд приходить до переконання, що 4 вересня 2012 року, з моменту надання позивачем ОСОБА_5 Г. для реалізації 3 мобільних телефонів з наступним поверненням 1400 грн. 00 коп. від виручених коштів, між відповідачем та позивачем був укладений договір комісії, позивач набув прав та обовязків комітента, а відповідач набув прав та обовязків комісіонера.

Як передбачено ст.1021 ЦК України, комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента.

Судом встановлено, що відповідач допустив втрату майна переданого йому позивачем за договором комісії, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість цього майна 1400 грн. 00 коп. Таким чином, позовні вимоги позивача про покладення на позивача зобовязання повернути грошові кошти за невиконання договірних обов'язків в розмірі 1400 грн. 00 коп., які за своїм змістом є вимогами про відшкодування шкоди в розмірі 1400 грн. 00 коп., з врахуванням встановлених судом правовідносин, підлягають задоволенню саме в такий спосіб як стягнення.

Обговорюючи питання про стягнення з відповідача неустойки, суд виходить з наступного.

Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Як встановлено ст. 10 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно ст.10 п.6 цього ж Закону, виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли внаслідок дії непереборної сили.

Суд приходить до переконання, що порушення взятого відповідачем зобовязання вчинити продаж належних позивачу телефонів, сталося внаслідок викрадення цих телефонів, що на переконання суду, є непереборною силою. Тому відповідач не несе відповідальності за невиконання зобов'язання у вигляді сплати пені.

Обговорюючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачено ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що відповідач допустив бездіяльність з відшкодування позивачу вартості втраченого майна комітента 3 мобільних телефонів вартістю 1400 грн. 00 коп., чим завдав моральної шкоди ОСОБА_1 При цьому суд виходить з того, що вказана бездіяльність допущена з вини відповідача, який мав реальну можливість відшкодувати матеріальну шкоду, але тривалий час, а саме з 23 вересня 2012 року цього не зробив.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд, керуючись вимогами ст. 23 ЦК України, враховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини відповідача, який при наявності реальної можливості не відшкодував матеріальну шкоду позивачу, глибину та тривалість душевних страждань позивача, пов'язаних невідшкодуванням матеріальної шкоди. Крім того, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження всі обставини, на які посилався позивач, а саме погіршення стану здоровя. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу, повинен бути визначеним у розмірі 1000 гривень. З урахування положень ч.1 ст.1167 ЦК України ця моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем, бездіяльністю якого, завдана моральна шкода.

Підстав для визнання протиправними дій ФОП ОСОБА_3, які на думку позивача виражені в нечесній підприємницькій діяльності при надаванні послуг, суд не знаходить.

Таким чином, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 487 грн. 20 коп. у рахунок сплати судового збору.

Як передбачено ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач не довів, що ним понесені витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. 00 коп., а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми, суд не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 23, 610, 611, 617, 1011, 1021, 1167 ЦК України, ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 15, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_3 1400 грн. 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_3 1000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Стягнути на користь держави з ФОП ОСОБА_3 судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя : В.М. Прасолов