Справа № 712/2-5427/2010
У Х В А Л А

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КУШТАНА Б.П.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його предявлення у справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 1 грудня 2016 року, -

встановила:

ПАТ «ВіЕйБі Банк» оскаржило ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01.12.2016. Скарга мотивується тим, що цією ухвалою суд необґрунтовано відмовив стягувачу в поновленні пропущеного строку для предявлення виконавчого листа від 09.03.2010 у справі № 2-5427/10 за позовом банку до ОСОБА_5 про стягнення боргу в розмірі 240838,57 грн до виконання. Так, виконавчий лист був виданий 09.03.2010 і був предявлений до виконання, 20.04.2011 постановою держвиконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайуправління юстиції було відкрито виконавче провадження. Однак, 23.10.2015 у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень була знайдена постанова держвиконавця від 26.06.2012 про повернення виконавчого документа стягувачу. Така постанова стягувачу не надходила. 20.01.2016 під час інвентаризації кредитних справ було встановлено, що строк для предявлення указаного виконавчого документа прострочений.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи також на необхідність забезпечення можливості виконання рішення суду, що набрало законної сили, стягувач просив скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01.12.2016 в частині відмови в задоволенні заявлених вимог про поновлення пропущеного строку для предявлення до виконання виконавчого листа № 2-5427/10 від 09.03.2010 у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_5 про стягнення боргу в розмірі 240838,57 грн і судових витрат в розмірі 1820,00 грн.

У письмових запереченнях на апеляцію стягувача представник боржника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, судове рішення залишити без змін. Вказує, зокрема, у контексті меж судового розгляду на відповідній стадії процесу на те, що ухвалу суду першої інстанції від 18.05.2016, якою заяву стягувача було вирішено по суті та було йому відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа і в поновленні пропущеного строку для його предявлення, стягувач не оскаржував, а ухвалою суду від 01.12.2016 вирішувалося питання про ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи сторін виконавчого провадження, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

04.11.2015 до Ужгородського міськрайонного суду надійшла датована 26.10.2015 заява ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» про видачу дубліката виконавчого листа від 09.03.2010 та поновлення строку на його предявлення у справі № 2-5427/10 за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення боргу (а.с. 2). Виконавчий лист, що відповідно до заяви був втрачений, видавався на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.12.2010 про стягнення на користь банку із солідарних боржників 240838,57 грн боргу та 1820,00 грн судових витрат. Заявник зазначав, що виконавчий лист був предявлений до виконання, 20.04.2011 постановою держвиконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ було відкрито виконавче провадження. Однак, 23.10.2015 у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень була знайдена постанова держвиконавця від 26.06.2012 про повернення виконавчого документа стягувачу. Така постанова стягувачу не надходила. 20.01.2016 під час інвентаризації кредитних справ було встановлено, що строк для предявлення указаного виконавчого документа прострочений.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.05.2016 у задоволенні заяви стягувача ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його предявлення відмовлено, оскільки підстав, передбачених ст.ст. 370, 371 ЦПК України для її задоволення, не було встановлено (а.с. 34-36). Ця ухвала суду не оскаржувалася.

25.10.2016 стягувач надіслав до суду заяву, якою просив ухвалити додаткове рішення щодо розгляду питання про видачу дубліката виконавчого листа (а.с. 43-44). Заява мотивувалася, зокрема, тим, що ухвала суду від 18.05.2016 не містить рішення щодо видачі дубліката виконавчого документа, а також рішення щодо розподілу судових витрат. По суті, стягувач просив суд першої інстанції змінити ухвалу від 18.05.2016 в частині вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого документа, що є недопустимим, позаяк після проголошення судового рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це судове рішення (ст. 218 ч. 2 ЦПК України).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.12.2016 у задоволенні заяви стягувача ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» про ухвалення додаткового рішення відмовлено (а.с. 53-54). Приймаючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що ухвалою суду від 18.05.2016 були вирішені всі вимоги, що ставилися стягувачем, у його заяві було відмовлено, внаслідок чого підстави для розподілу судових витрат були відсутні.

Утім, ПАТ «ВіЕйБі Банк» оскаржило ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01.12.2016 із тих мотивів, що суд необґрунтовано відмовив стягувачу в поновленні пропущеного строку для предявлення вищевказаного виконавчого листа до виконання. Скаржник посилався на відповідні обставини, якими мотивувалася його заява, на порушення його прав як стягувача, на порядок виконання судових рішень тощо. Тобто, обґрунтовував апеляцію доводами, які стосуються вирішення відповідного питання по суті, та просив прийняти рішення про поновлення пропущеного для предявлення до виконання документа строку, при цьому, про видачу дубліката виконавчого документа в апеляційній скарзі прохання не формулював.

Таким чином, з одного боку, стягувач не оскарживши ухвалу від 18.05.2016 наводив доводи і мотиви, які стосуються саме цієї ухвали по суті, та не наводив доводів, які стосуються суті ухвали від 01.12.2016, з іншого боку, не ставив і питання про скасування судового рішення в частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа, що позбавляє змісту вимогу про поновлення строку для предявлення його до виконання. Мотиви і предмет апеляційної скарги не відповідають суті та змісту ухвали від 01.12.2016, про скасування якої поставив питання стягувач.

Поза наведеним, цивільним процесуальним законом передбачено ухвалення додаткового рішення за наявності умов та із підстав, зазначених у ст. 220 ЦПК України, однак, не передбачено ухвалення додаткового рішення щодо питань, які вирішуються ухвалою суду, така вимога суперечить правилам, установленим законом щодо видів судових рішень, порядку їх постановлення та питань, які розвязуються відповідними судовими рішеннями (ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст.ст. 208-210, 214, 215, інші норми ЦПК України). Питання ж повернення судового збору за наявності для того підстав вирішується відповідним судом порядком, передбаченим, зокрема, ст. 88 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» із урахуванням п.п. 37, 41, 44 та інших положень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги стягувача на ухвалу суду першої інстанції від 01.12.2016 немає, тому відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України необґрунтовану скаргу слід відхилити, судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» відхилити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 1 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді