АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/7851/16-ц Головуючий суддя І інстанції Бугера О. В.
Провадження № 22-ц/790/4088/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою, третя особа- Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою, третя особа- Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Просить визнати за нею та неповнолітнім ОСОБА_3 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 В період шлюбу у них народилась дитина син ОСОБА_6.

Після реєстрації шлюбу вони спільно проживали за адресою АДРЕСА_1. Разом з ними проживали бабка чоловіка ОСОБА_1 та мати чоловіка - ОСОБА_4

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.11.2015 року визначено частки даної квартири та порядок користування житловою площею: виділено у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дві кімнати площею 12,8 кв.м та 13,8 кв.м та вбудовану шафу 1,7 кв.м; виділено у користування ОСОБА_5 кімнату площею 16,4 кв.м з балконом 4,6 кв.м.

Вони фактично користувались цією кімнатою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_5 помер. Після його смерті відповідачі чинять перешкоди у проживанні в квартирі, не визнають їх право на проживання в квартирі, змінили замки.

Окрім того, квартира належить на праві власності відповідачам та її померлому чоловіку в рівних частках. Після його смерті вона звернулась до нотаріуса в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина з заявою про прийняття спадщини, але оформити спадкові права не має можливості, оскільки відповідачі не надають оригінал свідоцтва про право власності на квартиру.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували. Пояснили, що позивач дійсно перебувала в шлюбі із ОСОБА_5, у них народився син, потім вони розлучились, дитина мешкала разом із своєю матір'ю за адресою АДРЕСА_2.

В 2015 році вони знову одружились з метою отримати додаткову житлову площу. Між ними та позивачем постійно виникали скандали, ініціатором яких була позивач, неповнолітній ОСОБА_3 був таємно зареєстрований в квартирі та практично в ній не мешкав. Після смерті ОСОБА_5 вони змінили замки, не впускають позивача в квартиру.

Кімната, в якій проживав син, зачинена, ключів від неї у них немає. В квартиру приходить син позивача, заходить в кімнату.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради просила позов задовольнити, оскільки це відповідає інтересам неповнолітньої дитини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, незаконність та необгрунтованість рішення.

Зазначає, що повторно зареєстрований шлюб між позивачем та ОСОБА_5 мав формальний характер; позивачка з сином ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали окремо і у фактичних шлюбних відносинах не перебували.

Також вказує, що ані ОСОБА_5, ані інші власники квартири не давали згоди на вселення позивача на спірну житлову площу.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 2006 року належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 з 21 грудня 2002 року по 07 квітня 2009 року. Позивачем вдруге 13 червня 2015 року укладено шлюб із ОСОБА_5

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, (а.с. 8)

Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 16)

З довідки КП «Жилкомсервіс» вбачається, що ОСОБА_3 - її син -зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 06 серпня 2015 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.11.2015 року визначено, що частки кожного із співвласників: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру є рівними - по 1/3 частині.

Визначено порядок користування житловою площею в квартирі, а саме виділено у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дві кімнати площею 12,8 кв.м та 13,8 кв.м та вбудовану шафу 1,7 кв.м.; виділено у користування ОСОБА_5 кімнату площею 16,4 кв.м з балконом 4,6 кв.м., залишено у загальному користуванні: коридор площею 8,3 кв.м, кухню - 6,2 кв.м, ванну - 2,2 кв.м, санвузол - 1,1 кв.м.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, заведено спадкову справу №20/2016. Із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_4 - мати спадкодавця, ОСОБА_2 - дружина спадкодавця, в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст..383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_5 є співвласником квартири, а рішенням суду визначений порядок користування квартирою.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач та неповнолітній син є членами родини ОСОБА_5, якому в цій квартирі належить 1/3 частина та виділено у користування окрему кімнату; до смерті ОСОБА_5 вони всі проживали в цій кімнаті в спірній квартирі.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вона вже отримала свідоцтво про право власності на частку цієї квартири у порядку спадкування після смерті чоловіка на себе та окремо на дитину.

Безпідставне посилання відповідачів, що син ОСОБА_5 -ОСОБА_3 має право проживати в цій квартирі тільки після досягнення ним повноліття.

ОСОБА_3 як співвласник має право проживати в цій квартирі у будь-який час.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12 травня 2017 року- залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: