20.04.2017 Справа № 363/4409/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого - судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Уточнивши позовні вимоги позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.11.2003 року між ОСОБА_3 ОСОБА_4 було укладено договір дарування, відповідно до якого, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Червоне, вул. Пролетарська, буд. 11. Зазначений договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 6542. Зазначений житловий будинок № 11 знаходиться на земельній ділянці за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Червоне, вул. Пролетарська, буд. 11, загальною площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :05:115:0006. Однак, 01.11.2006 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті, вказаний житловий будинок було успадковано його дружиною ОСОБА_1 У червні 2007 року, позивач звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з позовом про визнання права власності на самочинні забудови, які вона успадкувала після смерті свого чоловіка разом з вказаним житловим будинком та рішенням суду 03.10.2007 року було задоволено її позовні вимоги, та за ОСОБА_1 було визнано право власності на самовільну забудову прибудову «а1» до житлового будинку із збільшенням загальної площі на 207, 1 кв.м., збільшенням житлової площі на 113, 5 кв.м., споруди: сарай «Т», вольєр «С», які знаходяться за вищевказаною адресою. У травні 2014 року, позивач вирішила продати вказаний житловий будинок, однак, зясувалось, що власником земельної ділянки кадастровий номер :05:115:0006, на якій розташований вказаний житловий будинок є відповідач ОСОБА_3, у той час, коли остання виявила незгоду продажу будинку, та зазначила, що нею було оформлено на себе право власності і тепер вона претендує не лише на землю, а й на вказаний житловий будинок. Також, зясувалось, що у ОСОБА_3, наявний державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 690589, виданий 14.06.2007 року Вишгородським районним відділом земельних ресурсів. Сам же акт ОСОБА_2 сільської ради від 09.09.2014 року № 02-10/196, було видано на підставі ряду рішень Сіняківської сільської ради. Вказані рішення позивач також оскаржувала в адміністративному порядку, але їй було відмовлено у задоволені її вимог. В подальшому позивач звернулась 22.03.2016 року до ОСОБА_2 сільської ради з проханням виділити їй у власність земельну ділянку, на якій розміщені житловий будинок та надвірні споруди, які знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Червоне, вул. Покровська (Пролетарська, рішенням №13-1-VII Синяківької сільської ради від 30.10.2015 року було перейменовано вулицю) буд. 11, пропорційно до частини, яку вони займають без зміни цільового призначення земельної ділянки. Одночасно з цим просила припинити право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 відповідно до виділеної їй частки. На своє прохання отримала відповідь за вих. № 02-31/123 від 05.04.2016 року про неможливість прийняття відповідного рішення, оскільки земельна ділянка перебуває у приватній власності, а також те, що припинення права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не відноситься до їх компетенції, і можливе тільки в судовому порядку. Оскільки, вважає, що її права порушуються, у звязку тим, що вона позбавлена можливості продажу належного їй будинку та вона не має права власності на землю, на якій він знаходиться. Оскільки, в позасудовому порядку переоформити земельну не можливо, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги повністю підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в уточненій позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, заперечувала щодо їх задоволення та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Пояснила, що позивачем у 2014 році було подано до Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Предметом розгляду вказаної справи була земельна ділянка за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Червоне, вул. Пролетарська, буд. 11, загальною площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :05:115:0006 право власності на яку закріплено за нею, що підтверджується відповідним державним актом про право власності на земельну ділянку від 14.06.2007 року, серії ЯД № 69058. Рішенням суду від 04.12.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Отже, уточнена позовна заява ОСОБА_6 також не підлягає задоволенню, оскільки на час дарування вказаного будинку 17.11.2003 року діяла норма ч. 1 ст. 120 ЗК України та відповідно до якої при переході права власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Проте спірна земельна ділянка під будинком предметом відповідної цивільно правової угоди між відчужувачем та набувачем на той час не стала.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Вишгородського району Київської області у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи бей його участі, проти задоволення уточнених позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог. Відповідно до наданих заперечень, видно, що земельні ділянки по вул. Пролетарській (на даний час Покровська) № 11 в с. Червоне, згідно до записів в по господарській книзі № 5, особ. рах. № 324 загальною площею 0,40 га рахувалися за ОСОБА_7 ОСОБА_8, яка отримала даний житловий будинок у спадок (свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.10.1992 року) подарувала його ОСОБА_3 (договір дарування від 08.11.2011 року). Рішенням виконавчого комітету сільської ради № 15 від 28.02.2003 року ОСОБА_3 надана у власність земельна ділянка за даною адресою площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,15 га для особистого селянського господарства. Вказане рішення було затверджено рішенням сесії сільської ради № 144-19-ХХІУ від 30.03.2004 року і 30.08.2005 року рішенням сесії сільської ради № 144-19-ХХІУ була затверджена технічна документація по складанню державних актів на право приватної власності на землю та внесені зміни у попередні рішення щодо фактично існуючої площі. На даний час, відповідно до запису у по господарській книзі сільської ради № 6, особ. рах. № 02-0013-3 земельна ділянка загальною площею 0,3682 га перебуває у власності ОСОБА_3 Будь яких інших даних щодо зазначеної земельної ділянки у справах виконавчого комітету сільської ради відсутні. Нагалосив, що рішення приймались відповідно до чинного законодавства, згідно поданих заяв ОСОБА_3 та доданими до них документами. Відомостей щодо зміни власника житлового будинку до сільської ради не надавались.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 17 листопада 2003 року відповідач ОСОБА_3 подарувала житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Червоне, вул. Пролетарська, буд. 11, ОСОБА_4, а він в свою чергу прийняв у дар вказаний житловий будинок, що підтверджується відповідним договором дарування від 17.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 6542.

01 листопада 2006 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 01.11.2006 року, серія І-БК № 044392, актовий запис № 19986.

Після його смерті вказаний житловий будинок успадкувала його дружна ОСОБА_1 (позивачка по справі).

Зазначене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 17 травня 2007 року.

Разом з тим на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 грудня 2002 року №75 (затвердженого рішенням сесії від 30 березня 2004 року) було виготовлено технічну документацію із землеустрою по складанню державного акту на право власності на спірну земельну ділянку площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку (за вказаною вище адресою).

28 серпня 2002 року земельну ділянку виділено в натурі на місцевості, встановлено й передано на зберігання межові знаки, що підтверджується даними актів від 28 серпня 2002 року.

30 серпня 2005 року рішенням ОСОБА_2 сільської ради Вишгородського району Київської області № 144-15-ХХІV затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів ОСОБА_3 на право власності на земельні ділянки в Київська область, Вишгородський район, с. Червоне, вул. Пролетарська, буд. 11, загальною площею 0,3682 га, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,1182 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного рішення 14 червня 2007 року відповідач ОСОБА_3 отримала державний акт серії ЯД №690589 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в Київській області, Вишгородського району, с. Червоне, вул. Пролетарська, буд. 11, кадастровий номер :05:115:0006.

На час дарування будинку (17 листопада 2003 року) діяла норма ч. 1 ст. 120 ЗК України в такій редакції: «При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - ні підставі договору оренди».

Тобто за змістом чинної на час виникнення спірних правовідносин ст. 120 ЗК України, для переходу до набувача від відчужувача права власності на земельну ділянку необхідно укласти відповідну цивільно-правову угоду.

Проте спірна земельна ділянка під будинком предметом відповідної цивільно-правової угоди між вудчужувачем ОСОБА_3 та (набувачем на той час) ОСОБА_4 не стала.

Перехід права власності на земельну ділянку в разі придбання житлового будинку на частину, яка занята під будинком та на частину необхідну для його обслуговування, без укладання цивільно-правової угоди про це, став можливим лише після 31 грудня 2003 року згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року №997-V, згідно з цією нормою Закону.

Отже, заявлене позивачкою право на спірну земельну ділянку згідно вказаних вимог Закону в неї не виникло.

При цьому право власності на земельну ділянку в правовідносинах, що досліджуються, згідно ст. 125 ЗК України у відповідача ОСОБА_3 виникло з моменту одержання нею документа, що посвідчує право власності (державний акт), його державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 приватизувала спірну земельну ділянку згідно вимог ст.ст. 116-122 ЗК України, будучи фактичним її користувачем. В ході виготовлення передбачених Законом документів (28 серпня 2002 року) встановлено межі земельної ділянки на місцевості, також їй передано на зберігання межові знаки. Відтак державний акт отримано з додержанням чинних на той час вимог ст.ст. 116-126 ЗК України.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 грудня 2002 року №75 (затвердженого рішенням сесії від 30 березня 2004 року) спірну земельну ділянку передано їй у приватну власність.

Вищевказане вже було встановлено при розгляді цивільної справи № 363/2239/14-ц рішенням Вишгородського районного суду Київської області, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку було відмовлено (а.с. 17-21).

Крім того, постановою Вишгородського районного суду Київської області 02.07.2015 року при розгляді адміністративної справи № 363/1071/15-а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету від 11.12.2002 року № 75 від 28.02.2003 року № 15, рішень, ОСОБА_2 сільської ради Вишгородського району Київської області від 30.03.2004 року № 85-11-ХХ1У та від 30.08.2005 року № 144-10-ХХ1У було також відмовлено (а.с. 28-32).

Відповідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже підстав для позбавлення особи права власності на землю і визнання державного акту незаконним під час розгляду даної справи не встановлено.

Право власності на землю виникає лише в спосіб визначений главою 19 ЗК України з обов'язковим виділенням відповідної земельної ділянки в натурі на місцевості або виділенням частини земельної ділянки в окрему з присвоєнням окремого кадастрового номеру, без чого набуття права на землю є нездійсненним.

Що стосується заявлених в суді прав позивачки пов'язаних з необхідністю обслуговування будинку, то їх реалізація за певних обставин може відбутися шляхом встановлення земельного сервітуту (глава 16 ЗК України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки підстав для визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем, в частині, що необхідна для обслуговування будинку немає, порушених прав позивачки, які б підлягали захистові в цій справі не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,-

В И РІ Ш И В :

У задоволені уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його отримання копії цього рішення в апеляційний суд Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Головуючий М.Б.Баличева