12 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними правочинів,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», (далі -
ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсними правочинів.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14 березня 2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позикодавець зобов'язався надати позичальнику грошові кошти
у тимчасове користування у сумі 76 504,80 дол. США строком до 10 березня 2028 року зі сплатою 13,79 % на рік.
Кредитні кошти надано для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 14 березня 2008 року № 969, укладеним між
ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо придбання ОСОБА_4 квартири
№ АДРЕСА_1.
З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки придбаної квартири від 14 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.С. та зареєстрований у реєстрі за номером 973.
Кредитний договір не відповідає вимогам, що були встановлені до його змісту діючим на той час законодавством, зокрема Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.
Позивача не було ознайомлено перед укладанням договору із усією необхідною інформацією, що стосується умов надання кредиту та його повернення.
Зокрема, у зв'язку із ненаданням інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та графіку платежів, позивача було позбавлено можливості прийняття усвідомленого рішення про укладення цього договору
з урахуванням власних фінансових можливостей, тощо.
Крім того, кредитний договір було укладено позивачем за існування тяжких для неї обставин - за 10 днів до дати укладення кредитного договору у позивача помер батько. Отже, погоджуючись на умови кредитного договору, позивач не могла у повній мірі усвідомлювати зміст правовідносин, що ним зумовлені, а банк не намагався пояснити позичальнику їх можливі наслідки.
Таким чином, з боку відповідача має місце нечесна підприємницька практика, що ввела позивача в оману.
Ураховуючи наведене, позивач просила визнати недійсними вказані вище кредитний договір та договір іпотеки.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 06 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада

2016 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада

2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 не було доведено, що вона помилилася щодо змісту істотних умов укладеного договору, вона мала для цього необхідну дієздатність, а зміст договору є зрозумілий для її сприйняття і не містить несправедливих умов.

Судами попередніх інстанцій встановлено, 14 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «КБ «Надра» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позикодавець зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування у сумі 76 504,80 дол. США строком до 10 березня 2028 року зі сплатою 13,79% на рік.

Відповідно до умов договору кредит надано для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 14 березня 2008 року,

№ 969, укладеним між ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо придбання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, придбаної квартири від 14 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ІвановоюО.С. та зареєстрований у реєстрі за номером 973.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»

у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови

в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни

в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладання договору.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що укладаючи договори, позивач ознайомилась із їх змістом та погодилася на їх укладання саме на тих умовах, що передбачені договорами, а тому дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 жовтня

2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 06 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області

від 30 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними правочинів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова