Справа № 464/6880/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/1256/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ванівського О.М.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

08.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 22.05.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль. Цивільна відповідальність винної в дорожньо-транспортній пригоді особи була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу від 05.11.2013 року. Проте, страхова компанія виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 50% вартості відновлювального ремонту. За рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.10.2015 року страхова компанія сплатила йому недоплачені 50% вартості відновлювального ремонту. Оскільки за весь час розгляду справи вартість ремонту значно зросла, виплачена сума страхового відшкодування є недостатньою для здійснення ремонту пошкодженого автомобіля, а тому він просив стягнути зі страхової компанії додаткову суму страхового відшкодування в розмірі 5183 грн. 08 коп., а також пеню за кожен день прострочення виплати відшкодування за період з 11.08.2014 року по 14.06.2016 року в розмірі 4539 грн. 37 коп., передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за цей період в розмірі 315 грн. 09 коп. та інфляційні витрати в розмірі 3867 грн. 95 коп., витрати, понесені у звязку з відновлення порушеного права в розмірі 4058 грн. 36 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Позовну вимогу ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення додаткової суми страхового відшкодування в розмірі 5183 грн. 08 коп. залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 4539 грн. 37 коп., витрати у звязку з відновленням порушеного права в розмірі 3000 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.; загалом 8090 грн. 57 коп. В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» стверджує, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що характер спірних правовідносин не є деліктним, оскільки ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не є заподіювачем шкоди, а здійснює страхове відшкодування відповідно до положень Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Звертає увагу на те, що позивач своїм правом на отримання страхового відшкодування не скористався та не подав заяви про страхове відшкодування. Зазначає, що у даній справі остаточний розмір страхового відшкодування визначено рішенням Сихівського районного суду м. Львова у справі №464/1356/15-ц і виконання даного рішення було здійснено через органи виконавчої служби. Стверджує, що позивачем не надано доказів того, що боржником у межах виконавчого провадження проявлено бездіяльність, що призвело до порушення його прав. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення із ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» пені в розмірі 4 539,37 грн. та помилково не застосував строк позовної давності до вимог зі стягнення пені. Посилається на те, що суд, задовольняючи частково позовні вимоги не зменшив судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконним, ухвалене на підставі неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає помилковим висновок суду про те, що між сторонами є деліктні зобовязання, а не договірні і виплати передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України виникають у страховика лише перед страхувальником, а не третьою особою, якою є позивач. Стверджує, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є грошовим зобовязанням і на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання і така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №6-927цс14. Не погоджується з відмовою суду у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 1000 грн., оскільки судом залишено поза увагою факт наявності рапорта від 18.02.2016 року, підписаного аварійним комісаром ОСОБА_3, що є підтвердженням залучення такого аварійного комісара. Зазначений рапорт долучено Апеляційним судом Львівської області до матеріалів справи №464/1356/15-ц. Також не погоджується з рішенням суду у частині відмови стягнення витрат в сумі 58 грн. 36 коп., понесених на поштові відправлення заяв та скарг на бездіяльність страховика, оскільки факт звернень із вказаними скаргами не заперечувався та був підтверджений стороною відповідача. Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та збитків скасувати і ухвалити нове рішення про задоволенні позовних вимог в цій частині.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» слід відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

22.05.2014 року в м. Львові на вулиці Зеленій сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «IVEKO 59.12» д.р.н. ВС 6978 АА.

Винним у настанні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_4, який, керуючи автомобілем марки «БАЗ А 079.04» д.р.н. ВС 0916 АА, порушив вимоги Правил дорожнього руху.

Згідно з полісом № АС/7044470, дійсним з 06.11.2013 року до 05.11.2014 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 29 цього Закону визначено, що відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Позивач в передбачений Законом строк звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно страхового акта № ОЦ/177/00/14/0150 вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за вирахуванням суми ПДВ становить 12375 грн. 70 коп.

11.08.2015 року відповідачем прийнято рішення про виплату позивачу 50% страхового відшкодування за вирахуванням розміру франшизи.

Вказані обставини встановлені рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.10.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.03.2016 року, а отже набрало законної сили. Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не потребують додаткового доказування.

Даним судовим рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто недоплачені 50% суми страхового відшкодування.

На виконання цього судового рішення 04.04.2016 року Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 464/1356/15-ц, за яким постановою головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ від 11.05.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51037449 та надано строк до 17.05.2016 року для добровільного виконання рішення.

Платіжним дорученням № 46118 від 31.05.2016 року відповідачем зараховано 5931 грн. 45 коп. на депозитний рахунок виконавчої служби згідно постанови від 11.05.2016 року у провадженні ВП № 51037449.

Позивач просив стягнути з відповідача пеню, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні витрати, а також витрати, понесені у звязку з відновленням порушеного права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду щодо стягнення пені відповідають встановленим обставинам та положенням закону.

Так, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобовязаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Згідно з пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі (МТСБУ), яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

11.08.2014 року відповідач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50% від фактичної вартості відновлювального ремонту 22.08.2014 року вказане страхове відшкодування в розмірі 5687 грн. 85 коп. було виплачено позивачу.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.10.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 5687 грн. 85 коп.

Вказаним судовим рішенням встановлено факт порушення відповідачем права позивача на отримання страхового відшкодування в повному розмірі вартості відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи, що не потребує додаткового доказування на підставі вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Перша виплата 50% розміру відновлювального ремонту здійснена 22.08.2015 року, і доплата 50% розміру відновлювального ремонту за рішенням суду відбулася 31.05.2016 року шляхом зарахування на депозитний рахунок виконавчої служби, що стверджує прострочення виплати страхового відшкодування.

Суд першої інстанції дав оцінку твердженню представника відповідача, що прострочення виплати страхового відшкодування не було, з покликанням на те, що рішення про виплату страхового відшкодування приймається у звязку з визнанням майнових вимог або на підставі рішення суду, а по даному страховому випадку остаточний розмір страхового відшкодування було визначено в судовому порядку, та обґрунтовано не взяв таке до уваги.

Так, п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що страховик керуючись нормами цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у звязку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач своєчасно прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50% вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю. Проте, такий розмір страхового відшкодування є безпідставним та не відповідає вимогам закону, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, з чого слідує, що 11.08.2014 року фактично мала місце безпідставна відмова у виплаті страхового відшкодування в розмірі 100% вартості відновлювального ремонту.

А відтак правильним є висновок суду першої інстанції про правомірність вимоги позивача щодо застосування наслідків, передбачених пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», а саме: на отримання позивачем пені за період з 11.08.2014 року (дня безпідставної відмови у виплаті страхового відшкодування в передбаченому законом розмірі) до дня виплати 14.06.2016 року, яка розрахована позивачем та становить 4539 грн. 37 коп.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо відмови у стягненні 1000 грн. витрат за послуги складання рапорта аварійного комісара та 58 грн. 36 коп. витрат на оплату поштових відправлень, так як такі стосуються розгляду іншої справи - №464/1356/15-ц, і не відносяться до судових витрат відповідно до ст.79 ЦПК України в даній справі.

Посилання в апеляційній скарзі на не застосування судом позовної давності не може прийматись до уваги, так як в суді не заявлялось про застосування позовної давності відповідно до ст.267 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду, що позивач безпідставно вимагає стягнення на свою користь з відповідача передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних витрат, якого останній дійшов виходячи з того, що позивачем невірно визначено характер даних правовідносин, адже між позивачем та відповідачем немає договірних зобовязань, а є зобовязання деліктні, ті, що виникають у звязку із заподіянням шкоди, а позивач не є страхувальником за договором про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів, що укладений між відповідачем та ОСОБА_4, і в даному випадку є третьою особою, якій відповідач (страховик) на підставі договору, укладеного з ОСОБА_4 (страхувальник) відшкодовує завдану з вини останнього шкоду.

Так, поза увагою суду залишилась Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-927цс16 від 01.06.2016 року, відповідно до якої правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. Саме до таких грошових зобовязань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобовязаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобовязанням. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

А відтак, оскільки за договором страхування потерпілий ОСОБА_5, хоч і не є стороною договору страхування, однак наділяється правами за цим договором - на його користь страховик зобовязаний здійснити страхове відшкодування, на правовідносини сторін в справі поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

В зв»язку з цим рішення суду в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних витрат, слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким з відповідача стягнути інфляційні витрати в сумі 3867 грн. 95 коп. та 3% річних в сумі 315 грн. 09 коп. (а.с.28,29)

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про безпідставність вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат не ґрунтуються на встановлених обставинах і положеннях закону, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає відхиленню, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід провести розподіл судових витрат.

Враховуючи пропорційність до розміру задоволених позовних вимог, яка складає 89%, рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити та з відповідача на користь позивач стягнути 490 грн. 57 коп. судового збору та 2670 грн. витрат на правову допомогу, а всього 3160 грн. 57 коп. судових витрат,

В зв»язку з викладеним, колегія суддів також вважає, що частині визначення загальної суми, яка підлягає стягненню, рішення суду слід змінити та всього стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_2 11882 грн. 98 коп. (4539,37+3867,95+315,09+3160,57=11882,98). В решті рішення залишити без змін.

Керуючись п.2, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відхилити. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних скасувати. Ухвалити нове рішення в цій частині та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_2 3867 грн. 95 коп. інфляційних втрат та 315 грн. 09 коп. - три проценти річних. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року в частині стягнення судових витрат та загальної суми, яка підлягає стягненню, змінити та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_2 3160 грн. 57 коп. судових витрат, а всього стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_2 11882 (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 98 (дев»яносто вісім) коп. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_6