Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів в порядку зворотної вимоги (регресу), за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 липня 2007 року між нею та ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/0151/74/50667, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 42 630 доларів США зі сплатою 13 % річних та терміном повернення до 19 липня 2027 року. На час отримання кредиту вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і на отримані кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстрували за нею. У подальшому вказана квартира була реконструйована з житлового у нежитлове приміщення - магазин-салон. У листопаді 2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2011 року було вирішено спір про поділ майна подружжя, серед іншого, визнано за нею та ОСОБА_6 право власності за кожним на Ѕ частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2012 року рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на вказане нежитлове приміщення залишено без змін.

Позивач зазначала, що оскільки вона отримала кредит перебуваючи у шлюб і кредит був використаний ними в інтересах сім'ї, та вона продовжує його виплачувати, тому з відповідача слід стягнути половину сплачених нею коштів на погашення кредиту у сумі 5 978,16 доларів США у порядку зворотної вимоги.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_6 5 828,98 доларів США в порядку зворотної вимоги (регресу). Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що з 27 листопада 2004 року по 12 листопада 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, 19 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 014/0151/74/50667, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 42 630 доларів США зі сплатою 13 % річних та терміном повернення до 19 липня 2027 року, із щомісячною сплатою кредиту та відсотків за його користування, до повного погашення кредиту.

19 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_5, які виникають з умов кредитного договору № 014/0151/74/50667 у повному обсязі цих зобов'язань.

На отримані кредитні кошти сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка у подальшому була переведена з житлового в нежитлове приміщення - магазин-салон, право власності на яке було зареєстровано за ОСОБА_5

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2011 року у справі № 2-381/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, серед іншого, було вирішено питання про поділ нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності за кожним на Ѕ частини цього нежитлового приміщення.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2011 року в частині вирішення спору про поділ вищезазначеного нежитлового приміщення залишено без змін.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року, договір поруки від 19 липня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6, визнано припиненим з 2 вересня 2013 року.

Судами також встановлено, що позивач після розірвання шлюбу з відповідачем продовжує сплачувати кошти на погашення кредиту та відсотки за його користування, і на час ухвалення рішення сплатила 11 657,96 доларів США, що підтверджується наданими квитанціями.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя з інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Правильно встановивши характер спірних правовідносин та застосувавши до них норми матеріального права, які їх регулюють, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки кредит було отримано позивачем в інтересах сім'ї, за ці кошти було придбано майно, яке у подальшому було визнано спільним сумісним і поділено між сторонами у рівних частинах по Ѕ частині, то враховуючи зазначене суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 половину коштів у сумі 5 828,98 доларів США з 11 657,96 доларів, сплачених позивачем на погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає. М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік Головуючий Судді: