Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/934/16-ц
№ провадження 2/624/99/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Кегичівка 19 квітня 2017 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Куст Н.М., за участю секретаря Проскурні Л.М., позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна,-

В С Т А Н О В И В:

Після уточнення позовних вимог позивач просить визнати за нею право власності в порядку поділу майна подружжя на 1/2 частину квартири загальною площею 52,5 кв. м. АДРЕСА_1, вартістю 60389 грн., що становить 1/2 частину від загальної вартості квартири та стягнути з відповідача судові витрати.

Згідно з позовом, 07 січня 1978 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано 14 вересня 2016 року на підставі рішення цього суду. Вимоги щодо поділу майна під час розгляду в суді справи про розірвання шлюбу сторонами не заявлялись.

За час перебування у шлюбі сторонами, на підставі договору купівлі-проджажу від 08 грудня 1993 року, укладеного між позивачем та Кегичівським районним споживчим товариством, посвідченого нотаріально, набуто у власність квартиру АДРЕСА_2. Будинок за вказаною адресою був відомчим, побудований у 1980 році і належав Кегичівському РСТ в якому позивач працювала починаючи з 1975 року.

Сторони не досягли згоди щодо способів та порядку поділу спільного майна подружжя.

З 14 липня 2016 року відповідач вигнав позивача із спільної квартири, замінив у вхідних дверях замки і по даний час у квартирі проживає сам, користується і розпоряджається нею на свій розсуд. Лише за сприяння дільничного відповідач надав змогу забрати позивачеві деякі особисті речі.

З боку відповідача неодноразово порушувалось право позивача на володіння та користування власним майном.

Рішенням Кегичівського районного суду від 10 лютого 2015 року було визнано протиправними дії відповідача щодо створення позивачеві перешкод у користуванні житлом та зобовязано його усунути ці перешкоди шляхом надання позивачеві ключів від вхідних дверей та безперешкодного допуску її у квартиру для постійного проживання. При цьому відповідачем цей позов було визнано. Зазначене рішення набрало чинності 22 лютого 2015 року. Виконувати його в добровільному порядку відповідач відмовився.

24 лютого 2015 року позивачеві довелося звертатися до відділу ДВС для примусового виконання зазначеного рішення суду, звертатися до прокуратури району та до виконкому Кегичівської селищної ради.

Тільки в присутності комісії виконкому селищної ради відповідач впустив позивача в квартиру та заявив в присутності членів комісії, що відмовляється проживати сумісно з нею в одній квартирі.

В березні 2016 року відповідач знову вигнав позивача з квартири, в звязку з чим вона була вимушена звертатися до правоохоронних органів, а в липні цього ж року в черговий раз вигнав з квартири і замінив замки у вхідних дверях.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача, щоб він допустив її до квартири та її речей, але він категорично відмовляє, заявив, що не дозволить їй проживати у цій квартирі і взагалі ця квартира буде лише його власністю і він буде розпоряджатися нею на свій розсуд.

В черговий раз позивач була вимушена звернутися до правоохоронних органів, а саме, до Первомайської місцевої прокуратури за захистом своїх прав, її заяву було передано до Кегичівського ВП Красноградського ВП ГУ НП в Харківській області.

Згідно з висновком цього органу сторони не проживають разом в квартирі, ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_1 користуватися майном, в тому числі і квартирою, та надано розяснення, що даний цивільно-правовий спір слід вирішувати в суді.

У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, викладені в ньому обставини підтвердили та додатково остання повідомила, що вона вимушено проживала у дочки, потім в іншій квартирі, оскільки через дії відповідача, який застосовуючи фізичну силу вигнав її з квартири, не може користуватися власним майном. В звязку з такими обставинами бажає оформити своє право власності на квартиру, щоб мати змогу користуватися нею.

Відповідач позов визнав, повідомив, що пропонував позивачці обмін квартири, на що вона не погодилась; вважає, що спільне проживання у квартирі неможливе, в звязку з відносинами, що склалися, компенсувати позивачеві судові витрати не має можливості.

У судовому засіданні досліджені: копія паспорта та ІПН позивача (а.с.6,8); копія договору купівлі-продажу квартири (а.с.9-13); копія витягу рішення Кегичівського районного суду від 14 вересня 2016 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.14); копія рішення Кегичівського районного суду від 10 лютого 2015 року усунення перешкод у користуванні квартирою (а.с.15); копія акту обстеження родини ОСОБА_1 від 16 березня 2016 року (а.с.16); копії висновків Кегичівського ВП щодо результатів перевірки заяв ОСОБА_1 (а.с.17-19); копія довідки Кегичівської селищної ради від 21 жовтня 2016 року про склад сім?ї ОСОБА_3 (а.с.20); копія підтвердження про фактичне проживання ОСОБА_3 (а.с.21); копія довідки Кегичівської селищної ради про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченість житловою площею від 18 жовтня 2016 року (а.с.22); копія розпорядження Кегичівської селищної ради від 09 листопада 2016 року №165 (а.с.23); копія акту огляду квартири та гаража зі складенням опису майна б/д (а.с.24); копія довідки-характеристики Кегичівського МПТІ від 27 березня 2017 року №92 про вартість квартири; копія технічного паспорта на квартиру, інші документи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі розподілу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини , що мають істотне значення.

При вирішенні позову суд виходить з того, що згідно з ч.1,2,4 ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду.

Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не знайдено, відповідачем не наведено.

Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в сумі 818,89 грн.

Керуючись ч. 4 ст. 174, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИ Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилась 10 травня 1955 року в с. Мнєв Чернігівського району Чернігівської області, ІПН НОМЕР_1, право власності в порядку поділу майна подружжя на 1/2 частину квартири загальною площею 52,5 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 60389 (шістдесят тисяч триста вісімдесят девять) грн., що становить 1/2 частину від загальної вартості квартири.

Стягнути з ОСОБА_3, який народився 23 лютого 1956 року, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, яка народилась 10 травня 1955 року в с. Мнєв Чернігівського району Чернігівської області, ІПН НОМЕР_1, понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в сумі 818 (вісімсот вісімнадцять) грн. 89 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області, через цей районний суд, протягом 10 днів з дня отримання його копії, і набирає законної сили: при відсутності скарги-після закінчення цього строку, у разі її подання - після розгляду судом апеляційної інстанції.

Суддя Н.М. Куст