АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6258/16-ц Номер провадження 22-ц/786/999/17Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі представника позивача Книш М.В., відповідача ОСОБА_3 та її представника адвоката Литовченка С.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2017 року

по справі за позовом Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016р. ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» звернулось до суду з даним позовом. Зазначало, що відповідач з 27 жовтня 2015р. по 12 липня 2016р. працювала у позивача на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності. Звільнена у зв'язку із втратою довіри та винні дії при обслуговуванні грошових цінностей. Вказували, що діями ОСОБА_3 підприємству заподіяна матеріальна шкода, яку відповідно до положень ст.132 КЗпП України просили відшкодувати у розмірі середньомісячного заробітку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2017 року позов ДП «Полтавське міське управління геофізичних робіт» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» 5 269, 84 грн. матеріальної шкоди та 1378 грн. судового збору.

Рішення оскаржила відповідач ОСОБА_3, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що шкода заподіяну роботодавцю не лише з її вини, алей й з вини інших службових осіб підприємства, а тому суд мав вирішити питання притягнення їх до участі у справі, як співвідповідачів.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач перебувала у трудових відносинах з ДП «Полтавське управління геофізичних робіт», працюючи з 27 жовтня 2015р. начальником відділу бухгалтерського обліку та звітності.

Наказом від 12 липня 2016 року «Про порушення платіжної дисципліни» ОСОБА_3 звільнено з займаної посади відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри при обслуговуванні грошових цінностей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що ОСОБА_3 за час роботи безпідставно здійснювала перерахування коштів всупереч інтересам підприємства, що завдало йому збитки.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд прийшов до висновку, що відповідачем грошові кошти в сумі 4 900 000грн. були перераховані ТОВ «Ол-Техно» без достатніх правових підстав, що в свою чергу завдало збитків державному підприємству на вказану суму.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Так, суд першої інстанції вірно навівши в рішенні положення ст.130 КЗпП України, не дав належної оцінки доказам, наданих позивачем.

Між тим, при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям» під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства затратитись на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Однак, вказавши в рішенні про перерахування ОСОБА_3 4 900 000грн. ТОВ «Ол-Техно» без достатніх правових підстав, суд не пересвідчився в тому, що вказана сума є прямою дійсною шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст.10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.1 ст.179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Проте, ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» не надало ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів про те, що саме вказаний розмір шкоди -4 900 000грн. обліковується за даними бухгалтерського обліку позивача.

Перерахування вказаних коштів передбачено договором з ТОВ «Ол-Техно» № 11/01 від 11.01.2016р., примірник якого Полтавське управління геофізичних робіт намагалось отримати від товариства ( а.с.98-103).

Вимога-претензія ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» про повернення коштів ТОВ «Ол-Техно» була направлена після ухвалення судового рішення - тільки 4 квітня 2017р.( а.с. 139 ).

Таким чином, спричинення відповідачем шкоди підприємству на суму 4 900 000грн. не доведено належними та допустими доказами.

Разом з тим, місцевий суд не звернув увагу на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 27 грудня 2016р. встановлений факт нанесення відповідачем матеріальних збитків позивачу у вигляді недоотриманих відсотків у сумі 150 грн. від дій ОСОБА_3, яка 07.07.2016р. самовільно, без відома та дозволу керівництва ДП «Полтавське УГР» зняла з депозитного рахунку підприємства грошові кошти у розмірі 450000грн. ( а.с.149).

Зазначений розмір шкоди ( 150 грн.) визнається відповідачем та нею в суді апеляційної інстанції висловлена згода його відшкодувати.

За таких обставин рішення районного суду підлягає зміні в межах прямої встановленої шкоди з ухваленням нового рішення, яким слід зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди до 150 грн., а в задоволенні решти вимог слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з викладеного, підлягає зміні також розмір судового збору, стягнення якого слід зменшити до 160 грн.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ч.1 п.п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2017 року змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з з ОСОБА_3 на користь ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» з 5 269, 84 грн. до 150 грн. та судового збору з 1378 грн. до 160 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий -суддя / Підпіс/ О.В.Прядкіна

СУДДІ: / Підпіс/ О.О. Панченко

/ Підпіс/ В.П. Пікуль

З оригіналом згідно :

Суддя апеляційного суду

Полтавської області О.В.Прядкіна