Справа № 673/202/17
Провадження № 2/673/292/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"21" квітня 2017 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Ягодіної Т.В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Ясінської М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Деражня цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду, вказавши, що 28 липня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Крім того, Відповідач дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт (ОСОБА_1В.) дає Банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Проте відповідачем було порушено умови вказаного договору щодо своєчасного повернення грошових коштів та відсотків для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, та іншими витратами, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту в сумі 33440,25 грн., яку позивач просить стягнути на його користь. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі в розмірі 1600,00 грн..

Представник позивача до суду не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, в якій вимоги позову підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач до суду не з'явився, однак належним чином повідомлявся про слухання справи, про причини своєї неявки не повідомив.

Суд рахує за можливе слухати справу у його відсутність в порядку заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 28.07.2011 року на суму 1300,00 грн. зі сплатою 20.40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог підтверджуються наявними в матеріалах справи анкетою-заявою позичальника ОСОБА_1, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою.

Так, із анкети-заяви позичальника встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку та згоден, що його заява разом із зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає кредитний договір між ним та позивачем.

Згідно з п.1.1.2.7 укладеного договору відповідач зобовязався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Пунктом 2.1.1.7.6 договору передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом зясовано, що позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, тоді як відповідач ОСОБА_1 всупереч умовам кредитного договору порушив строки повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 31.12.2016 року склала 33440,25 грн., із них: заборгованість по кредиту 1608,10 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 25903,57 грн., заборгованість за пенею 3860,00 грн., а також нарахований відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та штраф (процентна складова) 1568,58 грн..

Вирішуючи обґрунтованість вказаного позивачем розміру заборгованості, судом враховується, що кредитним договором було передбачено повернення коштів щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, оскільки відповідач дані умови порушила, то відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору заборгованість по кредиту у розмірі 1776,81 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримала кредит зі сплатою 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Отже, оскільки борг по процентах станом на 31 грудня 2016 року становив 25903,57 грн. і на даний час він не сплачений, вимоги позивача про стягнення вказаної суми є обґрунтованими.

При цьому судом приймається до уваги те, що сумнівів у розрахунку боргу наданого позивачем немає, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не надано.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 3860,00 грн. та штрафу в розмірі 2068,58 грн., суд враховує положення ст. 611 ЦК України, якою встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених чинним договором, більше, ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Згідно з п.1.1.5.21 Умов та Правил надання банківських послуг, при непогашенні кредита в строк, встановлений Графіком погашення кредиту, процентів і винагороди, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється відповідно до розміру, встановленого в заяві на приєднання до дійсного Договору для процентів, з дня виникнення простроченої заборгованості. У випадку непогашення вказаного простроченого зобовязання протягом 30 днів, всі платежі, що будуть сплачуватись після вказаної дати, являтимуться пенею, крім платежів, що направляються з урахуванням встановленої Договором черговості на погашення тіла кредиту.

Разом із цим, судом приймається до уваги, що згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільноправової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання зазначених положень Конституції України.

Зазначені висновки відповідають правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України №6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в позові банку в частині стягнення пені в розмірі 3860,00 грн. слід відмовити.

Підсумовуючи вищенаведене, загальний розмір боргу за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» становить 29580 грн. 25 коп. (1608,10 грн. тіло кредиту + 25903,57 грн. проценти за користування кредитом + 500,00 грн. штраф (фіксована частина) + 1568,58 грн. штраф (процентна складова)).

В силу вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог банку на 88,5 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 1416 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 209, 212-215, 226 ЦПК України, ст.ст. 525-527, 549, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість в розмірі 29580,25 грн. (двадцять девять тисяч пятсот вісімдесят гривень 25 копійок) та судові витрати в розмірі 1416 грн..

В решті вимог позову відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути поданою відповідачем протягом 10 днів з дня отримання його копії до Деражнянського районного суду Хмельницької області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення через Деражнянський районний суд Хмельницької області до Апеляційного суду Хмельницької області.

Суддя: ОСОБА_2