Справа № 1003/5231/12 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2334/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 58 18.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, на неправомірні дії та бездіяльність начальника Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 при розрахунку заборгованості за аліментами,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

14 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, посилаючись на те, що на примусовому виконанні Білоцерківського віддідлу державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист від 29 квітня 2012 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з 01 березня 2012 року по теперішній час на виконання рішення суду він регулярно сплачував аліменти на дитину в визначеному судом розмірі, претензій щодо своєчасності та повноти сплати аліментів не виникало. Проте наприкінці грудня 2016 року у виконавчій службі він отримав довідку-розрахунок від 22 грудня 2016 року № 928, у якій проведено розрахунок заборгованості за аліментами за період 2012 - 2015 роки у розмірі 40674,97 грн. на підставі даних про його загальний, а не фактичний дохід. Він звернувся до державного виконавця з письмовою заявою щодо проведення розрахунку заборгованості з аліментів, додавши до заяви від 18 січня 2017 року документи на підтвердження витрат, а 27 січня 2017 року - до державного виконавця з заявою щодо врахування при проведенні розрахунку його заборгованості за 2013 рік журналу обліку ФОП. Однак державний виконавець розрахунок заборгованості у січні 2017 року не зробив, про результати проведення такого розрахунку його, як боржника, не повідомив. Крім того, він помилково звернувся до суду із адміністративним позовом з метою захисту порушених прав, в результаті проведення зазначених дій ним було пропущено 10-денний строк звернення до суду для оскарження дій державного виконавця. Просив визнати причини пропуску ним строку оскарження дій державного виконавця поважними і поновити строк на оскарження дій державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості з аліментів за період часу з 2012 по 2015 роки включно відповідно до довідки-розрахунку від 22 грудня 2016 року; визнати дії державного виконавця Юрченко С.Ю. щодо проведення розрахунку заборгованості у розмірі 40674,97 грн. неправомірними; визнати бездіяльність державного виконавця Юрченко С.Ю. щодо непроведення розрахунку заборгованості ОСОБА_2 з аліментів на дитину у січні 2017 року згідно до заяв ОСОБА_2 від 18 січня 2017 року та від 27 січня 2017 року неправомірною; визначити розмір заборгованості за аліментами на дитину в період з 2012 по 2015 роки в сумі 7893,74 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року скаргу ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Заявник ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року та постановити ухвалу про задоволення заяви в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2012 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2012 року до досягнення дочкою повноліття.

На виконання даного рішення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист від 29 квітня 2012 року.

Згідно довідки-розрахунку Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби від 22 грудня 2016 року № 928, заборгованість по аліментам за період з 01 березня 2012 року по 22 грудня 206 року становить 40674,97 грн.

27 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся із запитом до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС в Київській області, в якій повідомив, що з незрозумілих йому причин в довідці про доходи зазначений його валовий дохід і державною виконавчою службою нараховано незаконні штрафні санкції. Просив надати йому інформацію не по валовому доходу, а зазначити чистий дохід, тобто прибуток, і надати відповідь в письмовому вигляді, яку надіслати на вказану адресу.

18 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до начальника Білоцерківського районноговідділу державної виконавчої служби, в якій просив здійснити перерахунок нарахованих аліментів у звязку з порушенням його законних прав, оскільки ним не отримувалось такого чистого доходу, з якого було здійснено розрахунок аліментів. 27 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із повторною заявою, в якій надав додаткові докази невірного врахування суми аліментів в довідці від 22 грудня 2016 року, повторно просив здійснити перерахунок.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білоцерківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання бездіяльності неправомірною і зобовязання вчинити дії, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що боржник 27 грудня 2016 року в приміщенні Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби отримав на руки копію довідки-розрахунку заборгованості за аліментами від 22 грудня 2016 року, і вважаючи дії державного виконавця при розрахунку заборгованості за аліментами неправомірними, звернувся до суду з даною скаргою лише 14 лютого 2017 року. Обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску 10-денного строку для подання скарги на дії державного виконавця, скаржником наведено не було.

Проте колегія суддів на може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Однак даних роз?яснень судом першої інстанції враховано не було, не надано оцінки діям, здійсненим ОСОБА_2 до моменту звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, і зроблено передчасний і немотивований висновок про ненадання скаржником доказів наявності поважних підстав пропуску процесуального строку оскарження дій державного виконавця.

Так, із матеріалів справи вбачається, що одразу після отримання довідки-розрахунку заборгованості за аліментами від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС в Київській області із заявою про надання йому довідки про розмір чистого доходу, а 18 та 27 січня 2017 року звертався із заявами до Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби про здійснення розрахунку заборгованості за аліментами, тобто намагався вирішити питання щодо проведення невірного, на його думку, розрахунку, в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Отже, звертаючись до відділу державної виконавчої із клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості на підставі додаткових матеріалів, ОСОБА_2 мав законні підстави сподіватися, що його клопотання буде належним чином вирішене та йому буде надано обгрунтовану відповідь.

Враховуючи вищевикладене, суду першої інстанції необхідно було визначитися із моментом, коли ОСОБА_2 дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав як сторони виконавчого провадження як діями, так і бездіяльністю державного виконавця.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в скарзі разом із вимогою про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості з аліментів від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 була також оскаржена бездіяльність державного виконавця щодо непроведення розрахунку заборгованості у січні 2017 року на підставі поданих ним заяв від 18 січня 2017 року та 27 січня 2017 року, дані вимоги є самостійними, отже і строк на оскарження має застосовуватись до кожної вимоги окремо.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі подання заяви стягувачем або боржником.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази належного реагування державного виконавця на заяви боржника про розрахунок заборгованості 18 та 27 січня 2017 року, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, питання щодо дотримання скаржником строку для подання скарги на бездіяльність державного виконавця в цій частині залишається невирішеним.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року не можна вважати законною і обгрунтованою, а залишення скарги без розгляду із наведених підстав є сумнівним з точки зору дотримання права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, оскільки постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.