Провадження № 2/761/963/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіані Україна» до ОСОБА_1 про визнання недійсною додаткової угоди до трудового договору та визнання розміру заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Кіані Україна» про стягнення заробітної плати. Не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 представник ТОВ «Кіані Україна» пред»явив зустрічний позов про визнання недійсною додаткової угоди до трудового договору та визнання розміру заробітної плати.

02.02.2017 р. за заявою представника позивача первісний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду в порядку положень ст. 207 ЦПК України.

Представник ТОВ «Кіані Україна» просив суд визнати недійсною додаткову угоду до № 1 від 01.03.2013 р. до трудового договору, укладену між ОСОБА_1 та Товариством з моменту її укладання з наступних підстав. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем та обіймав посаду заступника директора Товариства з 28.02.2013 р. по 25.08.2016 р. на підстав трудового договору. 01.03. р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до трудового договору, якою, зокрема, визначили і розмір заробітної плати відповідача - в розмірі 6 500,зз Євро, що виплачується у національній валюті України гривні після відрахування всіх належних податків та платежів. Умови договору не відповідають вимогам чинного законодавства України, зокрема, у спірній угоді заробітна плата відповідача встановлюється в іноземній валюті, що заборонено ст. ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України та положеннями Податкового кодексу України. Розмір заробітної плати відповідача то збільшувався, то зменшувався в залежності від курсу валют і про такі зміни в умовах праці сторони додаткової угоди не повідомлялись. За таких обставин представник Товариства, зважаючи на положення ст. 9,203,215,217 ЦК України додаткова угода має бути визнана недійсною.

В подальшому представник ТОВ «Кіані України» подав заяву про зміну предмету позову та остаточно просив суд визнати додаткову угоду № 1 від 01 березня 2013 р. недійсною з моменту її вчинення та визнати, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 становить щомісяця 82 408,00 грн. з урахуванням податків і зборів (тобто, з якої суми ТОВ «Кіані Україна» утримує та перераховує до бюджету суму відповідних платежів та зборів, таких як податок з доходів фізичних осіб, єдиний соціальний внесок до пенсійного фонду України, військовий збір тощо). Пояснив в судовому засіданні, що відповідно до штатного розпису Товариства, оклад заступника директора становить 82 408,00 грн., інший оклад не було встановлено Загальними зборами ТОВ «Кіані Україна», а тому поряд із визнанням додаткової угоди недійсною є необхідність встановити і розмір заробітної плат відповідача.

Представник ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення вимог ТОВ «Кіані Україна». Зазначив, що заробітна плата робітника була пов»язана з іноземною валютою - Євро, проте, виплачувалась у гривні, що не є забороненим в Україні. Крім того, за положеннями чинного законодавства України відповідно до зазначених позивачем норм матеріального права передбачено можливість визнання недійсними окремих умов трудового договору і тільки, якщо вони погіршують становище працівника, ОСОБА_1 же не вважає, що додатковою угодою порушено його права. Також представник відповідача зазначив, що спосіб захисту обраний Товариством - встановлення заробітної плати не може бути застосований судом, оскільки таке право надано виключно роботодавцю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіані України» та обіймав посаду заступника директора за трудовим договором від 28.02.2013 р.

Звільнення відповідача відбулось 25.08.2016 р. за наказом № 03-З у зв»язку з ліквідацією ТОВ «Кіані Україна» відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

За положеннями ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як свідчать матеріали справи, і не заперечується учасниками процесу, що 01 березня 2013 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до трудового договору від 28.02.2013 р., де п. 3.3. трудового договору викладено в новій редакції, де зазначено, що заступнику директора щомісяця виплачується за рахунок коштів Товариства заробітна плата у розмірі 6 500,00 Євро після відрахування всіх належних податків та платежів, що виплачується в національній валюті України - гривні, відповідно до готівкового курсу продажу грн../євро, оприлюдненого на відповідній сторінці інтернет ресурсу станом на дату виплати.

Представник Товариства просить визнати недійсним додаткову угоду № 1 від 01.03.2013 р., як таку, що не відповідає чинному законодавству України та визнати, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 становить 82 408,00 грн. з урахуванням податків і зборів.

За приписами ст. 9 ЦК України встановлено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, відповідно до ст. 192 ЦК України.

В свою чергу, положеннями ст. 9 КЗпП України встановлено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином чинне законодавство України передбачає можливість визнання недійсними саме умов трудового договору в контексті погіршення становища працівника.

Аналіз умови спірної додаткової угоди щодо виплати заробітної плати свідчить про те, що працедавець та працівник домовились, що такі виплати здійснюються у національній валюті України - гривні.

Як свідчать матеріали справи, а саме довідки податкового органу та Пенсійного фонду України, податки та відрахування з заробітної плати відповідача здійснювались Товариством з гривневого еквіваленту 6 500,00 Євро.

Статею 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З іншого боку положення ст. 60 ЦПК України передбачено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Надаючи оцінку зібраним доказам у даній цивільній справі суд приходить до висновку, що представником ТОВ «Кіані України» не доведено, що умова додаткової угоди № 1 від 01.03.2013 р. до трудового договору порушує права працівника - ОСОБА_1

Приписами ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги положення спеціального закону, зокрема, ст. 9 КЗпП України, вимогу заявлену представником позивача - визнання недійсної додаткової угоди, підстави для її задоволення відсутні.

Також під час розгляду справи не було встановлено і обставин, які свідчать про порушення прав позивача.

Приписами ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Також відсутні підстави і для задоволення вимог представника ТОВ «Кіані Україна» в частині визнання розміру заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 82 408,00 грн., оскільки такий спосіб захисту прав не передбачений ст. 16 ЦК України та іншими нормативно-правовими актами України.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88.212-215 ЦПК України, ст.ст.15,16, 192,203,215 ЦК України, ст.ст. 9,21 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в разі пропущення вищезазначених строків або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя