Справа №544/814/16-ц
Пров.№2/544/9/2017
РІШЕННЯ

іменем України

10 квітня 2017 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого - судді Сайко О.О.

за участі секретаря - Костенко Т.В..,

позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2., відповідача ОСОБА_3 представника відповідача адвоката ОСОБА_4 (фізичних осіб),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на спільне майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю та компенсацію його вартості та компенсацію вартості 1/2 частки спадкового майна у спільній сумісній власності

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у липні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на спільне майно.

В обґрунтування позовних вимог указує про те, що 06 лютого 2016 року померла ОСОБА_6, з якою позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з 11 липня 2010 року та по день її смерті. Вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проживали в одній квартирі, мали взаємні права та обовязки. Позивач із померлою спільно вирішували усі питання, повязані із витратами спільних грошових коштів. За час спільного проживання із ОСОБА_6 за спільні сімейні кошти ними було придбано будинковолодіння по вул. Леніна,86 с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області. Договори купівлі-продажу були оформлені на ОСОБА_6 та у п.5 договору позивач зазначений як чоловік покупця. До складу будинковолодіння входять житловий будинок з господарськими будівлями та дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0664 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,02314 га. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Пирятинського районного округу із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, однак йому було відмовлено у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли її рідні сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Позивач вважає, що він має право на 1/2 частину указаного вище майна як чоловік, що проживав однією сім'єю із ОСОБА_6 , але не перебував з нею в зареєстрованому шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі. Просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_6 з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 11 липня 2010 року по 06 лютого 2016 року. Визнати житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки, що розташовані по вул.Леніна,86 у с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області такими, що були набуті ним під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 та обєктом їх спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на 1/2 частини указаного домоволодіння із земельними ділянками.

В подальшому позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій указує на те, що за час спільного проживання із ОСОБА_7 за спільні сімейні кошти було придбано такі речі і предмети домашнього вжитку: кондиціонер «Галант», придбаний у 2013 році за 3500 грн та за установку якого сплачено 800 грн; шафа-купе з дзеркалами у прихожу, розміром 180х150 см, придбана у 2013 році за 3200 грн, шафа для одягу у прихожу, розміром 180х250 см, придбана у 2014 році за 500 грн, вхідні металеві двері, придбані у 2012 році за 2800 грн з установкою за 500 грн, комод, придбаний у 2013 році за 650 грн, кухонний гарнітур, який складається із столу та 3 стільців, придбаний у 2013 році за 850 грн. Всі указані речі залишені позивачем у квартирі АДРЕСА_1, яку успадкували відповідачі разом із переліченими речами та предметами домашнього вжитку. Мопед «Хонда Діо АF56», реєстраційний номер ВІ 5050АА, придбаний у 2013 році вартістю 8000 грн був переданий відповідачам як умова досудового врегулювання спору про поділ майна. Оскільки відповідачі не дотрималися умов досудового врегулювання, просить визнати за ним право власності на 1/2 частину указаного вище майна на підставі ст. 74 СК України як чоловік, що проживав із ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Просив визнати указані вище речі обєктами спільної сумісної власності, що були набуті під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 та визнати за ним право власності на 1/2 частину указаного майна загальною вартістю 18 000 грн та стягнути з відповідачів вартість указаного майна розміром 9 000 грн.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення 1/2 частки спадкового майна у спільній сумісній власності. Зазначили, що їх сестра ОСОБА_6 почала проживати однією сім'єю з позивачем з кінця 2013 року. Після смерті сестри позивач ОСОБА_1 незаконно вивіз та привласнив особисте майно ОСОБА_6 (піч СВЧ, кухонний комбайн, кухонний процесор, жилет із шкіри коричневого кольору оздоблений хутром песця коричневого кольору 48 розміру), що було придбане нею до спільного проживання з ним на загальну суму 6530 грн. Просили стягнути із ОСОБА_1 на користь відповідачів вартість указаного привласненого майна. Крім того, зазначили, що ОСОБА_1 привласнив також інше спільно нажите із ОСОБА_8 майно: пилосос, телевізор, ваги кухонні, міні трактор «Беларус» та автомобіль «Форд Транзіт» д.н. НОМЕР_1, придбаний у грудні 2013 року вартістю 100 000 грн. Загальна вартість майна у спільній сумісній власності становить 115 380 грн. Тому просили визнати право власності на 1/2 частину указаного майна, стягнувши з ОСОБА_1 на користь відповідачів її вартість у сумі 57 690 грн.

У подальшому представник відповідачів в інтересах ОСОБА_5В відмовився від зустрічних позовних вимог (з огляду на те, що остання не є спадкоємцем ОСОБА_6В.), надав уточнену позовну заяву, у якій просив стягти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості присвоєного ним особистого майна ОСОБА_6 (кухонний комбайн BRAUN модель К700, кухонний процесор PHILIPS модель НР 1366, жилет із шкіри коричневого кольору оздоблений хутром песця коричневого кольору 48 розміру ) на суму 4930 грн, визнати майно - пилосос ZEMLER 829. OSP, телевізор LG модель MR 1801, ваги кухонні електричні та автомобіль «Форд Транзіт» д.н. НОМЕР_1» обєктом спільної сумісної власності та стягти з відповідача компенсацію вартості 1/2 частини указаного майна у сумі 56 440 грн, а всього стягти з відповідача компенсацію на загальну суму 61 370 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги відносно ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі та пояснив, що вони із померлою ОСОБА_6 проживали разом однією сім?єю як чоловік та дружина з 11 липня 2010 року по день її смерті 06 лютого 2016 року. Разом із ОСОБА_6 за спільні кошти у квітні 2014 року вони придбали будинок із господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки, що розташовані по вул. Леніна, 86 с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області. Крім того, у квартирі по вул.Полтавська, 5, м.Пирятина. де вони проживали разом із ОСОБА_6 залишилися придбані ними в період спільного проживання речі, що зазначені у заяві про збільшення позовних вимог, які вони придбали за спільні кошти. У 2013 році також був спільно придбаний мопед, який був подарований ОСОБА_6 на день народження та оформлений на її імя. Указаний мопед він передав відповідачу ОСОБА_3 в рамках досудового врегулювання спору щодо розподілу спільно нажитого з ОСОБА_6 майна, про що вона написала в розписці. Оскільки вона своїх домовленостей не виконала, вважає, що відповідач повинна компенсувати йому вартість 1/2 його частини.

Позовні вимоги до відповідача ОСОБА_5 не підтримав з огляду на те, що вона не є спадкоємцем майна ОСОБА_6

Зустрічний позов відповідачів не визнав у повному обсязі, зазначив, що мікрохвильова піч є його власністю, була подарована йому товаришем на день народження, все інше майно, зазначене у зустрічному позові (крім кухонного процесора та комбайна яких взагалі не було у господарстві ОСОБА_6В.) придбане ним із ОСОБА_6 за спільні кошти та залишено у її квартирі. Автомобіль Форд був придбаний ним за подаровані йому батьком кошти, який позивач продав у 2016 році.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала частково, зазначила, що її сестра ОСОБА_6В та ОСОБА_1 почали проживати як одна сім?я не з липня 2010 року, а із серпня 2013 року до дня її трагічної смерті. Квартира по вул.Полтавській у м.Пирятині була подарована сестрі, вона стала проживати в ній із весни 2013 року, а до цього вони там робили ремонт. Після її смерті позивач деякий час проживав у квартирі ОСОБА_6, а потів поміняв замки у вхідних дверях та не допускав її до квартири. У звязку з цим вона була змушена звернутися до поліції, щоб зайти в квартиру та описати майно, яке там знаходилося. 03.04.2016 вони домовилися з позивачем про розподіл спільно нажитого із її сестрою майна: він повернув ключі від квартири та мопед, а вона написала йому розписку, що претензій до нього немає. Але коли вона зайшла у квартиру сестри, виявила зникнення її майна, про що одразу повідомила правоохоронні органи. Зазначає, що зверталася до міської ради про вжиття заходів до охорони спадкового майна у березні 2016 року, але її повідомили, що це належить до повноважень нотаріуса. До нотаріуса вона не зверталася, так як на той час приватний нотаріус була у відпустці.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що нею, приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області було посвідчено договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок, які знаходяться по вул. Леніна,86 у с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області, згідно яких право власності на вказане майно перейшло до ОСОБА_6 При посвідченні цих договорів було також засвідчено підпис ОСОБА_1 на заяві від 29.04.2014 року про згоду другого з подружжя, які перебувають у фактичному шлюбі, згідно якої було визнано, що майно, що набувається ОСОБА_6 є спільною сумісною власністю подружжя з ОСОБА_1 та набуте за спільні кошти. Після смерті ОСОБА_6 позивач звернувся до нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, але йому було відмовлено, оскільки він не надав документ, який посвідчує шлюбні відносини із ОСОБА_6 в порядку, встановленому чинним законодавством.

Заслухавши позивача, відповідача, їх представників, третьої особи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу (далі- ЦПК) України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу (далі СК) України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставіст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов'язків.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просив встановити факт спільного проживання однією сім'єю із ОСОБА_6 у період 11.07.2010 року по 06.02.2016 року для визнання спільно нажитим майномбудинковолодіння із земельними ділянками по вул. Леніна,86 с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області.

За змістом ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести належними і допустимим доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу заявлених вимог.

З метою встановлення фактичних обставин у справі судом були допитані свідки як зі сторони позивача, так і з сторони відповідача, досліджені надані сторонами письмові докази.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що покійна сестра його дружини ОСОБА_3 ОСОБА_6 близько 13 років проживала разом з ними у будинку по вул. Київській. З 2013 року вона закінчила ремонт подарованої їй квартири та стала там прооживати разом із ОСОБА_1 У 2013 році разом вони за спільні кошти придбали мікроавтобус «Форд», потім у них зявився мінітрактор. ОСОБА_1 працював на ньому улітку 2013 року. У квартирі ОСОБА_6 знаходилося її майно та придбані за спільні з позивачем кошти речі (телевізор, пилосос, мікрохвильова піч), за кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був придбаний шкіряний жилет. Після смерті ОСОБА_6 позивач повідомив, що належного їй майна у квартирі немає. Мікроавтобус зник, а мінітрактора він продав. Коли позивач передав ОСОБА_3 ключі від квартири, вони зайшли до квартири та виявили, що все вищевказане майно, що там знаходилося зникло, тому вони написали заяву до поліції.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні підтвердила, що у серпні 2012 року ОСОБА_6 придбала у її магазині шкіряний жилет, оздоблений хутром песця за 2600 грн. При цьому її сестра ОСОБА_3 позичила їй кошти в сумі 1000 грн.

Свідок ОСОБА_12 дав пояснення суду про те, що його рідна тітка ОСОБА_6 до серпня 2013 року проживала в будинку у своєї старшої сестри ОСОБА_3 Улітку 2013 року вона разом із своїм цивільним чоловіком приїжджали до них у м. Київ на весілля на мікроавтобусі «Форд». У 2015 році він був влітку у гостях на дачі ОСОБА_6, бачив у них там мінітрактор. Після загибелі ОСОБА_6 свідок був у її квартирі в день поховання. Там знаходилися мікрохвильова піч, комбайн і телевізор. При цьому була розмова щодо поділу майна, позивач погоджувався добровільно розділити майно. Коли відповідачі давали йому розписку про відсутність до нього будь-яких претензій, вони дійсно не пересвідчилися, що належне ОСОБА_6 майно наявне у квартирі.

Свідок ОСОБА_13Г у судовому засіданні пояснила, що особисто була знайома із ОСОБА_14 З ОСОБА_1 вона познайомилася у квітні 2014 року, коли він зустрічав ОСОБА_14 з поїздки в Італію. Він приїхав на мікроавтобусі «Форд». Свідок була в гостях у квартирі ОСОБА_14 у квітні 2014 році там були такі речі : телевізор висів на стіні, на кухні була мікрохвильова піч. Коли вона заходила у квартиру у березні 2016 року, телевізора вже не було.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що перебувала із ОСОБА_6 у дружніх стосунках. У 2013 році їй стало відомо про те, що ОСОБА_6 проживає разом із ОСОБА_1 ОСОБА_6 розповідала їй, що вони разом придбали автомобіль. У 2014 році вони їздили до них на дачу у с.Кейбалівка Пирятинського району. Коли вона заходила у квартиру ОСОБА_6 в день похорону, телевізор у квартирі був.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що проживає у будинку по вул.Полтавській, 5, м.Пирятина де проживала ОСОБА_6 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вона знає як пару з 2012-2013 року, вони разом проживали у квартирі ОСОБА_6 ( сказати точно з якого часу вони стали проживали сказати не може). Після смерті ОСОБА_6 позивач проживав у квартирі деякий час.

Свідок ОСОБА_17 дала пояснення суду про те, що з 2011 року вони знайомі з позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 У січні 2011 року вона була у них вдома в гостях, вони повідомили, що проживають разом. У 2014 році вона продала їм належний їй будинок у с.Кейбалівка Пирятинського району. ОСОБА_6 їй як другу давала ключі від їх квартири. В квартирі був телевізор, більше не памятає яке саме майно там знаходилося. Свідок бачила наявний у подружжя автомобіль, трактора в наявності не бачила.

Свідок ОСОБА_18 дав пояснення про те, що давно знайомий з позивачем. Знає про те, що з 2010 року вони проживали разом із ОСОБА_6 У 2011 році він був у них у гостях. Бачив, що у їх квартирі був телевізор на стіні, кондиціонер, що було на кухні не памятає. Де поділися всі речі з квартири йому не відомо. У позивача був мікроавтобус, звідки він у нього не знає. У селі на дачі подружжя бачив у них маленький червоний мотоблок.

Свідок ОСОБА_19 дав пояснення суду про те, що він дійсно підписав акт проживання ОСОБА_20 у квартирі АДРЕСА_2. Зазначив, що підтвердив сам факт проживання позивача, а не період з якого той там проживав. У квартирі свідок не був та які речі там знаходилися та кому вони належать він не знає.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що у 2013 році до нього приїхав син ОСОБА_1 із ОСОБА_6 та повідомили, що мають намір придбати мікроавтобус. У нього були заощадження і він 3 тис. доларів подарував сину на придбання автомобіля. Договору дарування він не оформляв. До цього у сина був автомобіль «Нива», придбаний по дорученню, яким свідок користується зараз. За скільки син придбав автомобіль йому не відомо.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд за внутрішнім переконанням оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

На думку суду твердження позивача про те, що він проживав з померлою 06.02.2016 ОСОБА_6 з липня 2010 року є недоведеними та спростовується здобутими у справі доказами.

Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_18 про те, що позивач проживав однією сім'єю із ОСОБА_6 з 2010 року та показання свідка ОСОБА_17 про факт проживання подружжя разом із 2011 року, як суперечливі. Жоден із указаних свідків не вказав суду точний період, з якого сторони почали проживати разом та не засвідчили фактів ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Факт проживання однією сім'єю із серпня 2013 року, наявність спільного побуту та спільних друзів, спільний відпочинок, спілкування подружжя з батьками та родичами, придбання ними майна підтверджено в судовому засіданні, зокрема, показаннями допитаних свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_20, ОСОБА_12, ОСОБА_16 Більш точно дату спільного проживання - із серпня 2013 року вказали родичі померлої ОСОБА_6 - свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_22, не довіряти яким у суду немає підстав. Зазначену дату в своїх поясненнях визнала також відповідач ОСОБА_3

Отже з показань свідків вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 із серпня 2013 року та до дня її смерті 06 лютого 2016 року проживали разом як чоловік та дружина, мали стосунки, притаманні подружжю, мали взаємні права та обов'язки, піклувалися один про одного, будували спільне життя разом. Таким чином, суд частково задовольняє позов ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - установивши такий факт у період із серпня 2013 по 06 лютого 2016 року.

06.02.2016 року ОСОБА_6 померла (а.с.7).

Після її смерті із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до приватного нотаріуса Пирятинського районного нотаріального округу звернулася її рідна сестра - ОСОБА_3, у зв'язку з чим нотаріальною конторою було заведено спадкову справу (а.с.88-101). Інші спадкоємці померлої у встановленому законом порядку спадщини не прийняли.

Згідност.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Таким чином, ОСОБА_3 як спадкоємець ОСОБА_6 має право на спадкування її частини майна, спільно набутого за час спільного проживання із ОСОБА_1

За час спільного проживання із ОСОБА_1 29.04.2014 ОСОБА_6 було придбано житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Леніна,86, с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області та дві земельні ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0664 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,02314 га, розташовані по вул. Леніна,86, с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області (а.с.86,87,89). У пункті 5 нотаріально-посвідчених договорів купівлі-продажу указаного майно покупець ОСОБА_6 стверджувала, що набуває майно за спільні кошти подружжя, перебуваючи у фактичному шлюбі, про що є заява- згода чоловіка - ОСОБА_1 (а.с.90) на укладення договору, стверджувала, що набуває майно за спільні кошти подружжя, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, про що є згода чоловіка - ОСОБА_1Г на купівлю, посвідчена приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №364. За указаною заявою ОСОБА_1 підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання нерухомого майна є їх спільною із ОСОБА_6 власністю, придбане майно буде обєктом прав спільної сумісної власності, договір купівлі-продажу укладався ОСОБА_6 в інтересах сім'ї.

Після смерті ОСОБА_6 позивач звернувся до приватного нотаріуса Пирятинського районного округу із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, однак йому було відмовлено у звязку із відсутністю документу, що підтверджує шлюбні відносини позивача та ОСОБА_6 (а.с.12).

Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно положень ст. 369 Цивільного кодексу (далі- ЦК) України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання житлового будинку по вул. Леніна,86, с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0664 га, земельної ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,02314 га, що розташовані по вул. Леніна,86, с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області такими, що були набуті під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_1, обєктом їх спільної сумісної власності та визнання за ним права власності на 1/2 частину указаного майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню

Встановлено також, що у період спільного проживання позивачем разом з ОСОБА_6 було за спільні сімейні кошти було придбано такі речі і предмети домашнього вжитку: кондиціонер «Галант» вартістю 4052,80 грн; шафу для одягу у прихожу, розміром 80х250 см, вартістю 691,60 грн, вхідні металеві двері вартістю 3060 грн, комод вартістю 756,80 грн, кухонний гарнітур, який складається із столу та 3 стільців, вартістю 1045,80 грн, пилосос ZEMLER 829. OSP вартістю 1390 грн, телевізор LG вартістю 7590 грн, ваги кухонні електричні MAESTRO МR 1801 вартістю 300 грн (а.с.45-47).

Документів, які б указували час придбання указаних речей сторони суду не надали, сторони погодилися та визнали, що указані речі буди набуті в період спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1, тому ці обставини відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України не підлягають доказуванню.

На підтвердження вартості пилососа, телевізора та ваг кухонних відповідачем ОСОБА_3 надана довідка ПП ОСОБА_23 (а.с.134). Позивачем на підтвердження вартості кондиціонера «Галант»; шафи для одягу у прихожу, розміром 80х250 см, вхідних металевих дверей, комоду та кухонного гарнітуру, який складається із столу та 3 стільців, наданий експертний висновок Чернігівської регіональної торгово-промислової палати від 28.11.2016 (а.с.203), дані якого відповідач не оспорювала.

Відповідно до ч.1 ст. 66 СК УКраїни, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Враховуючи викладене, суд виключає з переліку спільного майна подружжя мопед Хонда Діо ФА56 д.н.з ВІ5050АА вартістю 8000 грн, зареєстрований 03.07.2017 на ОСОБА_6 (а.с.141), та про поділ якого у заяві про збільшення позовних вимог заявив позивач, так як в ході судового розгляду сторонами не заперечувалося, що дана річ була подарована ОСОБА_6 особисто позивачем ОСОБА_1 на її день народження, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, є її особистою приватною власністю.

Крім того, суд зазначає, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

На час розгляду справи наявність таких речей, що були спільно набуті подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_1 як : пилосос ZEMLER 829. OSP, телевізор LG, ваги кухонні електричні MAESTRO МR 1801, судом установлено не було. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не довела факту перебування указаних речей у володінні ОСОБА_1 Свідки у судовому засіданні підтвердили лише наявність у квартирі ОСОБА_6 телевізора за її життя та в день поховання, належних та достатніх доказів, які б достовірно указували, що указані вище речі були вивезені та привласнені позивачем у справі ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, судом установлено, що у період спільного проживання із ОСОБА_6 позивачем ОСОБА_1 був придбаний автомобіль «Форд Транзіт» д.н. НОМЕР_1, зареєстрований ним на своє ім'я 07.12.2013 року.

Під час дослідження у справі обставин щодо джерела коштів, за які було придбано спірне майно, судом здійснено оцінку наданим сторонами доказам: довідкам про доходи ОСОБА_1Г та ОСОБА_6В.(а.с.67-69,128-131), показанням свідків, які підтвердили, що подружжя разом мали намір придбати автомобіль, збирали на його придбання кошти, придбаним автомобілем вони спільно користувалися. Частину коштів на придбання автомобіля їм дав батько ОСОБА_1

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що автомобіль був придбаний повністю на кошти його батька не підтверджені належними доказами та спростовуються дослідженими судом доказами у їх сукупності. Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6В мали намір спільно придбати автомобіль та коли вони разом приїхали до нього, він передав їм частину своїх заощаджень на його придбання в сумі 3 000 доларів США. Сам позивач давав суперечливі пояснення щодо факту придбання спірного автомобіля, у первинних запереченнях зазначав, що цей автомобіль був лише у нього в користуванні по дорученню, а потім стверджував, що автомобіль був придбаний за гроші його батька безпосередньо для нього, хоча доказів користуванням спірним автомобілем батьком позивача суд не знайшов.

Таким чином, суд зазначає, що в судовому засіданні був доведений факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період із серпня 2013 року по лютий 2016 року, саме в цей період ОСОБА_1 придбав автомобіль та дослідженими доказами доведено, що він був придбаний внаслідок спільної праці позивача та ОСОБА_6 як сім'ї, за рахунок якої вони одержали як спільні так і особисті доходи, які були об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Отже, вимоги відповідача ОСОБА_3 про визнання указаного автомобіля обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

За змістом наявної в матеріалах справи інформації територіального сервісного центру №5347 Регіонального сервісного Центру в Полтавській області МВС України від 17.09.2016 року, 22.03.2016 року автомобіль «Форд Транзіт» д.н. НОМЕР_1 зареєстрований на нового власника ОСОБА_24 на підставі договору купівлі-продажду (а.с.120,164).

Згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи від 04.01.2017, ринкова вартість спірного автомобіля «Форд Транзіт» д.н. НОМЕР_1, на момент дослідження становила 103 600 грн (а.с.201-204).

Таким чином, розподілу підлягає таке набуте спільно в період проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 майно:кондиціонер «Галант» вартістю 4052,80 грн; шафу для одягу у прихожу, розміром 80х250 см, вартістю 691,60 грн, вхідні металеві двері вартістю 3060 грн, комод вартістю 756,80 грн, кухонний гарнітур, який складається із столу та 3 стільців, вартістю 1045,80 грн та автомобіль «Форд Транзіт» д.н. НОМЕР_1, вартістю 103 600 грн, усього майно вартістю на загальну суму 113207 грн

Таким чином, частка кожної із сторін у майні становить 56603,50 грн.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сторони дійшли згоди щодо виділення майна, яке є в наявності та знаходиться у квартирі померлої ОСОБА_6 та може бути розподілено в натурі:комод вартістю 756,80 грн та кухонний гарнітур, який складається із столу та 3 стільців, вартістю 1045,80 грн - підлягає виділенню позивачу ОСОБА_1, шафа для одягу у прихожу, розміром 80х250 см, вартістю 691,60 грн ОСОБА_3 Інше майно - кондиціонер «Галант» вартістю 4052,80 грн; вхідні металеві двері вартістю 3060 грн, комод вартістю 756,80 грн суд залишає у власності ОСОБА_3, яка є спадкоємцем квартири ОСОБА_6, у якій це майно знаходиться, оскільки виділення в натурі призведе до втрати його цінності.

Таким чином, вартість майна, що залишається у власності ОСОБА_3 складає 7804,40 грн. Різниця вартості часток виділеного майна складає 3000,90 грн, що підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 відчужив на свою користь майно, яке було обєктом спільної сумісної власності з ОСОБА_6- автомобіль «Форд Транзіт» д.н. НОМЕР_1, вартістю 103 600 грн, спадкоємець майна ОСОБА_6 має право на компенсацію вартості його 1/2 частини в сумі 51 800 грн.

В частині вимог зустрічного позову відповідача ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_1 вартості привласнених ним речей, що належали на праві особистої власності ОСОБА_6 в сумі 4930 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ст. 58, 60, 61 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 наявність у ОСОБА_6 на праві власності кухонного комбайну BRAUN модель К700, кухонного процесору PHILIPS модель НР 1366В не визнав, у справі відсутні безперечні докази належності указаного майна ОСОБА_6, як і докази знаходження вказаного майна у квартирі АДРЕСА_3 та докази його привласнення відповідачем. Інструкції з експлуатації указаного майна (а.с.43,44) не містять даних про його покупця та дату його придбання. Належність ОСОБА_6 жилету із шкіри коричневого кольору оздобленого хутром песця коричневого кольору 48 розміру доведена поясненнями свідка ОСОБА_11 та копією товарного чеку (а.с.196). Разом з тим, доказів його привласнення ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна, коли це потрібно в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів, кредиторів або держави. Ці заходи вживаються ними безпосередньо або шляхом доручення нотаріусам чи посадовим особам органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням майна.

Залишення без реагування звернення відповідача ОСОБА_3 до органів місцевого самоврядування із заявою про вжиття заходів охорони спадкового майна від 21.03.2016 (а.с.133) та відсутність у цей час на робочому місці приватного нотаріуса не перешкоджало спадкоємцям ОСОБА_6 звернутися із такою заявою до іншого нотаріуса за місцем знаходженням спадкового майна (зокрема, державних нотаріусів Пирятинської державної нотаріальної контори). Водночас відповідач ОСОБА_3 не вжила в повній мірі заходів щодо охорони спадкового майна ОСОБА_6, крім того, після повернення їй ОСОБА_1 ключів від квартири ОСОБА_6 написала розписку про відсутність до нього будь-яких претензій щодо належності рухомого майна (а.с.106).

За таких обставин покладати на позивача ОСОБА_1 обовязок компенсувати вартість речей, що знаходилися у квартирі померлої ОСОБА_6 немає підстав. Тому у задоволенні цих вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача (що становить 96,2% частини заявлених позовних вимог ), то понесені ним та документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню із відповідача частково: по сплаті судового збору в сумі 709,48 грн =737,50*96,2%, витрат на оплату правової допомоги в сумі 1924 грн =2000* 96,2%, та в сумі 457,14 грн =475,2*96,2% - витрат на проведення експертного дослідження.

З урахуванням часткового задоволення вимог відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ( що становить 84,4 % частини заявлених позовних вимог) на її користь з позивача ОСОБА_1 слід стягнути: у повернення судового збору 517,96 грн = 613,70*84,4% та 148,37 грн= 175,80*84,4% - витрат на проведення експертизи.

Вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_3 компенсації витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як убачається з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.14 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від13.09.2016 року, укладений між адвокатом ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3В, предметом якого є надання останній правової допомоги, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, квитанція про його отримання представником відповідача у сумі 7930 грн.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, що у 2016 році складає 551, 20 грн, а не 640 грн, як зазначено у розрахунку. Таким чином, підтверджений загальний розмір витрат відповідача на правову допомогу, яка полягала в підготовці та складанні адвокатом процесуальних документів, надання консультацій, ознайомленням з матеріалами справи та участі у судових засіданнях, становить 551,20*12+250=6864,4 грн та підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 пропорційно до суми задоволених вимог у розмірі 5793,55грн = 6864,4*84,4%.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,84, 88, 212, 215,256 ЦПК України, на підставі ст.370 ЦК України, ст. 60,63,65,70, 74 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на спільне майно - задовольнити частково.

Установити факт спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1, народження 11.11.1979 та ОСОБА_6, яка померла 06 лютого 2016 року, із 01 серпня 2013 по 06 лютого 2016 року.

Визнати житловий будинок із господарськими будівлями та земельні ділянки з кадастровим номером :02:001:0133 та кадастровим номером :02:001:0134, що розташовані по вул. Леніна,86 с. Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області такими, що були набуті під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_6 та обєктом їх спільної сумісної власності.

Визнати право власності ОСОБА_1, народження 11.11.1979, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на ? частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що складається із житлового будинку А-1 загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 25,4 кв. м., сараю Б, огорожі №1, та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0133 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0664 га та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0134 для ведення особистого селянського господарства площею 0,2314 га, що розташовані по вул. Леніна,86, с.Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області.

Визнати обєктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 наступне майно: кондиціонер «Галант» вартістю 4052,80 грн; шафу для одягу у прихожу, розміром 80х250 см, вартістю 691,60 грн, вхідні металеві двері вартістю 3060 грн , комод вартістю 756,80 грн, кухонний гарнітур, який складається із столу та 3 стільців, вартістю 1045,80 грн, які знаходяться у квартирі АДРЕСА_4.

Виділити із спільної сумісної власності у власність позивача ОСОБА_1:.комод, вартістю 756,80 грн, кухонний гарнітур, який складається із столу та 3 стільців, вартістю 1045,80 грн.

У власність ОСОБА_3 в порядку спадкування після ОСОБА_6 виділити із спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6: кондиціонер «Галант» вартістю 4052,80 грн; шафу для одягу у прихожу, розміром 80х250 см, вартістю 691,60 грн, вхідні металеві двері вартістю 3060 грн.

Стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 різницю у вартості майна, що є обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у сумі 3000 (три тисячі) грн девяносто коп.

Стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 у повернення сплаченого судового збору 709 (сімсот девять) грн 48 коп, 1924 (одну тисячу девятсот двадцять чотири ) грн - витрат на оплату правової допомоги та 457 (чотириста пятдесят сім) грн 14 коп у повернення витрат на проведення експертного дослідження, всього, таким чином стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6091 (шість тисяч девяносто одну ) грн 52 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю та компенсацію його вартості та компенсацію вартості 1/2 частки спадкового майна у спільній сумісній власності задовольнити частково.

Визнати автомобіль «Форд Транзіт», д.н. з. ВІ 8661 ВХ,1997 року випуску, вартістю 103 600 грн, обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля «Форд Транзіт», д.н. з. ВІ 8661 ВХ,1997 року випуску, в розмірі 51 800 (п'ятдесят одну тисячу вісімсот ) грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у повернення сплаченого судового збору 517 (пятсот сімнадцять) грн 96 коп, та 5793 (пять тисяч сімсот девяносто три ) грн 55 коп у повернення витрат на правову допомогу та 148 (сто сорок вісім) грн 37 коп. - витрат на проведення експертизи, таким чином усього стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 58 259 (пятдесят вісім тисяч двісті пятдесят девять ) грн 88 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий

Повний текст рішення виготовлений 14.04.2017