АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2869/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1323/17Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 березня 2017 рокупозов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 500 грн. на утримання та оплату навчання, щомісяця, починаючи з 10.08.2016 року і до закінчення нею навчання 30.06.2019 року, але не більше, як до досягнення 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права та невірну оцінку зібраним по справі доказам, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що в нього відсутня можливість надавати своїй повнолітній доньці матеріальну допомогу у звязку з її навчанням, з огляду на існування в нього нової сімї та стану здоровя.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі до 26.12.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-КЕ №074418, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної ради м. Полтави, та є батьками позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва про зміну імені серія І-КЕ №005218, виданим 21.02.2014 року Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби ПМУЮ, позивач змінила прізвище з «Костенко» на «Панькіна».

Після розірвання шлюбу своїх батьків, позивач залишилася проживати разом з матірю.

Згідно довідки Полтавського національного технічного університету ім. Юрія Кондратюка № 0972 від 27.01.2016 року, ОСОБА_3 є студентом 1 курсу гуманітарного факультету університету, денної форми навчання, з терміном навчання з 17.08.2015 року по 30.06.2019 року. Навчається на контрактній основі.

Відповідно до умов договору на підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» у Полтавському НТУ ім. Юрія Кондратюка плата за весь період навчання складає 32000 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5, на підставі ч. 1 ст. 199 СК України, просила стягнути з відповідача аліменти на навчання в розмірі 1000 грн. щомісячно, оскільки він, як батько, ніякої допомоги їй не надає, не дивлячись на те, що вона потребує останньої у звязку з навчанням та відсутності в неї самостійних джерел для існування.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції на підставі положень ст.199 СК України, дійшов висновку про доведення позивачем потреби в наданні їй матеріальної допомоги у звязку з її навчанням та можливості відповідача в розмірі 500 грн. надавати таку допомогу в якості фінансування її подальшої освіти.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 ЦПК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.04.2000 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян з 21.04.2000 року до досягнення дитиною повноліття.

В звязку з не належною сплатою аліментів, станом на 01.06.2015 року заборгованість по сплаті аліментів становила 14080,76 грн.

18.01.2016 року ОСОБА_3 досягла повноліття, тому виплата аліментів припинилася та залишився не сплаченим борг по останнім.

Згідно договору №01.11-15 від 17.08.2015 року на підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» у Полтавському НТУ ім. Юрія Кондратюка, плата за весь період навчання складає 32000 грн., а гарантом виконання умов вказаного договору є матір позивача ОСОБА_4

З 01.09.2015 року позивач зарахована студенткою першого курсу Полтавського національного технічного університету ім. Юрія Кондратюка денної форми навчання на гуманітарному факультеті та навчається на контрактній основі.

Власних джерел існування позивач не має, знаходиться на повному утриманні матері.

Щодо матеріального стану відповідача та його можливостей надавати матеріальну допомогу доньці у звязку з її навчанням, судом першої інстанції враховано, що останній є ФОП, здійснює підприємницьку діяльність в галузі робіт із завершенням будівництва та отримує дохід, який за 2016 рік склав 25000 грн.

Врахувавши, що відповідач є працездатною особою, отримує за здійснення підприємницької діяльності дохід, а також наявність в нього на утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача можливості надавати своїй повнолітній доньці матеріальну допомогу у звязку з її навчанням в розмірі 500 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та фактично дублюють заперечення відповідача щодо заявлених вимог.

Зокрема, відхиляються колегією суддів посилання апелента на відсутність в нього можливостей надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, внаслідок перебування в нього на утриманні непрацюючої дружини, неповнолітнього сина та хворої матері.

Так, матеріали справи не містять доказів про те, що мати відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на утриманні у свого сина ОСОБА_2, потребує постійної сторонньої допомоги, та про відсутність в неї власних джерел для існування та забезпечення своїх потреб.

Крім того, надана відповідачем ОСОБА_2 ксерокопія трудової книжки на імя його дружини ОСОБА_7 із записом від 31.08.2015 руко про звільнення з роботи за власним бажанням, само по собі не є беззаперечним доказом про її непрацездатність, відсутність в неї інших доходів та про факт перебування на утриманні відповідача.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а відтак є законним та справедливим.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

З оригіналом згідно.

Судді: (підписи)