22-ц/775/230/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Хараджа О.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

при секретарі Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_2, яка діє і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»(надалі ПАТ «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, повязану із витратами на лікування, в розмірі 22843,07 грн. та мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати), який становить 18 мінімальних заробітних плат в розмірі 20646,00 грн., а всього стягнуто 43489,07 грн. Вирішено питання щодо судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині задоволення позовних вимог відповідач ПАТ «Київський страховий дім» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2016 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 25.04.2014 року позивач звернулась до ПАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою. Проте, ні 25.04.2014 року, ні пізніше із заявою про виплату страхового відшкодування не зверталась, що свідчать про те, що у відповідача не виникло обовязку по страховому відшкодуванню. Крім того, ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 19.06.2014 року заподіювача шкоди -ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.286 КК України з підстав передбачених ст.46 КК України, кримінальне провадження закрито, внаслідок примирення з потерпілою. В судовому засіданні від 28.03.2016 року позивач підтвердила, факт оплати власником транспортного засобу вартості лікування приблизно в сумі 27600грн., що свідчить про реалізацію нею свого права на відшкодування спричиненої шкоди. Вимога висунута страховику свідчить про намагання позивача отримати подвійне відшкодування спричиненої шкоди. Вимоги щодо відшкодування витрат на лікування необґрунтовані, оскільки з чеків наданих позивачем не можна встановити, чи призначалися вказані в них ліки для лікування потерпілих.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, проведеному в режимі відео конференції, представник відповідача ПАТ «Київський страховий дім» ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 просила скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, заперечення проти скарги позивача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає в повній мірі. Судом першої інстанції обставини встановлено повно, норми закону, які регулюють спірні відносини застосовано вірно.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому не ревізується.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на лікування є узгодженими із виписками з медичних карток потерпілих, виписними епікризами та направленнями на проведення рентгенологічних досліджень. Розмір страхового відшкодування за шкоду повязану із стійкою втратою працездатності внаслідок встановлення ІІ групи інвалідності визначено в розмірі 18 мінімальних заробітних плат відповідно положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(надалі Закону № 1961-IV).

Колегія суду апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновками.

Згідно положень ст.23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та її неповнолітній син 24.06.2013 року, внаслідок неуважних та необережних дій третьої особи ОСОБА_4, отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою розлад здоровя на строк більше 21 дня, крім того позивач внаслідок ДТП стала інвалідом 2 групи. (т.1 а.с.132)

Вказані обставини свідчать, що позивач набула право на відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням її та дитини, інтереси якої вона представляє, та на відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, що передбачено ст.ст.24,26 Закону № 1961-IV.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка з заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача не зверталась і документів, які б підтвердили спричинену шкоду не подавала, тому не набула права на отримання страхового відшкодування - непереконливі.

Відповідач визнає, що 25.04.2014 року позивач звернулась до ПАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою. Проте, відповідно пункту 34.1 статті 34 вказаного Закону страховик протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, не розпочав її розслідування, не здійснив запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Не виконав вимоги пункту 34.2 статті 34 Закону в частині зобов'язання страховика протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків; абзацу першого пункту 36.2 статті 36 Закону щодо обов'язку страховика (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Дійсно, позивач повинна була у відповідності до положень ст.35 Закону № 1961-IV протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подати страховику заяву про страхове відшкодування, проте відповідно до положень п.35.3. ст.35 Закону особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Внаслідок неотримання дієвих заходів на повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду збоку відповідача, позивач 18.09.2015 року звернулася до суду в межах загального строку давності, який становить три роки. Відповідач, отримавши позовну заяву не позбавлений був можливості вирішити спір мирним шляхом.

Доводи апеляційної скарги, що потерпіла реалізувала своє право на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди за рахунок заподіювача шкоди ОСОБА_4 підтвердженням чого є ухвала Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 19.06.2014 року про звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ст..286 КК України з підстав передбачених ст.46 КК України, внаслідок примирення з потерпілою - необґрунтовані.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, порушеного відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000273 від 25.06.2013 року, вбачається, що потерпіла до заподіювача шкоди не має претензій матеріального та морального характеру, так як моральна шкода їй відшкодована в повному обсязі.

З пояснень наданих позивачем в судовому засіданні, питання про відшкодування матеріальної шкоди між нею та заподіювачем шкоди не порушувалося, оскільки цивільна відповідальність транспортного засобу яким він керував була застрахована.

Доводи апеляційної скарги, щодо визнання позивачем факту оплати власником транспортного засобу вартості лікування приблизно в сумі 27600грн. в судовому засіданні від 28.03.2016 року не знайшли свого підтвердження. В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснила, що вказані грошові кошти вона отримала в рахунок відшкодування моральної шкоди. Частину отриманих грошей вона витратила на операцію, проте в позові вона зазначила лише частину витрат на медикаменти, які змогла документально підтвердити. Реальні витрати на її лікування та лікування малолітньої дитини є значно більшими.

Доводи апеляційної скарги, що розмір витрат на ліки та лікування не можна встановити, оскільки невідомо чи призначалися вони для лікування потерпілих - неспроможні.

З матеріалів справи вбачається наявність виписок з медичних карток та епікризів карток в яких перелічена численна кількість медичних препаратів(т.1 а.с.14, 15, 36, 37, 90-97, 111, 112, 186) придбання яких підтверджено касовими та фіскальними чеками.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір в розмірі 478,38грн., проте повинен був сплатити 535,92грн., оскільки судовий збір при зверненні до суду апеляційної інстанції розраховується в розмірі 110 відсотків від ставки належної до сплати при поданні позовної заяви, яка відповідає 478,38грн. Внаслідок вказаного ПАТ «Київський страховий дім» повинен на користь держави доплатити судовий збір в розмірі 57,54 гривень.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь держави судовий збір в розмірі 57(пятдесят сім гривень) 54 копійки, недоплачений при подачі апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

ОСОБА_6