Провадження № 2-з/761/267/2017
У Х В А Л А

Іменем України

04 травня 2017 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.,

при секретарі Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, на підставі якого ухвалою від 16.02.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі.

Разом з тим, 03.05.2017 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, згідно якої він просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 69,3 кв.м. АДРЕСА_2

Заяву обґрунтовано тим, що враховуючи факт відчуження відповідачем під час розгляду справи належного їй на праві власності об'єкту нерухомості, яке знаходиться в м.Львів, існує можливість відчуження і вищевказаного об'єкту нерухомості на користь третіх осіб, що, в свою чергу, може ускладнити чи зробити не можливим виконання рішення суду.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суддя прийшов до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

При цьому, ч.3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Також, слід зазначити, що згідно роз'яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, як вбачається, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 805,20 доларів США та 68 151,79 грн.

При цьому, зі змісту заяви представника позивача про забезпечення позову вбачається, що в забезпечення виконання відповідачкою умов договору про іпотечний кредиту №2094 від 11.05.2007 року, сторонами у той же день був укладений іпотечний договір №4567, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язалась передати позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Між тим, звертаючись до суду з заявою про забезпечення вказаного позову, представник позивача не обґрунтовує належним чином необхідність вжиття судом обраного ним способу забезпечення позову, а також не зазначає, яким чином невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду та може порушити права позивача.

Також, враховуючи підстави та предмет позову, суд не знаходить співмірними заявлені позовні вимоги та вимоги про накладення арешту та заборону відчуження вищевказаного нерухомого майна.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: