УхвалА

іменем україни

10 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Прокредитбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційними скаргами: ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Прокредитбанк» (далі - ПАТ «Прокредитбанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 5 листопада 2013 року між банком та ОСОБА_4 укладено рамкову угоду, відповідно до якої кредитор зобов'язався здійснювати кредитування позичальника в межах лімітів умов кредитування, а позичальник зобов'язався належним чином виконувати умови необхідні для отримання кредитів.

14 листопада 2013 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір про надання траншу, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 165 тис. доларів США строком на 60 місяців, зі сплатою 9,90 % річних.

5 листопада 2013 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаною рамковою угодою та укладеному на її підставі договору траншу від 14 листопада 2013 року між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено окремі договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язалися солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язання по вказаній рамковій угоді та укладеному на її підставі договору траншу від 14 листопада 2013 року. 14 листопада 2013 року на забезпечення виконання зобов'язань за зазначеною рамковою угодою та укладеному на її підставі договору траншу між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язання по вказаній рамковій угоді та укладеному на її підставі договору траншу від 14 листопада 2013 року.

26 грудня 2014 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір про надання траншу, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 170 тис. грн строком на 4 місяці, зі сплатою 23 % річних.

26 грудня 2014 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаною рамковою угодою та укладеному на її підставі договору траншу від 26 грудня 2014 року між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено окремі договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язалися солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язання по вказаній рамковій угоді та укладеному на її підставі договору траншу від 26 грудня 2014 року.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 20 липня 2015 року виникла заборгованість за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року у розмірі 3 510 602 грн 79 коп., з яких: капітал у розмірі 3 069 811 грн 42 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 172 895 грн 97 коп.; відсотки за неправомірне користування кредитом у розмірі 7 939 грн 68 коп.; пеня у розмірі 259 955 грн 72 коп.; та за договором про надання траншу від 26 грудня 2014 року у розмірі 260 499 грн 09 коп., з яких: капітал у розмірі 170 тис. грн; заборгованість за відсотками у розмірі 6 516 грн 67 коп.; відсотки за неправомірне користування кредитом у розмірі 9 123 грн 15 коп.; пеня у розмірі 74 859 грн 27 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «Прокредитбанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 заборгованість за договором про надання траншу від 14 липня 2013 року у розмірі 3 510 602 грн 79 коп. Також просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за договором про надання траншу від 26 грудня 2014 року у розмірі 260 499 грн 09 коп.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року позов ПАТ «Прокредитбанк» задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «Прокредитбанк» зОСОБА_4 заборгованість за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року у розмірі 3 510 602 грн 79 коп.

Стягнуто на користь ПАТ «Прокредитбанк» солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року у розмірі 3 510 602 грн 79 коп.

Стягнуто на користь ПАТ «Прокредитбанк» солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року у розмірі 3 510 602 грн 79 коп.

Стягнуто на користь ПАТ «Прокредитбанк» солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року у розмірі 3 510 602 грн 79 коп.

Стягнуто на користь ПАТ «Прокредитбанк» зОСОБА_4 заборгованість за договором про надання траншу від 26 грудня 2014 року у розмірі 260 499 грн 09 коп.

Стягнуто на користь ПАТ «Прокредитбанк» солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання траншу від 26 грудня 2014 року у розмірі 260 499 грн 09 коп.

Стягнуто на користь ПАТ «Прокредитбанк» солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання траншу від 26 грудня 2014 року у розмірі 260 499 грн 09 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованості за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року у розмірі 3 510 602 грн 79 коп. та за договором від 26 грудня 2014 року у розмірі 260 499 грн 09 коп. скасовано. Провадження у справі за позовом ПАТ «Прокредитбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року у розмірі 3 510 602 грн 79 коп. та за договором від 26 грудня 2014 року у розмірі 260 499 грн 09 коп. закрито. У решті рішення суду першої інстанції про стягнення кредитної заборгованості з поручителів залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ПАТ «Прокредитбанк», ОСОБА_4 судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та судове рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ПАТ «Прокредитбанк», суди (апеляційним судом скасовано рішення районного суду в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованості за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року та за договором від 26 грудня 2014 року й провадження у справі в цій частині закрито і в цій частині судове рішення не оскаржується), вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 530, 543, 553, 554, 559, 626, ч. 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що відповідачі як поручителі належним чином взяті на себе зобов'язання за договорами не виконали, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що відсутні підстави для припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки 2 квітня 2015 року банком направлено позичальнику та поручителям вимоги про повне дострокове погашення кредиту та вимоги про виконання зобов'язань за договорами поруки, а з позовом банк звернувся 21 липня 2015 року, тобто у межах шестимісячного строку, а, отже, порука не припинена.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що не доведено факт передачі позичальнику кредитних коштів в іноземній валюті, безпідставні, перевірялись судами й не знайшли свого підтвердження, оскільки банком доведено виконання п. 6.2 договору про надання траншу у передбачений ним спосіб продажу суми кредиту.

У зв'язку з цим безпідставні й доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про порушення ч. 1 ст. 559 ЦК України, так як збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителя не було.

Доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик