Провадження № 2/201/734/2017р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє як опікун в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2016р. ОСОБА_1, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2, звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом ( а.с. № 2-3).

В подальшому, 13.12.2016р. та 02.03.2017р. представником позивачки двічі було уточнено позовні вимоги (а.с. № 26-27, 76-79).

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 в позовній заяві та її представник ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 06.12.2016р. - а.с. № 21) з урахуванням уточнень від 02.03.2017р. посилалися на те, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2012р. ОСОБА_2 було визнано недієздатним та призначено опікуном ОСОБА_5. Проте, остання, діючи умисно з корисливою метою, вчинила зловживання опікунськими правами, що підтверджується вироком Синельниківського міськрайонного суду від 28.08.2015р. Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016р., ОСОБА_5 була звільнена від повноважень опікуна над недієздатним ОСОБА_2 та його опікуном призначено ОСОБА_1 11.02.2014р. між ОСОБА_2 та відповідачем була укладена кредитна угода № SAMNDN2060 по картці/рахунку: 864628. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в сумі 8000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 12/17. Відповідно до виписки по картці/рахунку: 864628 станом на 27.02.2017р. ОСОБА_2 має заборгованість перед відповідачем у розмірі 23071грн. 64коп., проте грошовими коштами ОСОБА_2 не користувався, а вони були використані його опікуном ОСОБА_5 На сьогоднішній день відповідачем з рахунків ОСОБА_2 самовільно стягуються кошти, які призначені для державної допомоги інваліду-недієздатній особі. Просили визнати нікчемною угоду № SAMNDN2060 від 11.02.2014р. по картці/рахунку: 864628 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» з кредитним лімітом 8 000 грн. та заборгованістю станом на 27.02.2017р. у розмірі 23 071грн. 64коп.; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та зобов'язати відповідача повернути ОСОБА_1, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), отримані грошові кошти у розмірі 11 597грн.62коп.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності т а без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 95).

Представник відповідача ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності 29.12.2016р. (а.с.№ 51) в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував, просив застосувати наслідки недійсності правочину (реституцію) шляхом погашення тіла кредиту за рахунок пенсійних надходжень, що були відраховані ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. № 94).

За таких обставин, на підставі ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПКУ України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників сторін та без фіксування процесу технічними засобами, а враховуючи, що відповідачем надано суду заперечення, про суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України, опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

Судом встановлено, що відповідно до довідки МСЕК серії Л-76 № 457509 від 21.10.1982р., ОСОБА_2 має ІІ групу інвалідності з дитинства з діагнозом олігофренія в стадії імбецильності та є непрацездатною особою (а.с.№ 4).

20.11.2012р. рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 визнано недієздатним та призначено ОСОБА_5 його опікуном (а.с.№5). Дане рішення набрало законної сили 01.12.2012р. ( а.с.№ 67- 69).

28.08.2015р. вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 167 КК України та їй призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 була звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки (а.с.№29-30).

Даним вироком встановлено, що ОСОБА_5, будучи опікуном ОСОБА_2, діючи умисно з корисливою метою, вчинила зловживання опікунськими правами, яке виразилось у розтраті грошових коштів відносно свого недієздатного двоюрідного брата ОСОБА_2

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016р. ОСОБА_5 була звільнена від повноважень опікуна над недієздатним ОСОБА_2 та з неї стягнуто на користь осіб або закладу, де буде перебувати недієздатний ОСОБА_2, в рахунок відшкодування завданої йому шкоди суму 206 180грн. (а.с.№ 31-36). Рішення набрало законної сили 26.02.2016р. (а.с.№ 36).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.05.2016р. ОСОБА_1 було призначено опікуном над ОСОБА_2 (а.с.№ 89). Рішення набрало законної сили 24.05.2016р. (а.с.№ 8-9).

Як вбачається з доказів, наданих сторонами, в лютому 2014р. в банку на імя ОСОБА_2 було відкрито рахунок № 864628 та встановлено кредитний ліміт в сумі 8000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, ставка яких до 01.09.2014р. становила 2,5% на місяць, з 01.09.2014р. до 31.03.2015р. 2,.9%, а з 01.04.2015р. 2,6% (а.с.№ 37-43, 55).

Відповідно до виписки № EV2F-1CR0-EE9P-JUKR від 27.02.2017р. по картці/рахунку: 864628 (угода № SAMNDN2060 від 11.02.2014р.) ОСОБА_2 має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 23 071грн. 64коп. та загалом розмір коштів, які були сплачені ОСОБА_2 становить 11 597грн.62коп. (а.с.№ 80).

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена, як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Аналогічне міститься у Правовій позицій Верховного Суду України у справі № 6-308цс16 від 02.03.2016р.

Приймаючи до уваги, що на момент укладення в лютому 2012р. кредитного договору, ОСОБА_2 вже був визнаний судом недієздатним, доказів того, що його опікун, якою на той час була ОСОБА_5, надала ПАТ КБ «ПриватБанк» згоду на укладення цього договору, суду не надано, то даний правочин є нікчемним, оскільки його недійсність прямо передбачена законом, а саме, ст.ст. 41, 224 ЦК України.

Разом з тим, як вбачається з заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк», що надійшла до суду 20.04.2017р. (а.с. № 94), він не заперечує проти задоволення позову, тобто визнає вимоги про нікчемність правочину, укладеного між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «ПриватБанк»

Приймаючи до уваги розяснення, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2019р. та відсутність спору між сторонами (представник відповідача визнав вимоги в цій частині), то в задоволені позовних вимог про визнання нікчемною угоди № SAMNDN2060 по картці/рахунку: 864628 від 11.02.2014р., укладеної між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Правові наслідки вчинення правочину недієздатною особою визначені ст. 224 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 224 ЦК України, дієздатна сторона зобов'язана повернути опікунові недієздатної фізичної особи все одержане нею за нікчемним правочином, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування. Опікун зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов'язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна.

Як вбачається з інформації, що міститься у виписці № EV2F-1CR0-EE9P-JUKR від 27.02.2017р. по картці/рахунку: 864628 (угода № SAMNDN2060 від 11.02.2014р.) ОСОБА_2 має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 23 071грн. 64коп. та загалом розмір коштів, які були сплачені ОСОБА_2 становить 11 597грн.62коп. (а.с.№ 80).

Представником позивача було надано суду копію розписки, складену 16.12.2016р. ОСОБА_5, у присутності двох свідків, з якої вбачається, що вона зобовязується по мірі можливості виплатити кредит від 11.02.2014р., що фактично підтверджує, що саме нею було використано кошти по рахунку № 864628 (а.с.№ 64).

Таким чином, приймаючи до уваги, що правочин між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» є нікчемним, то відповідач повинен повернути опікуну ОСОБА_2 ОСОБА_1, отримані грошові кошти в розмірі 11 597грн. 62коп.

Разом з тим, враховуючи, що на момент отримання ОСОБА_2 кредитних коштів, його опікуном була ОСОБА_5, яка й використовувала ці грошові кошти, що підтверджується її заявою та довідкою про рух справи (кошти знімалися з картки до 20.02.2017р.), то дані грошові кошти ПАТ КБ «ПриватБанк» має можливість повернути шляхом стягнення саме за її рахунок, а не за рахунок ОСОБА_1, яка є опікуном лише з 24.05.2016р. (з дати набрання рішенням від 11.05.2016р. законної сили).

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2, отримані грошові кошти в розмірі 11 597грн. 62коп.

Заперечення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно застосування реституції шляхом погашення тіла кредиту за рахунок пенсійних надходжень, що були відраховані банком, суд оцінює критично, виходячи з положень ст. 224 ЦК України, яка передбачає, що саме опікун зобовязаний повернути дієздатній особі все одержане недієздатною, в той час, як обраний представником відповідача спосіб реституції передбачає, що саме недієздатна особа за рахунок своїх пенсійних коштів буде нести від повільність.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє як опікун в інтересах ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та зобовязання вчинити певні дії, зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2, отримані грошові кошти у розмірі 11 597грн.62коп. В задоволені позовних вимог про визнання нікчемною угоди № SAMNDN2060 по картці/рахунку: 864628 від 11.02.2014р., укладеної між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково та позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід розподілити наступним чином.

Приймаючи до уваги, що позивачкою заявлено дві вимоги немайнового характеру про визнання угоди нікчемною та зобовязання вчинити певні дії, то судовий збір при подачі позву мав становити 1280грн. (640грн. за кожну вимогу за ставками, встановленими на 01.01.2017р. з урахуванням уточнень позову від 02.03.2017р.).

З огляду на те, що в частині вимог позивачці, яка звільнена від сплати судового збору, відмовлено, то судовий збір в розмірі 640грн. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що частина позовних вимог позивачки задоволена, то судовий збір, відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України, у розмірі 640грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-308цс16 від 02.03.2016р., ст.ст. 41, 202, 215, 224 ЦК України, ст. ст. 3, 8, 10, 11, 57 - 60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє як опікун в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 (РНОКПП-), отримані грошові кошти у розмірі 11 597грн.62коп.

В задоволені вимог про визнання нікчемною угоди № SAMNDN2060 по картці/рахунку: 864628 від 11.02.2014р., укладеної між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя : Н.В. Ткаченко