АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/525/16-ц Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження № 22-ц/791/789/17 Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Склярської І.В.

суддів: Бугрика В.В.

ОСОБА_2.

секретар Чертков Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус Голопристанського нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_7, приватний нотаріус Голопристанського нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_8, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15.05.2012 року помер ОСОБА_9, який ОСОБА_6 був батьком, а ОСОБА_5 дідом та після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 13 по вул. Садовій у с. Великій Кардашивці Голопристанського району Херсонської області. У встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони звернулись до Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області з заявами про прийняття спадщини за законом. Проте через незадовільний майновий стан після спливу шестимісячного строку вони за свідоцтвом про право на спадщину за законом не звертались.

У січні 2016 року їм стало відомо, що 5 червня 2014 року приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу Херсонської області на ім'я ОСОБА_3, який був сином померлого, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, а 22 вересня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продав спірне домоволодіння ОСОБА_4

З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що при заведенні спадкової справи та її реєстрації у спадковому реєстрі державним нотаріусом було допущено помилку щодо прізвища спадкодавця, а саме замість «Вознесенський» було зазначено «Вознесенськй», що унеможливило зведення до одної спадкової справи усіх спадкоємців, унаслідок чого було порушено їх права щодо отримання частки у спадщині, просили:

- визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини спадкового майна, яке було видане 05.06.2014 р. приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу ОСОБА_8 на імя ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом як спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9, померлого 15 травня 2012 року, по 1/3 частині для кожного у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по вул. Садовій, 13 в с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області;

- витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по вул. Садовій, 13 в с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано частково недійсним свідоцтво ВТР 467575 про право на спадщину за законом на 2/3 частини спадкового майна, яке було видане 05.06.2014 р. приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу ОСОБА_8 на імя ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом як спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9, померлого 15 травня 2012 року, по 1/3 частині для кожного у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по вул. Садовій, 13 в с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по вул. Садовій, 13 в с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволені позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

У письмових запереченнях ОСОБА_10, який діє в інтересах позивача ОСОБА_5 спростовує доводи апеляційних скарг, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, сторін, які зявилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі та ОСОБА_3після смерті спадкодавця у встановленому законом порядку набули у власність в порядку спадкування за законом по 1/3 частині, кожний, у домоволодінні з господарсько-побутовими будівлями і спорудами. Відсутність свідоцтва про прийняття спадщини за законом не позбавляє спадкоємців права на спадщину, оскільки вони її прийняли. Отже, ОСОБА_3 не мав право на спадкування всього спадкового майна, унаслідок чого спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_5, ОСОБА_6,не з їх волі, а, отже, таке майно, набуте ОСОБА_4, підлягає витребуванню на їх користь.

Судом установлено, що 15 травня 2012 року помер ОСОБА_9, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 13 по вул. Садовій у с. Великій Кардашинці Голопристанського району Херсонської області.

3 липня 2012 року ОСОБА_3 звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті батька - ОСОБА_9, до приватного нотаріуса Голопристанського нотаріального округу Херсонської області. В заяві він не повідомив нотаріуса про наявність інших спадкоємців першої черги, якими є позивачі по справі, вказавши, що інші спадкоємці відсутні (а.с.70).

12 липня 2012 року ОСОБА_5 звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті діда - ОСОБА_9 у порядку представлення до державного нотаріуса Голопристанського нотаріального округу Херсонської області (а.с.97).

13 жовтня 2012 року (зареєстровано 07 листопада 2012 року) ОСОБА_6 звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_9 до державного нотаріуса Голопристанського нотаріального округу Херсонської області (а.с.98).

5 червня 2014 року приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу Херсонської області було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 13 по вул. Садовій у с. Великій Кардашивці Голопристанського району Херсонської області (а.с.91).

22 вересня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 13 по вул. Садовій у с. Великій Кардашивці Голопристанського району Херсонської області (а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (ч. ч. 2, 3 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.

Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Таким чином, судова колегія не може погодитися з доводами, щодо відсутності підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки в судовому засіданні доведено порушення права позивачів на спадкування: позбавлення їх цього права поза їх волею.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційних скарг про наявність у позивачів права на сплату грошової компенсації, оскільки вони не ґрунтуються на заявлених позовних вимогах з урахуванням норм матеріального права, які вищевикладені.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини спадкового майна та визнання за ОСОБА_5, ОСОБА_6 права власності в порядку спадкування за законом як спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9, по 1/3 частині для кожного у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним (частина друга статті 16 ЦК України).

За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої ? пятої статті 13 цього Кодексу.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Зокрема стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

В правовій позиції у справі №6-1203 цс 15 від 16 вересня 2015 року Верховний Суд зазначив наступне.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України повязується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено вибуття спадкового майна з володіння позивачів поза їх волею, що надає їм право витребувати належне їм майно, враховуючи те, що воно збережено, та як зазначила ОСОБА_4 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, не перебудовано, змін в його складі не має, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про витребування позивачами майна, яке вибуло з їх володіння поза їх волею.

Разом з тим, на думку судової колегії, суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права витребував у ОСОБА_4 майно на користь відповідача ОСОБА_3 у звязку з чим, рішення суду в частині витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 житлового будиноку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по вул. Садовій, 13 в с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області підлягає зміні, зазначивши про витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 1/3 частині для кожного у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по вул. Садовій, 13 в с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, ст.ст.16,317,319,387,388 ЦК України, ст.303, ч.1 п.3 ст.307, ч.1 п.4 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 червня 2016 року в частині витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по вул. Садовій, 13 в с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області змінити, зазначивши: витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 1/3 частині для кожного у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по вул. Садовій, 13 в с. Велика Кардашинка Голопристанського району Херсонської області.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: В.В. Бугрик

ОСОБА_2