Провадження № 2/734/619/17 Справа № 734/693/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 липня 2017 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Анохіна А.М.,

при секретарі Музиченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, мотивуючі свої вимоги тим, що у 2008 році між ними було досягнуто згоди щодо продажу частки земельної ділянки з загальної площі земельної ділянки на якій розташовано належний на праві власності відповідачу будинок № 15 по вул. Революції в м. Остер Козелецького району Чернігівської області. Договір не був укладений, оскільки документи на землю знаходились на оформленні. Він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 31 250 (тридцять одна тисяча двісті пятдесят) гривень 00 коп.

Рішенням 15 сесії пятого скликання Остерської міської ради від 19.05.2009 ОСОБА_2 було надано дозвіл на підготовку технічної документації по передачі безоплатно у власність земельних ділянок площею 0,052 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,025 га для ведення особистого селянського господарства в м. Остер вул. Революції, 15. Враховуючи це рішення та домовленість ним за власні кошти було придбано за 67000грн. перевізний дачний будинок, збудовано сарай з облаштуванням, побудовано навіс, ворота з хвірткою та арміровану бетонну площадку.

У кінці 2012 року йому стало відомо, що відповідачем не вчинено всіх необхідних дій щодо приватизації земельної ділянки за вказаною вище адресою та остання вимагає від позивача сплатити додаткові гроші, погрожуючи відмовою у передачі цієї земельної ділянки. Це змусило позивача звернутись за захистом своїх порушених прав до Козелецького РВ УМВС в Чернігівській області та до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовом про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом оголошення у пресі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статею16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

У судовому засіданні встановлено що, відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку № 15 по вул. Революції м. Остер Козелецького району Чернігівської області від 14.10.1993 року житловий будинок за вказаною адресою належить ОСОБА_2(а.с.9-11).

Рішенням Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області 15-го скликання «Про надання дозволу на підготовку технічної документації по передачі безоплатно у власність земельних ділянок громадянам» від 19.05.2009 ОСОБА_2 надано дозвіл на підготовку технічної документації по передачі безоплатно земельної ділянки площею 0,052 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,025 га для ведення особистого селянського господарства в м. Остер по вул. Революції, 15 (а.с.16).

Згідно листа Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області від 23.02.2017 року рішення про затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 Остерською міською радою не приймалось (а.с.18).

Тобто наведене свідчить про те, що приватизація земельних ділянок ОСОБА_2 не була закінчена і на час розгляду справи вона не є їх власником.

08 липня 2009 року ОСОБА_2 була написана розписка, відповідно до якої вона отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 31250грн. за продаж частини її присадибної ділянки площею 0,025 га що розташований по вул. Революції, буд. 15 в м. Остер Козелецького району Чернігівської області(а.с.12).

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 16.05.2013 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 31250грн. (а.с.26, 27).

Рішенням колегії суддів Апеляційного суду Чернігівської області від 21.06.2013 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Козелецького районного суду від 16.03.2013 в частині відмови в стягненні процентів за користування безпідставно одержаними коштами скасовано. Частково задоволено вказані позовні вимоги. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 552 грн.23 коп.(а.с. 28, 29).

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 31.01.2017 ОСОБА_3 поновлено строк для предявлення виконавчих листів до виконання та видано їх дублікати (а.с.30,31).

Постановою головного державного виконавця Козелецького РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 01.03.2017 було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів що складає 34836грн.75коп.(а.с.32).

Відповідно до ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 657 ЦК України передбачена обовязкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Згідно ст.220 ЦК у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до правової позиції Верхового Суду України, висловленої у постанові від 30.01.2013 року № 6-162цс12 вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і не створюють прав і обовязків для сторін.

Відповідно до ст.132 Земельного кодексу (в редакції на момент домовленості між сторонами про продаж земельної ділянки) угода про перехід права власності на земельну ділянку підлягала державній реєстрації.

Крім того, угоду про перехід права власності на земельну ділянку може вчинити лише особа, яка є її власником.

Проте, матеріали справи свідчать, що ні в 2009 році, ні на час розгляду справи відповідачка не була і не є власником земельних ділянок за адресою м. Остер по вул. Революції, 15.

Відтак, підстав для застосування норм ст.220 ЦК України у суду немає. Грошові кошти, безпідставно отримані ОСОБА_2, стягнуті на користь ОСОБА_1 згідно рішень Козелецького районного суду та апеляційного суду Чернігівської області від 16.05.2013 та 21.06.2013, а тому заявлені вимоги з врахуванням заявлених підстав не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, не підлягають стягненню з відповідача, оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.317, 321, 392, 547, 570 ЦК України, ст.ст.76,88,169, 209, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд до апеляційного суду Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_4