Номер провадження: 22-ц/785/2395/17
Головуючий у першій інстанції Котова В.Г.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.

у відкритому судовому засіданні

розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Южного міського суду Одеської області від 01.03.2016року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без мамостійних вимог- виконком Южненської міської ради Одеської області,

про визначення місця проживання дитини, неповнолітньої ОСОБА_4, 2009року народження,

ВСТАНОВИЛА:

у липні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком, мотивуючи це тим, що після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні їх дитини, яка фактично проживає з ним, він самостійно без участі відповідачки тривалий час виховує доньку.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 01 березня 2016 року позов задоволено. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.79-81).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016року за касаційною скаргою ОСОБА_3 рішення апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.169-172).

При новому розгляді справи в апеляційному суді з'явився представник позивача, відповідач ОСОБА_2, її представник не з'явилися, повідомлені. На день розгляду справи заяв щодо поважності причин неявки до суду не надано.

У відповідності з вимогами ст. 305ч2 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи, не перешкоджає її розглядові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, яка доповіла доводи скарги, заперечення представника позивача, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Скасувавши рішення апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016року була звернута увага, що апеляційний суд не перевірив докази та доводи, на які посилалися сторони в обґрунтування своєї позиції при розгляді справи за заявленим позовом. Звертаючись до суду ОСОБА_3 посилався на те, що проживання доньки разом із ним відповідає її інтересам. Перебування дитини в сім'ї відповідачки негативно впливає на її виховання та здоров'я, просив визначити місце проживання малолітньої доньки разом із ним, що свідчить про наявність спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. В рішенні апеляційного суду було зазначено, що після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини мати дитини, хоча й не визнавала заявлені до неї в судовому порядку вимоги, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом із нею, не зверталася, що дає підставу для висновку про відсутність спору між батьками. Аналізуючи висновок апеляційного суду, в ухвалі Вищого суду було визначено, що відсутність зустрічного позову про витребування дитини під час розгляду справи про визначення місця проживання дитини не може бути доказом відсутності спору між батьками з цього приводу. Право звертатися з заявою до органу опіки та піклування або з позовом до суду має кожен з батьків, а не лише той, із ким дитина на день подачі заяви до суду не проживає. Про наявність спору про місце проживання дитини свідчать і ті обставини, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач доводила свою спроможність як матері, яка бажає, щоб дитина проживала разом із з нею.

Відповідно до вимог ст. 338п4 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про охорону дитинства», положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі ? Конвенція), нормами СК України , роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

По матеріалам встановлено, сторони по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 18 жовтня 2008 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від 06 липня 2011 р. В період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом 2015 року ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.1 та ст. 184 ч. 2, КУпроАП (за ухилення від передбачених законодавством обов'язків щодо малолітньої ОСОБА_4.), вказане підтверджується документами, що зібрані по справі(а.с.11-13). Відповідно до Акту обстеження житлових умов від 25.11.2015 року будинку АДРЕСА_2 де проживає позивач для проживання дитини облаштована окрема кімната, створені належні умови для її проживання та розвитку. Відповідно до Акту обстеження житлових умов від 25.11.2015 року кв.АДРЕСА_3 де проживає відповідач ОСОБА_2 встановлено, що вона проживає тимчасово, веде з ОСОБА_5 спільне господарство, вказана квартира є однокімнатною, в якій мешкають чотири особи. В Акті відображено, що це не є належними умовами для проживання та гармонійного розвитку дитини, ОСОБА_4.

В матеріалах справи є характеристика на випускницю групи №12 КДНЗ «Южненський міський ясла - садок №3 «Райдуга» комбінованого типу» м.Южне Одеської області щодо дитини ОСОБА_4. За даними характеристики встановлено, що за час відвідування дитиною закладу всі питання щодо виховання дитини вирішував батько, відповідач не цікавилася розвитком дитини, батьківські збори не відвідувала, іноді приводила дитину, яка була неохайно одягнута, іноді від матері педагоги закладу відчували легкий запах алкоголю. Зовнішній облік дитини, значно відрізнявся в кращу сторону, коли дитиною займався батько(а.с.47).. Відповідно до довідки з Южненського НВК ім..В.Чорновола від 07.12.2015 року ОСОБА_4 вже набула статусу учня цього закладу, її вихованням займається батько ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 жодного разу школу не відвідувала (а.с.49).

Дитина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом тривалого часу проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 батько дитини на час розгляду справи характеризується позитивно, працевлаштований (а.с.50,51).

В матеріалах справи є Висновок комісії з питань захисту дитини виконавчого комітету Южненської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, комісією було вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_2

В ході розгляду справи відповідач посилалася на те, що вона працює, має постійний заробіток, народила двох дітей, ОСОБА_4, 2009року народження та ОСОБА_7, 2011 року народження, тому вона взмозі виховувати своїх дітей сама. Їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 в якій вона розпочала ремонт для облаштування житла для дітей, тому вона тимчасово змушена проживати за іншою адресою в квартирі ОСОБА_5. з яким проживає у цивільному шлюбі. Просила звернути увагу, що її колишній чоловік, ОСОБА_3 був притягнутий до кримінальної відповідальності, що може негативно вплинути на виховання та розвиток ОСОБА_4. Також відповідач посилалася на те, що на стосунки між нею та колишнім чоловіком щодо виховання дитини ОСОБА_4 негативно впливає мати позивача, ОСОБА_8, яка настроює вихователів та вчителів проти неї.

Вказані доводи апеляційної скарги не залишилися поза увагою суду. Особлива увага звернута на доводи відповідача про те, що позивач притягувався до кримінальної відповідальності. В матеріалах справи є постанова Южного міського суду Одеської області від 01 березня 2013 року на підставі якої ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання за вироком суду від 01 березня 2012року. В постанові зазначено, що ОСОБА_3 став на шлях виправлення(а.с.52). Крім того, матеріали, які надані позивачем, його представником дають підставу для висновку, що вихованням дитини займається виключно батько.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Дав оцінку доказам, що зібрані по справі, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що при наявності спору, який виник між батьками щодо визначення місця проживання дитини, в інтересах дитини місце її проживання визначено правильно, з батьком, кий виховує і піклується дитиною, створює для неї всі умови для гармонійного розвитку.

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п1,308,315,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Южного міського суду Одеської області від 01.03.2016року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - виконком Южненської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дитини, неповнолітньої ОСОБА_4, 2009 року народження, залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков