АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Пятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року за заявою Політичної партії «Українське об'єднання патріотів «Укроп» про забезпечення позову в справі за позовом Політичної партії «Українське об'єднання патріотів «Укроп» до ОСОБА_6, Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_4, третя особа Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання недійсним договору від 28 липня 2016 року, зобов'язання вчинити дію,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ПП «Українське об'єднання патріотів «Укроп» звернулося до суду з вищевказаним позовом та просило визнати недійсним договір від 28.07.2016 та зобов'язати вчинити дію.

Справа № 760/18109/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4876/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Також ПП «Українське об'єднання патріотів «Укроп» подала до суду заяву про забезпечення позову, шляхом заборони Державній службі інтелектуальної власності України вчиняти дії з реєстрації та внесенню до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг знаку за заявкою m201510483 на ім'я ОСОБА_6; заборони Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» вчиняти дії з підготовки до реєстрації та внесенню до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг знаку за заявкою m201510483 на ім'я ОСОБА_6; заборони ОСОБА_6 вчиняти дії з передачі прав за заявкою на знак для товарів і послуг знаку за заявкою m201510483 на ім'я третіх осіб.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.10.2016 відкрито провадження в справі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.10.2016 заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Заборонено Державній службі інтелектуальної власності України вчиняти дії з реєстрації та внесенню до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг знаку за заявкою m201510483 на ім'я ОСОБА_6; заборонено Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» вчиняти дії з підготовки до реєстрації та внесенню до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг знаку за заявкою m201510483 на ім'я ОСОБА_6; заборонено ОСОБА_6 вчиняти дії з передачі прав за заявкою на знак для товарів і послуг знаку за заявкою m201510483 на ім'я третіх осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що у заяві не вказано причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов та обґрунтування виду забезпечення. Зазначила на не врахування інтересів ОСОБА_6, як власника знака для товарів і послуг та вжиття заходів забезпечення порушують права останнього на володіння, користування та розпоряджання даним знаком.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6- ОСОБА_5 підтримала вимоги зазначені в апеляційній скарзі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 також просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

Представники ПП «Українське об'єднання патріотів «Укроп» просили суд відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, враховуючи, що предметом розгляду справи є оспорювання права власності свідоцтва на знак для товарів та послуг за заявкою m201510483, щодо якого позивач просить накласти заборону вчинення певних дій, тому невжиття таких заходів в подальшому може утруднити виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що у жовтні 2016 року ПП «Українське об'єднання патріотів «Укроп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_4 визнати недійсним договір від 28.07.2016, яким передані права ПП « Українське об'єднання патріотів - Укроп» як заявника на право отримання свідоцтва на знак для товарів та послуг за заявкою m201510483 ОСОБА_6, та зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності скасувати як незаконне та протиправне повідомлення про рішення за вих. №68050/3М/16 від 20.09.2016 щодо внесення змін в найменування та адресу заявника за вказаною заявкою(а. с. 1-9). Також представник позивача одночасно з позовом подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом заборони Державній службі інтелектуальної власності України вчиняти дії з реєстрації та внесенню до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг знаку за заявкою m201510483 на ім'я ОСОБА_6; заборони Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» вчиняти дії з підготовки до реєстрації та внесенню до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг знаку за заявкою m201510483 на ім'я ОСОБА_6; заборони ОСОБА_6 вчиняти дії з передачі прав за заявкою на знак для товарів і послуг знаку за заявкою m201510483 на ім'я третіх осіб (а. с. 12-13).

Позивач зазначив, що метою забезпечення позову є унеможливлення беззаконного відчуження (передачі прав) на отримання свідоцтва на знак для товарів та послуг за заявкою m201510483 іншим особам, що в свою чергу утруднять чи унеможливлять виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, у спосіб забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 153 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору, наприклад укладати договір, проводити платежі, передавати майно. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Звертаючись до суду, заявник належним чином вказав причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що предметом судового розгляду є майновий спір щодо визнання недійсним Договір від 28.07.2016, яким передані права ПП « Українське об'єднання патріотів - Укроп», як заявника на право отримання свідоцтва на знак для товарів та послуг за заявкою m201510483 - ОСОБА_6

Враховуючи те, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову, може бути відчужене на момент виконання рішення, тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, які отримані на підставі предмета спору.

Таким чином, колегія суддів визнає законними й належно мотивованими висновки районного суду про наявність підстав до вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заходи забезпечення позову порушують право власності ОСОБА_6 на спірний знак на товари та послуги з огляду на вимоги ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції.

Умови вищезгаданої статті Конвенції передбачають виправданості втручання у права власності, коли воно переслідує легітимну мету , в суспільних інтересах.

Таке втручання у право безперешкодного користування своїм майном також передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримування фундаментальних прав людини.

Матеріали справи свідчать, що предметом позову є визнати недійсним договір, на підставі якого право власності на спірний знак для товарів та послуг перейшов до відповідача ОСОБА_6

Таким чином, оспорюється право власності ОСОБА_6 на даний знак для товарів та послуг.

Враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, колегія суддів вважає тимчасове обмеження судом право власності відповідача на вищезгаданий знак виправданим втручанням Держави в особі суду у право власності ОСОБА_6 на вищезгаданий знак.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що в ухвалі суду першої інстанції не зазначено достатньо мотивів щодо прийняття такого рішення, колегія суддів вважає такими, що не спростовує висновків суду.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що сам позов та заява про його забезпечення направлені на захист матеріальних інтересів позивача, його права власності на спірний знак на товари та послуги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції переконався в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує вірогідність вчинення відповідачами дій, які утруднять захист можливого порушеного права позивача, а відтак права на належний та реальний судовий захист в зв'язку з чим обґрунтовано наклав арешт на вищезгадане майно.

За наведених обставин доводиапеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: В.В. Соколова

Г.І.Усик