03.04.2017 Єдиний унікальний номер 205/792/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, ?

встановив:

Позивачка 10 лютого 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований 05.10.2007 року в Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 826.

Від спільного подружнього життя вони мають сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею і перебуває на її утриманні.

Шлюбні відносини з відповідачем ОСОБА_2 припинено в червні 2016 року, позивачка проживає окремо. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає.

На підставі вищевикладеного позивачка просить стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, надала заяву, в якій зазначила, що не заперечую проти стягнення аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку /доходу/.

Відповідач надав суду довідку від 09.03.2017 року за № 2466 з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якій зазначено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за вислугою років, з якої проводиться утримання аліментів з 01.03.2016 року відповідно до заяви про добровільну сплату аліментів від 18.07.2014 р.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.10.2007 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстровано в Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 826.

Від спільного подружнього життя вони мають сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з матірю і перебуває на її утриманні.

Шлюбні стосунки та ведення сумісного господарства між подружжям припинено з липня 2016 року. Відповідач ОСОБА_2 проживає за іншою адресою та не бере участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_3

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сторони проживають окремо. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно.

Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України.

Відповідач є працездатним, доказів неможливості сплачувати аліменти із об'єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав.

Згідно довідки від 09.03.2017 року № 2466, виданої УПФУ в Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію за вислугу років, з якої проводиться утримання аліментів з 01.06.2016 року відповідно до заяви про добровільну сплату аліментів на користь ОСОБА_4 на дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.07.2014 року. /а.с. 19-21/

Таким чином, відповідач має постійне джерело доходу, суд приходить до висновку, що доцільно стягувати аліменти в частці від доходу батька.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний і спроможний надавати матеріальну допомогу своєму неповнолітньому сину.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180, 181, 182 п.2, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 130, 213-215, 367 ЦПК України, суд, ?

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати щомісяця з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН: НОМЕР_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2017 року і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині платежу за один місяць.

В задоволені позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко