РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/960/16-ц

Провадження № 2/293/98/2017

03 травня 2017 року смт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Васильчука С.Ф.

за участю секретаря судових засідань: Тишкевич К.Б.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника відповідачів ОСОБА_7

представника служби в справах дітей Іщенко Р.С.

приватного нотаріуса Сіранчук Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13 з участю третьої особи - служби в справах дітей Черняхівської РДА про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з участю третьої особи - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Рози Василівни про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів з цього будинку без надання іншого житла та зняття з реєстраційного обліку. Також просив стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що він, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.03.2016 після смерті матері ОСОБА_14 є власником будинку за адресою АДРЕСА_1.

На день смерті матері та після її смерті в будинку зареєструвалися її невістка ОСОБА_4, онук ОСОБА_5 1991 р.н., онука ОСОБА_6 1992, правнук ОСОБА_11 2014 р.н., жінка онука ОСОБА_5 - ОСОБА_10 1993 р.н., дочки ОСОБА_6 - ОСОБА_12 2014 р.н. та ОСОБА_15, 2015 р.н., яка на даний час є ОСОБА_12.

Залишити будинок та виселитися відповідачі в добровільному порядку не бажають. Пропозиції позивача щодо викупу будинку чи його частини відповідачі залишили без уваги, таким чином порушуючи його право власності на даний будинок, перешкоджаючи йому вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідачі мають власник житловий будинок, який розташований поруч.

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_4 заявлено зустрічний позов до ОСОБА_2 з участю третьої особи - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Р.В., в якому вона просила визнати заповіт ОСОБА_14 від 15.03.2013 недійсним та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом виданого ОСОБА_2 №444 від 17.03.2016.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з вище викладених підстав. З приводу зустрічного позову вказали, що він є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є повнолітніми, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в позові та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4 В обґрунтування зустрічного позову пояснили, що всі вони проживали та були прописані в спірному будинку за згодою попереднього власника будинку - ОСОБА_14. ОСОБА_4 пояснила, що вона є дружиною рідного сина ОСОБА_14 - ОСОБА_16, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 а всі решта є їх дітьми та онуками. Вони всі разом проживали з бабусею - ОСОБА_14, яка потребувала постійного догляду та допомоги. В 2010 році ОСОБА_14 все своє майно, в тому числі і житловий будинок вирішила розподілити на дві частини, одну з яких залишити їй та онукам.

Однак, у 2013 році ОСОБА_2 скориставшись безпорадним станом своєї матері змусив її скласти заповіт, згідно якого він є єдиним власником спадкового майна. Відповідачі вважають даний заповіт незаконним з тих підстав, що він був посвідчений нотаріусом поза межами свого нотаріального округу, крім того на момент укладання заповіту ОСОБА_14 був 81 рік і вона була хвора, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також просили скасувати право власності на спірний будинок ОСОБА_2

Представник служби в справах дітей Іщенко Р.С. у задоволенні позову про виселення просила відмовити, щодо зустрічного позову поклалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона знала ОСОБА_14, яка останні роки життя хворіла, перенесла інсульт, неодноразово лікувалась, у неї траплялись провали в пам'яті.

Свідок ОСОБА_18 показав, що є рідним сином ОСОБА_14. Даний будинок будували його батьки та два старші брати. Весілля брата ОСОБА_16, відбувалося вже у збудованому будинку. Коли ОСОБА_16 захворів, то його дружина ОСОБА_4, яка є відповідачем по справі з ним розлучилася. Заповіт мати склала на ОСОБА_17, її до цього ніхто не примушував, він часто до неї приїжджав. На даний час ОСОБА_17 жити в даному будинку не може через відповідачів.

Свідок ОСОБА_19 показав, що він є сином ОСОБА_14 Вказав, що десь у 2008 році мати склала заповіт на користь ОСОБА_4, однак пізніше, коли дізналася, що ОСОБА_4 розлучилася з її сином ОСОБА_20, переписала заповіт та заповіла весь будинок ОСОБА_17. Стан у матері завжди був нормальний, вона розуміла значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_21 показав, що він теж є сином ОСОБА_14 Вказав, що дану хату будували для батьків і вона мала перейти до того, хто доглядатиме їх. Він чув, що був перший заповіт на одну половину хати ОСОБА_4, другу половину мати хотіла залишити всім дітям. Мати завжди розуміла, що вона робить, була розумною жінкою. ОСОБА_4 побудувала через дорогу новий власний будинок. Вказав, що на його думку діти його брата ОСОБА_16 мають право на частку в будинку.

Свідки ОСОБА_22, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 показали суду, що вони знали ОСОБА_14, вона була розумна жінка і завжди знала що робить. Всі вони знали про існування першого заповіту. З приводу другого заповіту свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 показали, що їм ОСОБА_14 говорила, що вона їздила кудись із сином ОСОБА_25 і підписувала якісь документи. Вона переживала, щоб діти не залишились без хати. Вважають, що другий заповіт вона складала під моральним тиском.

Допитана в якості свідка приватний нотаріус Сіранчук Р.В. суду показала, що вона посвідчувала заповіт ОСОБА_14 Під час складання заповіту ОСОБА_14 розуміла значення своїх дій. Крім того пояснила, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом на всій території України. Заповідачка була дієздатна, сама звернулась з паспортом, впливу на неї ніякого не було.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

-відповідно до свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.03.2016 р. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_14, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її син - ОСОБА_2. Спадщина на яку видане це свідоцтво складається з житлового будинку АДРЕСА_1.(а.с.4)

-відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №55350604 від 17.03.2016 ОСОБА_2 є власником вказаного житлового будинку, згідно запису про право власності номер 13736431 від 17.03.2017;(а.с.5)

-відповідно до довідки виконкому Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області №393 від 14.11.2015 в спадковому будинку на даний час зареєстровані: ОСОБА_4 - невістка, 1966 р.н., ОСОБА_5 - онук, 1991 р.н., ОСОБА_6 - онука 1992 р.н., ОСОБА_11 - правнук 2014 р.н.. ОСОБА_12 - правнука 2014 р.н., ОСОБА_13 - правнука 2015 р.н. (а.с.6)

-ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (а.с.112);

-відповідно до заповіту від 15.05.2013 ОСОБА_14 посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Р.В., ОСОБА_14 все належне їй на день смерті майно заповіла своєму синові ОСОБА_2. Даний заповіт зареєстрований в реєстрі за №551. Цим заповітом вона скасувала раніше складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Р.В. 29.10.2010 за реєстром №717.

Відповідно до 8, 13, ст.41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.

Відповідно до висновку правової позиції висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи №6-158цс14, аналіз вище наведених правових норм дають підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користуванням жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вказані обставини та аналіз наведених вище норм Конституції України та цивільного законодавства України дають підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового будинку.

За таких обставин, суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому, позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування житлом шляхом виселення з житлового будинку, підлягають задоволенню, як засновані на законі, що надасть можливість позивачу розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки такий спосіб захисту прав позивача не передбачений законом. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в

Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки в судовому засіданні даний позов не знайшов обґрунтованого підтвердження. Покази свідків свідчили про те, що ОСОБА_14 на час складання заповіту була дієздатною та розуміла значення своїх дій. Щодо проведення посмертної експертизи на предмет психічного стану ОСОБА_14, не зважаючи на неодноразові роз'яснення судом обов'язків сторонам щодо доведення доказами своєї позиції, сторони відмовились від її проведення. Заповіт складено без порушення діючого законодавства.

Крім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що між ОСОБА_14 та відповідачами по первинному позову при їх вселенні ніякої окремої угоди не укладалось.

Відповідно до ст.88 ЦПК, суд відшкодовує ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. за рахунок повнолітніх відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6 пропорційно з кожного в розмірі 137 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.8,13,41,55 Конституції України, ст.ст.16, 319, 383,391, 405ЦК України, ст.ст.58-60, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_2 шляхом виселення відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13 з цього будинку без надання іншого житлового приміщення.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з участю третьої особи - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Рози Василівни про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними - відмовити за безпідставністю вимог.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 понесений ним судовий збір по 137 грн. 80 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

В разі неподання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після закінчення строку для її подання.

Головуючий суддя: С.Ф. Васильчук

Копія: вірно

Суддя: