Справа № 158/1672/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/625/17 Категорія: 20 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 березня 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аванс у розмірі 24 816 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані з оплатою судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. та 1500 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позові.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних мотивів.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що отримана відповідачем сума коштів є авансом, а тому підлягає поверненню позивачу, оскільки договір, на виконання якого дані кошти були передані, не був укладеним.

Даний висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам Закону.

Як встановлено судом першої інстанції, 12 липня 2007 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 суму коштів, еквівалентну 1000 доларам США і зобов'язалась продати останній земельну ділянку площею 0,06 га за ціною 800 доларів за сотку землі та переоформити земельну ділянку на позивача до 01.09.2007 року, про що написала відповідну розписку (а.с. 5).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору.

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами.

Встановивши зазначені обставини та застосувавши наведені вище норми матеріального права суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що передані ОСОБА_3 ОСОБА_4 грошові кошти, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом так як між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було. З пояснень позивача ОСОБА_3, представника відповідача вбачається, що у день написання розписки позивач передавала відповідачеві 5000 гривень, що на той час становило 1000 доларів США, ці кошти є авансом і підлягають поверненню у тому розмірі, в якому надавалися.

У письмовій розписці, яка міститься у матеріалах справи, сторони визначили еквівалент в іноземній валюті з метою недопущення знецінення коштів у разі потреби їх повернути.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Між сторонами не було визначено іншого порядку повернення коштів. У позовній заяві позивач просила стягнути суму, еквівалентну 1 000 доларів США за офіційним курсом долара США на день звернення до суду.

Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та положень ч.2 ст. 533 ЦК України суд першої інстанції правомірно стягнув на користь позивача 24 816.60 грн. - суму еквівалентну 1000 доларам США на день звернення до суду.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності не заслуговує на увагу, оскільки як вбачається з розписки в ній передбачений строк протягом якого сторони повинні були укласти договір купівлі-продажу, а не строк повернення авансу.

Згідно з ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тому відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України перебіг строку позовної давності розпочався після закінчення семи днів від моменту пред'явлення вимоги про повернення коштів.

Інші доводи апелянта в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними та зводяться до суб'єктивної оцінки обставин справи та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.303,304,307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 березня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: