Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 317/4990/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/778/1276/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан.

У 1984 році при виконанні службового обов'язку в ДРА (під час робіт з керосином), отримав травму: хімічний опік правої гомілки та правої кисті І-ІІ ступеню, що підтверджується архівною довідкою архіву ВМД ВММ МО РФ № 6/3/1-223 від 26.03.2010 року та наступні захворювання: «Дисциркуляторна енцефалопатія з порушенням венозного відтоку, синдром вестибулопатії. Синдром хребетної артерії. Органічний астенічний розлад. Вегето-судинна дистонія, цефалгічний, лікворо-гіпертензивний синдроми, астено-невротичний синдром, помірний вестибуло-атактичний синдром, з помірними емоційно-вольовими та мнестичними порушеннями, когнітовне зниження. Склероз хребетних артерій з обох сторін, кохлео-вестибулярне порушення. ДДПП ШОП. Дископатія С4-5. Цервикобрахіалгія, більше зліва, з вираженим м'язово-тонічним синдромом, помірний больовий синдром. Остеохондроз шийного відділу хребта, вертеброгенна цервікокраніалгія, хронічний рецидивуючий перебіг. ІХС: дифузний кардіосклероз. СН ІІ А. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Гіпертензивне серце. Хронічний панкреатит середньої тяжкості з порушенням зовнішньосекреторної функції підшлункової залози, фаза загострення. Хронічний некалькулезний холецистит з гіпомоторной дискінезієй жовчного міхура, фаза загострення. Хронічний гастродуоденіт, загострення. Дуодено-гастральний рефлюкс. Хронічний холецистит, стадія нестійкої ремісії з гіпомоторной дискінезієй жовчовивідних шляхів», що підтверджується: витягом з протоколу засідання Центральної ВЛК МО України, Протокол № 2214 від 13.11.2012 року; виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 19045, № 3365, № 17053; виписним епікризом із історії хвороби № 15781; виписками із історії хвороби № 15563, № 18102, № 798/61.

Позивач зазначає, що у зв'язку з травмою, отриманою під час проходження військової служби, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Позивача щоденно турбують головні болі та шум у вухах, які є нестерпними, оскільки знеболювальні ліки допомагають лише на кілька годин, а постійне приймання ліків також негативно впливає на його стан здоровя. У звязку з отриманням хімічного опіку правої гомілки та правої кисті І-ІІ ступеню, його щодня турбують запаморочення, шум в голові, який збільшується при ходінні та виконанні будь-яких фізичних навантажень. Позивач не може вільно пересуватися, оскільки після ходіння впродовж 3-4 годин відчуває сильну, нестерпну головну біль, після такого короткотривалого ходіння чи виконання будь-якого фізичного навантаження, він має 2-3 дні перебувати в постільному режимі, оскільки біль є надто сильним та нестерпним. Він стає роздратованим, що позначається на відносинах із родиною та знайомими. Всі ці фактори позначились на його сні, за останній рік страждає на безсоння, не спить по 4 дні, потім 1,5-2 години поверхневого сну, і знову 4 дні безсоння на фоні сильних больових відчуттів.

За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена 3 група інвалідності, яка повязана з виконанням ним обовязків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0548090.

Позивач проходив неодноразові стаціонарні лікування з приводу травм та захворювань. Після проведених лікувань стан здоровя не відновився.

Свої моральні втрати пояснював тим, що він втратив роботу, погіршився його нормальний життєвий стан, він фактично втратив можливість вести повноцінне життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Після чисельних обстежень та лікувань його стан здоровя не покращився.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Стягнуто з Міністерства Оборони України в дохід держави судовий збір в розмірі 1 378 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан.

У 1984 році, при виконанні службового обов'язку в Демократичній республіці Афганістан (під час робіт з керосином), отримав травму: хімічний опік правої гомілки та правої кисті І-ІІ ступеню, що підтверджується архівною довідкою архіву ВМД ВММ МО РФ № 6/3/1-223 від 26.03.2010 року (а.с. 8) та наступні захворювання: Дисциркуляторна енцефалопатія з порушенням венозного відтоку, синдром вестибулопатії. Синдром хребетної артерії. Органічний астенічний розлад. Вегето-судинна дистонія, цефалгічний, лікворо-гіпертензивний синдроми, астено-невротичний синдром. Остеохондроз шийного відділу хребта, вертеброгенна цервікокраніалгія, хронічний рецидивуючий перебіг. ІХС: дифузний кардіосклероз. СН ІІ А. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Гіпертензивне серце, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної ВЛК МО України, Протокол № 2214 від 13.11.2012 року (а.с. 14).

За результатами огляду за висновками медико-соціальної (експертної) комісії позивачупервинно у 2013 році була встановлена 3 група інвалідності, яка повязана з виконанням ним обовязків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 480776 (а.с. 11).

ОСОБА_3 неодноразово проходив стаціонарне лікування з приводу вищевказаних травм та захворювань, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 19045, № 3365, № 17053, виписним епікризом із історії хвороби № 15781, виписками із історії хвороби № 15563, № 18102, № 798/61 (а.с. 12, 13, 15, 16, 17, 18, 19).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки сам факт захворювання, одержаного в період проходження військової служби та наслідки такого захворювання, спричинили позивачу втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживання та хвилювання), душевних страждань, оскільки тривале лікування позначилося на стані здоров'я позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Слід також зазначити, що отримання позивачем будь-яких виплат, грошової допомоги, пільг, гарантій та компенсацій відповідно до чинного законодавства, не звільняє відповідача від обов'язку відшкодування моральної шкоди, що прямо передбачено у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував ступінь моральних страждань позивача, тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, відсутність поліпшення його здоров'я, оскільки при повторному встановленні позивачу інвалідності у 2015 році її встановлено вже безстроково. Суд зазначив, що протягом багатьох років позивач щодня переживає душевні страждання та у зв'язку з хворобою позбавлений нормального життя. Тому, виходячи з засад розумності та справедливості, суд підставно стягнув з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд дійшов вірного висновку, що встановлена позивачу третя група інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, тому у позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті ОСОБА_3, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи та є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Всі викладені в апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Проте, суд помилково зазначив, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 378 грн.

Так, відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позову до суду) судовий збір за подання до суду першої інстанції позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становить 551 грн. 20 коп. (0,4 х 1378).

Таким чином, судовий збір, який повинен бути стягнутий з відповідача в дохід держави складає 551 грн. 20 коп.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні, необхідно зменшити суму стягнення судового збору до 551 грн. 20 коп.

Крім того, оскільки рішення суду підлягає зміні лише в частині стягнення судового збору, Міністерство Оборони України не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року у цій справі змінити, зменшити суму стягнення судового збору до 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині рішення у цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: