УхвалА

іменем україни

17 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 8 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року публічнеакціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 грудня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 500грн зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за ним та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим банк просив стягнути з нього на свою користь заборгованість, яка станом на 30 квітня 2016 року становить 11 708 грн 50 коп., з яких: 143 грн 96 коп. - заборгованість за кредитом; 7 408грн 90 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 360 грн - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи відповідно до умов договору: 250 грн - штраф (фіксована частина); 545 грн 64 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 8 листопада 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якого заявив відповідач, оскільки звернувся із позовом у травні 2016 року про стягнення кредиту, наданого відповідачу 1 грудня 2008 року на платіжну картку, строк дії якого сплив у червні 2012 році.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи позивача проте, що ОСОБА_5 частково погашався кредит в межах строку позовної давності, що свідчить про визнання ним свого боргу, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом перевірки та дослідження судів і не знайшли свого підтвердження, так як згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 9 листопада 2016 року № 6-1457цс16, яка відповідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що переривання позовної давності - це вчинення дій на визнання боргу особисто уповноваженою на це особою і такими діями не може бути лише наданий банком розрахунок.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 8 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик