У х в а л а

іменем україни

24 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Лопатнікової АліниВадимівни - на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 11 вересня 2009 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений договір банківського вкладу (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою) № SAMD6501, згідно із умовами якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 2 167 євро на депозит на таких умовах: строк вкладу - 6 місяців, відсоткова ставка - 12, 5 % річних, період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць.

Згідно із п. 6 вказаного договору у разі відсутності його відмови від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, передбачений договором. Також автоматична пролонгація діє необмежену кількість разів. Він вніс грошові кошти у сумі 2 167 євро в касу відповідача 11 вересня 2009 року та 30 липня 2013 року додатково на депозит за договором внесено грошові кошти в сумі 700 євро, що підтверджується відповідними квитанціями. Після, позивач бажав розірвати зазначений договір та отримати належні йому грошові кошти, у зв'язку з чим звернувся до відповідача із заявою про отримання інформації по стан свого депозитного рахунку та про повернення грошових коштів з депозиту. 11 червня 2014 року він отримав відповідь з банку, що станом на 11 березня 2014 року на його депозитному рахунку знаходиться 2 990, 95 євро, однак йому грошові кошти з депозиту не повернуті. Сума відсотків має бути нарахована за період з 11 березня 2014 року по 19 жовтня 2015 року у сумі 580, 26 євро.

На підставі викладеного, позивач вважав, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, оскільки він змушений витрачати власний час на досудовий захист своїх прав, неодноразово змушений приїжджати до банку, витрачаючи на це свій час та кошти. У сім'ї виникають конфлікти через незаконні дії банку. Сума вкладу є дуже великою для його сімейного бюджету, особливо враховуючи те, що на даний час офіційний курс євро значно збільшився, тому загроза втратити свої заощадження змушувало його нервувати та спричиняло моральні страждання внаслідок несправедливої та протиправної поведінки відносно нього. У зв'язку з викладеним позивач просив суд стягнути на свою користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти депозиту у сумі 2 990, 95 євро, відсотків депозиту у сумі 580, 26 євро, відшкодувати моральну шкоду у вигляді грошових коштів у розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти депозиту у сумі 2 990, 95 євро, у валюті депозиту - євро.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти відсотків депозиту у сумі 580, 26 євро, у валюті депозиту - євро. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Лопатнікова А.В. - порушує питання про скасування рішень судів із ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 11 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського вкладу (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою) № SAMD6501, згідно із умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 2 167 євро на депозит на таких умовах: строк вкладу - 6 місяців, відсоткова ставка - 12, 5 % річних, період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць.

Згідно із копією квитанції від 11 вересня 2015 року № 179930347 грошові кошти у сумі 2 167 євро внесені в касу ПАТ КБ «ПриватБанк». 30 липня 2013 року, додатково на депозит за договором внесені грошові кошти у сумі 700 євро, що підтверджується копією квитанції від 30 липня 2013 року № б/н.

У 2014 році ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із письмовою вимогою повернути грошові кошти депозиту та нараховані відсотки. Однак, відповідач грошові кошти з депозиту не повернув.

Відповідно до відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11 червня 2014 року № 20.1.0.0.0./7-20140327/1757 договір № SAMD6501 має рахунок НОМЕР_1. Станом на 11 березня 2014 року загальна сума грошових коштів на рахунку складала 2 990, 95 євро.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно доч. ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ізп. 1 ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що звертаючись до банку із вимогою про розірвання договору банківського вкладу та повернення грошових коштів, ОСОБА_2 скористався наданим йому законом правом на дострокове повернення вкладу на першу вимогу. Натомість, відповідач, відмовившись повернути грошові кошти за вказаним договором, порушив права позивача, як вкладника, у зв'язку з чим зазначені суми вкладів підлягають стягненню на користь останнього з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Лопатнікової Аліни Вадимівни - відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко