Справа № 639/4823/17
Провадження № 2/639/2042/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Єрмоленко В.Б., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про застосування строку давності та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій також просить суд звільнити його від сплати судового збору.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 за № 3674-VI, цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою звільнити її від сплати судового збору.

Аналіз вказаних норм ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" свідчить про те, що суд може звільнити сторону від сплати судових витрат, враховуючи її майновий стан.

При цьому особа, яка звертається із відповідним клопотанням, повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та подати суду відповідні докази (документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами; документи про стягнення заборгованості з позивача в межах виконавчого провадження; документи про наявність утриманців тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_1 в обґрунтування клопотання про звільнення його від сплати судового збору посилається на ч. 10 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» та на ст. 24 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, в позовній заяві позивач зазначив, що він є пенсіонером 79-ти років.

Проте, зазначені положення законодавства, на які посилається позивач ніякого відношення щодо звільнення його від сплати судового збору не мають, оскільки, згідно Декрету КМУ «Про державне мито» (в редакції станом на 01.01.2017) пункт 10 ст. 4 виключено, а ч. 10 ст. 4, саме яку вказав позивач, взагалі не існує. Також, в ст. 24 ЗУ «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач, йдеться про громадські організації споживачів (об'єднання споживачів), але не про звільнення споживачів від сплати судового збору.

Але, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Між тим, на сьогодні такі підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.

Поняття споживача визначено в п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. При цьому права особи як споживача випливають і охоплюються юридичним змістом даного поняття і закріплені у вказаному вище Законі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» раніше було передбачено, що споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, звільняються від сплати судового збору, проте, Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою на момент чинності статті 5 Закону України «Про судовий збір» у новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору.

Однак, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному Закону, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

У звязку з тим, що спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Оскільки нормативно-правовим актом, який регулює порядок справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір», то саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, застосовуються при обчисленні судового збору, його сплаті, а також звільненні осіб від його сплати у випадках, визначених у ст. 5 цього Закону.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 11 березня 2016 року, справа № 6-6420ск16 зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному Закону, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.

Також заявником не надано будь-яких доказів щодо підтвердження його скрутного матеріального становища, у звязку з чим заявник можливо не здатен сплатити суму судового збору, встановленого законодавством України.

Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У звязку з наведеним, відмова заявнику у задоволенні необґрунтованої заяви про звільнення його від сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 82 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК Країни, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір судового збору.

З урахування вимог ст. 80 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», розмір судового збору за три вимоги немайнового характеру необхідно сплатити у сумі 1920 грн, але враховуючи вищевикладені обставини, оскільки позивач є пенсіонером, вважаю за необхідне зменшити розмір судового збору до мінімального, тобто до 640 грн.

Керуючись ст. 82 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подачу позовної заяви до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про застосування строку давності та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зменшити розмір судового збору до 640 (шістсот сорока) грн.

В іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя