Номер провадження: 22-ц/785/1565/17
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2016 року,

встановила :

19.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_3 борг за курсом НБУ на загальну суму 173530 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.09.2014 року між сторонами був укладений договір завдатку як попередній договір, за яким відповідач продає, а позивач придбає земельну ділянку площею 0,12га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 02.09.2014 року в якості завдатку 5000 доларів США та 09.10.2014 року ще передав 2000 доларів США, що підтверджується відповідними розписками, але останній договір купівлі продажу не оформив по теперішній час.

Заочним рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.01.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2016 року зазначене заочне рішення скасовано та справа призначена до розгляду у загальному порядку.

Повторним заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2173530 грн. основного боргу та 4933,60 грн. судових витрат, а разом 178463,63 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що грошові кошти ним були отримані для оформлення земельної ділянки в якості завдатку, але в подальшому ОСОБА_2 відмовився від угоди придбання земельної ділянки, а тому, з посиланням на ст.ст. 570 та 571 ЦК України у зв'язку з порушенням зобов'язання з вини боржника, ОСОБА_3 вважає, що завдаток залишається у кредитора.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався статтями 657 та 693 ЦК Українита вважав, що передана позивачем відповідачеві грошова сума є попередньою частковою оплатою, тобто авансом по попередній угоді договору купівлі-продажу земельної ділянки, а тому у зв'язку з не укладанням угоди ця оплата підлягає поверненню.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Сторони визнали, що між ними було укладено договір завдатку як попередній договір, за яким відповідач продає, а позивач придбає земельну ділянку площею 0,12га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до договору 02.09.2014 року відповідач отримав завдаток в сумі 5000 доларів США та 09.10.2014 року відповідач отримав ще 2000 доларів США, що підтверджується розписками відповідача (а.с.7,8).

Також колегією суддів встановлено, що попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений в усній формі.

Позивач вважає, що договір не укладений з вини відповідача, а відповідач вважає, що звини позивача, а тому кожен з посиланням на ст. 571 ЦК України, просить, позивач стягнути завдаток з відповідача, а відповідач залишити завдаток у нього.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що спірні правовідносини виникли з приводу купівлі-продажу земельної ділянки, а тому при їх вирішені необхідно керуватися главою 54 ЦК України, зокрема ст.657 та главою 49 ст.570, як статтями, що регламентують забезпечення виконання вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Так, відповідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі.

Стаття 570 ЦК України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, слід дійти висновку, що оскільки попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки нотаріально не посвідчений, то він в силу ст. 215 ЦК України є нікчемним, а тому відповідно ст. 216 цього Кодексу, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, оскільки позивач вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину не пред'являв, він обрав не правильний спосіб захисту, а тому позовні вимоги щодо стягнення авансу задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції у відповідності до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню.

Ухвалюючи власне рішення колегія суддів виходить з наступного.

Статею 216 ЦК України визначено правові наслідки недійсності правочину.

Як вже було вказано, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Колегія суддів вважає за необхідним з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до курсу НБУ на день розгляду справи курс долара США до гривні складає 2652,34 грн. за 100 доларів США, тобто 7000 доларів США дорівнює 185663,80 грн., але, враховуючи те, що позивач просив стягнути грошові кошти у розмірі 173350 грн., виходячи з розрахунку (7000доларів США х 24,79грн.), тому відповідно до ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справу в межах позовних вимог, саме у цьому розмірі позовні вимоги підлягають задоволенню.

У зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді: витрати на оплату судового збору у розмірі 1853,60 грн., витрати на оголошення у газеті про виклик відповідача у судове засідання у розмірі 80,00 грн. та витрати на правову допомогу згідно наданого розрахунку у розмірі 3000грн. Також з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 125,30 грн. недоплаченого позивачем судового збору.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2016 року - скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 173530 грн. та судові витрати у розмірі 4933,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 125,30 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева