АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1945/17 Головуючий 1 інст. Токарєва Н.М.
Справа № 635/8044/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали, виділені з цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «СЕРВІС-ТІР», третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційною скаргою приватного підприємства «СЕРВІС-ТІР» на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Суд вирішив забезпечити позов шляхом заборони відчуження нежитлових приміщень, а саме гаражу літ. «А-1» та прохідної літ. «Б-1», відсотком готовності 50%, що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Автомобільна, № 8-А, які належать на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, реєстр № 200, та зареєстрованого в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно за № 51 31.01.2014р., ПП «СЕРВІС-ТІР», , до розгляду справи по суті.

В апеляційній скарзі ПП «СЕРВІС-ТІР»у особі директора підприємства ОСОБА_6, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3

Вважає ухвалу суду необґрунтованою та такою, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач не надав доказів, а суд першої інстанції не пересвідчився, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, суд не зясував відомостей про особу відповідача, не встановив фактів реальної загрози невиконання рішення.

Крім того, позивач у заяві до суду вказує про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, а суд в ухвалі обирає на свій розсуд інший спосіб забезпечення позову заборону вчиняти певні дії з відчуження нежилих приміщень. При цьому суд не вказує, яка норма закону надає право суду виходити за межи заяви або корегувати бажання заявника за своїм розсудом, підтасовуючи їх під

законодавчі приписи.

Також вказує, що суд повинен був надати юридичну оцінку недобросовісності намірів позивача, зважуючи на викладені ним в позовній заяві обставини недотримання ним вимог закону при укладенні ос пореного ним договору, що свідчить про порушення прав підприємства, які мають захищатися державою і судом.

В суді апеляційної інстанції директор ПП «СЕРВІС-ТІР» ОСОБА_6 та представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_3 апеляційну скаргу апеляційну скаргу не визнав і просив відхилити, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою, а невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення його позовних вимог. Вказує, що директор ПП «СЕРВІС-ТІР» ОСОБА_6 є його дружиною, між ними є спір щодо поділу спільного майна подружжя, а ОСОБА_6, використовуючи посаду директора, без його згоди відчужує майно, в тому числі і набуте внаслідок підприємницької діяльності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 23.11.2016 року звернувся до суду з позовом до ПП «СЕРВІС-ТІР» про визнання недійсним та застосувати наслідки недійсності щодо договору купівлі-продажу від 31 січня 2014 року, укладеного між ним і ПП «СЕРВІС-ТІР» у особі директора ОСОБА_8, за умовами якого він продав, а ПП «СЕРВІС-ТІР» купив у нього нежитлові будівлі а саме: гараж літ. «А-1» та прохідну літ. «Б-1», що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Автомобільна, № 8-А.

05.12.2016 року ОСОБА_3 надав до суду заяву в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно, що було отримано у власність ПП «СЕРВІС-ТІР» на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2014р.,

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 вказував, що право на це майно відповідач набув за фіктивним договором, однак в даний час існує реальний ризик того, що новий директор ОСОБА_6, зважуючи на низку нерозглянутих судами справ у спорах між ними та незакінчену кримінальну справу, може розпорядитися обєктами нерухомості на власний розсуд,

Постановляючи 06.12.2016 року ухвалу про часткове задоволення заяви позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірних нежитлових приміщень, суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до вимог ст.151 ЦПК України виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів відхиляє викладені в апеляційній скарзі доводи директора ПП «СЕРВІС-ТІР» ОСОБА_6 на ненадання належної оцінки обставинам, на які посилається позивач, на неправомірність, на її думку, дій самого позивача ОСОБА_3 та на відсутність достатніх доказів загрози відчуження спірного майна, оскільки правову оцінку доказам позивача, наданим на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, суд у відповідності до вимог ст.ст.213-215 ЦПК України надає при вирішенні спору по суті позовних вимог, а не під час здійснення процесуальних дій, які мають тимчасовий характер і спрямовані на забезпечення позову та виконання рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Вид забезпечення позову суд правомірно обрав у відповідності до вимог ст.152 ЦПК України, спірних правовідносин та конкретних обставин справи.

Судом розглянута заява позивача про забезпечення позову і постановлена ухвала у відповідності до вимог ст.ст.153, 209, 210 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду.

Залишення апеляційним судом в силі ухвали місцевого суду від 06.12.2016 року не перешкоджає сторонам в ході розгляду справи звертатися до суду з заявою про заміну виду забезпечення позову або їх скасування за наявності підстав у відповідності до вимог ст.154 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, ч.1 ст.312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «СЕРВІС-ТІР» відхилити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно вимог ст.324 ЦПК України, не підлягає

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2