Справа № 367/7630/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/2368/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по розписці та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення надмірно сплачених коштів , -

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на таке.

08 липня 2013 року він уклав з ОСОБА_2 у формі розписки договір позики грошових коштів, згідно якого остання взяла в борг у нього кошти у сумі 4050 доларів США до 1 березня 2015 року з виплатою 5 % щомісячно.

На час подання позову позичальник не повернула йому взяті у борг грошові кошти, у період до 01 липня 2015 року щомісячно сплачувала йому проценти, а з 01 липня 2015 року перестала виконувати боргові зобовязання.

У звязку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу грошові кошти в сумі 104814 грн. основного боргу, інфляційні нарахування - 15980 грн., 4712- 3% річних, а усього 125506 грн.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву про стягнення надмірно сплачених коштів, яку мотивувала тим, що 08 липня 2013 року взяла в борг у ОСОБА_3 безпроцентну позику у розмірі 4 050 доларів США з умовою повернення їх до 01 березня 2013 року з порядком сплати по 5% щомісяця.

21 квітня 2016 року вона повністю виконала свої зобов'язань по розписці, а саме: повернула йому позику в сумі 4050 доларів США та окремо від цього сплатила йому відсотки в сумі 1 360 доларів США.

Але не дивлячись на всі ці обставини, ОСОБА_3 намагається стягнути з неї саме 60% річних за користування позикою.

У звязку з викладеним, ОСОБА_2 просила суд розмір процентів по даній позиці визначити на рівні облікової ставки Національного банку України; стягнути з ОСОБА_3 на її користь надмірно отримані грошові кошти в сумі 1036,76 доларів США, еквівалент 26903,92 гривень та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 91755 грн. основного боргу та 4712 грн. - 3% річних, а всього разом 96467 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про задоволення її позову та відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існують боргові зобовязання, які відповідач ОСОБА_2 виконала лише частково, а тому з неї на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню залишок суми боргу.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2013 року згідно розписки (а.с.5) відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача ОСОБА_3 4050 доларів США, які зобовязувалась повернути до 01 березня 2015 року, у випадку неповернення коштів відповідач зобов'язалася передати у його власність 1/8 квартири, яка знаходиться у її власності та розташована за адресою: сел. Ворзель, Київської області вул. Радянська, 5.

Факт написання вищевказаної розписки сторони підтвердили.

Крім того, в розписці біля підпису позивача було вказано «з виплатою 5% щомісяця».

Згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 28), відповідач ОСОБА_2 повернула позивачу частину боргу в сумі 13050 гривень, що в еквіваленті становить 550 доларів США.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення по справі, суд обґрунтовано виходив з вказаних положень закону та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки зі змісту боргової розписки не вбачається, а ОСОБА_2 не надано доказів щомісячної виплати у розмірі 5% саме основної суми боргу, а не відсотків за користування грошовими коштами.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що боргова розписка на підтвердження доводів ОСОБА_2 не містить додатку у вигляді графіку платежів. Натомість в розписці чітко вказано, що сума боргу має бути повернута саме 1 березня 2015 року.

Доводи ОСОБА_2 про щомісячну виплату боргу рівними частками, платежами у розмірі 5 % від основної суми боргу, є її власним тлумаченням змісту боргової розписки та не можуть бути враховані в якості належних доказів колегією суддів.

Оскільки письмовими підтверджено повернення відповідачем позивачу частину боргу в сумі 13050 гривень, що в еквіваленті становить 550 доларів США, суд дійшов вірного висновку про стягнення еквіваленту 3500 доларів США ( 4050-550) та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Ґрунтується на вимогах закону і висновок суду про відмову у стягненні на користь позивача інфляційних витрат за період прострочення платежу, оскільки індекс інфляції нараховується лише на грошову одиниці України, а не на валюту, яка є предметом договору позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що насправді відповідача повернула позивачеві в рахунок виконання зобов»язань за договором позики у розмірі 4050 доларів США та окремо від цього сплатила йому відсотки в сумі 1 360 доларів США колегія суддів ватаж безпідставними, оскільки письмовими доказами повернення вказаних сум не підтверджено, а показання свідків з цього приводу не є належними доказами.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Інших доводів в обґрунтування апеляційної скарги не апелянт не зазначив.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :