АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Вербової І.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 1 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

встановила:

у лютому 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, підстави якого були змінені під час судового розгляду, про визнання недійсним кредитного договору №490038309, укладеного з відповідачем 28 квітня 2007 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 28 квітня 2007 року між нею та ЗАТ «Альфа-Банк», назву якого було змінено на ПАТ «Альфа-Банк», був укладений кредитний договір №490038309, згідно пункту 2 розділу №1 якого кредитор зобов'язувався надати позичальнику суму кредиту в розмірі 17 586,53 доларів США, а позичальник зобов'язувався прийняти, використати кредит за цільовим призначенням та повернути кредит банку, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим кредитним договором.

Позивач посилалася на те, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином виконані не були, кредитні кошти у сумі 17 586,53 доларів США позичальнику не видавалися, в операційній касі банку вказаної суми доларів США видано не було, зазначеної суми у доларах США вона не отримувала та не обмінювала вказану суму на національну валюту через операційну касу банку, тому кредитний договір є неукладеним.

Також позивач вважала, що банк приховав від неї інформацію щодо відсутності в розпорядженні банку на момент укладення кредитного договору необхідної суми іноземної валюти, чим ввів її в оману, що є нечесною підприємницькою діяльністю в розумінні статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та безумовною підставою для визнання вказаного кредитного договору недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 березня 2017 року у позові відмовлено.

Справа № 761/4114/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/5534/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
У поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник позивача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, так як зазначивши у рішенні про відсутність доказів наявності у касі банку грошових

- 2 -

коштів у доларах США та видачу їх позивачу, суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Також представник позивача посилається на порушення судом норм процесуального права, так як задовольнивши клопотання про витребування доказів, суд не застосував примусових заходів для виконання ухвали суду та не притягнув до відповідальності осіб, винних у невиконанні ухвали суду.

Крім цього, представник позивача зазначає, що судом не надана оцінка посиланням позивача про введення її в оману стосовно наявності у касі банку необхідної кількості грошових коштів у іноземній валюті на день укладення кредитного договору.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.107), у судове засідання свого представника не направив, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 28 квітня 2007р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 490038309, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 17 586,53 доларів США строком до 28 квітня 2013р. та сплатою 12% річних за користування кредитом на придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу, укладеного між позичальником та ТОВ «Свобода-Авто».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави позову стосуються виконання зобов'язань за кредитним договором банком, а тому не можуть бути підставою для визнання його недійсним.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

За положеннями статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданих суду документів вбачається, що сторони уклали кредитний договір у письмовій формі, що передбачено ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

Умовами розділу 1 договору сторони погодили порядок надання кредитних коштів та їх повернення, сплату процентів за користування кредитними коштами та строки повернення кредитних коштів. Додатком № 1 до договору був визначений сторонами графік погашення кредиту.

- 3 -

Пунктом 2.7. кредитного договору сторони визначили порядок надання кредиту, згідно якого не пізніше наступного банківського дня після отримання банком документів, зазначених у розділі № 2, кредит надається однією сумою в готівковій формі, шляхом видачі кредитних коштів позичальнику з операційної каси банку. У день видачі кредитних коштів позичальнику у валюті кредиту, на суму отриманого кредиту в іноземній валюті позичальник здійснює купівлю національної валюти (гривні) через операційну касу банку по встановленому курсу банку на день здійснення операції та не пізніше наступного банківського дня перераховує виручені від продажу валюти кошти у сумі 88 812грн. на рахунок продавця ТОВ «Свобода-Авто» з метою оплати за транспортний засіб за договором купівлі-продажу від 2 квітня 2007р.

Позивачем суду не було заявлено про неотримання грошових коштів за кредитним договором, судом першої інстанції було встановлено, що 28 квітня 2007р. грошові кошти у сумі 88 812грн. були перераховані банком ТОВ «Свобода-Авто», як оплату за договором купівлі-продажу, укладеного ОСОБА_1 2 квітня 2007р., а відтак, підстав вважати кредитний договір неукладеним не має.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідачем не було надано доказів видачі позивачу грошових коштів у іноземній валюті, придбання нею гривні, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, підписання договору сторонами, а дії щодо порядку видачі грошових коштів стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що сторони спірного кредитного договору досягли згоди стосовно всіх істотних умов договору, і банком умови договору були виконані.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що банк приховав від неї інформацію щодо відсутності в розпорядженні банку на момент укладення кредитного договору необхідної суми іноземної валюти, чим ввів її в оману, що є нечесною підприємницькою діяльністю в розумінні статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 19 Закону нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Під час судового розгляду було встановлено, що позивачу банком було повідомлено про необхідність конвертації виданих кредитних коштів у іноземній валюті у національну валюту (гривню), що буде становити 88 812грн., саме вказану суму банк перерахував ТОВ «Свобода-Авто» на оплату договору купівлі-продажу транспортного засобу, який був укладений позивачем, а відтак, правових підстав вважати, що позивач була введена в оману відповідачем під час укладення кредитного договору не має.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, так як задовольнивши клопотання про витребування доказів, суд не застосував примусових заходів для виконання ухвали суду та не притягнув до відповідальності осіб, винних у невиконанні ухвали суду, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це

- 4 -

порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Однак, невиконання ухвали суду про надання банком документів у підтвердження посилань позивача, не призвело до неправильного вирішення даного спору, так як вказані документи стосувалися виконання зобов'язань за кредитним договором, а не підстав його укладення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 1 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: