У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Христинівського району Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_6, Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання недійсним правочину та повернення майна, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року прокурор Христинівського району Черкаської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, у якому зазначав, що розпорядженням голови Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 14 листопада 2006 року № 266 ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку технічної документації для укладення договору оренди земельної ділянки площею 97 га для закладки плодового саду, розміщеної в адміністративних межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

03 квітня 2007 року між Христинівською районною державною адміністрацією Черкаської області та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельних ділянок у адміністративних межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області площею 96,3195 га та 12,0919 га, загальною площею - 108,4114 га строком на 25 років, який посвідчено приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області та зареєстрований у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 06 квітня 2007 року за № 01.

Прокурор вважав, що земельні ділянки передані в оренду особі, яка суб'єктом спірних правовідносин бути не могла, без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проведення державної експертизи землевпорядної документації та врахування періоду ротації основної сівозміни, а розмір орендної плати за земельну ділянку державної власності визначено без проведення грошової оцінки.

Просив визнати договір оренди земельної ділянки від 03 квітня 2007 року, укладений між Христинівською районною державною адміністрацією Черкаської області та ОСОБА_6 недійсним; визнати протиправним та скасувати пункт 2 розпорядження Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 06 лютого 2007 року № 22, яким передано ОСОБА_6 у довгострокову оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 108,4114 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщену в адміністративних межах Зорянської сільської радиХристинівського району Черкаської області, з орендною платою у розмірі 18 443 грн на рік; зобов'язати ОСОБА_6 повернути державі земельні ділянки сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області загальною площею 108,4114 га.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 03 квітня 2007 року, укладений між Христинівською районною державною адміністрацією Черкаської області та ОСОБА_6, зареєстрований у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 06 квітня 2007 року. Визнано протиправним та скасовано п. 2 розпорядження Христинівської районної державної адміністрацієї Черкаської області від 06 лютого 2007 року № 22, яким ОСОБА_6 передано у довгострокову оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 108,4114 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщену у адміністративних межах Зорянської сільської ради, орендною платою у розмірі 18 443 грн на рік. Зобов'язано ОСОБА_6 повернути державі вказані земельні ділянки загальною площею 108,4114 га. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 03 квітня 2007 року між Христинівською районною державною адміністрацією Черкаської області та ОСОБА_6 Визнано протиправним та скасовано п. 2 розпорядження Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 06 лютого 2007 року № 22, яким передано ОСОБА_6 у довгострокову оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 108,4114 га, розташовану у межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області, з орендною платою у розмірі 18 443 грн на рік. Зобов'язано ОСОБА_6 повернути державі вказані земельні ділянки. Визнано поважними причини пропуску Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області строку позовної давності та поновлено строк звернення до суду. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що розпорядженням голови Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 14 листопада 2006 року № 266 ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку технічної документації для укладення договору оренди земельної ділянки площею 97 га, з уточненням площі земельної ділянки, для закладки плодового саду, розміщеної в адміністративних межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області. На виконання даного розпорядження технічна документація не виготовлялася та на затвердження не подавалася, договір оренди не укладався.

06 лютого 2007 року головою Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області видано розпорядження № 2, згідно з п. 2 якого ОСОБА_6 передано у довгострокову оренду терміном на 25 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 108,4114 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщену в адміністративних межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області, з орендною платою у розмірі 18 443 грн.

03 квітня 2007 року між Христинівською районною державною адміністрацією Черкаської області та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельних ділянок в адміністративних межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області площею 96,3195 га та 12,0919 га, загальною площею 108,4114 га строком на 25 років. Даний договір зареєстровано в установленому законом порядку.

У п. 9 вказаного договору сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 18 443 грн. Орендна плата сплачується орендарем, за згодою сторін, щомісячно до першого числа наступного місяця.

З позовом про визнання недійсним договору оренди від 03 квітня 2007 року та повернення земельної ділянки державі прокурор Христинівського району Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області звернувся у вересні 2014 року (а. с. 2−5).

Із заявою про застосування строків позовної давності до вимог прокурора ОСОБА_6 звернувся до суду у листопаді 2014 року, тобто до ухвалення рішення судом першої інстанції (а. с. 59).

Разом з тим звернення з заявою про застосування строків позовної давності є обов'язковим для суду лише у випадку відсутності заяви про поновлення строку та (чи) відсутності причин, які суд визнає поважними у такому пропуску.

Відповідно до ст.257 ЦКУкраїни загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частина 5 ст. 267 ЦК України припускає можливість визнання судом поважними певних причин пропуску позовної давності, однак не містить переліку таких причин. Виходячи з загальних засад цивільного (господарського) законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об'єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права і застосовується судом першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що 11 лютого 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області подано клопотання до суду першої інстанції про поновлення строку позовної давності, у зв'язку з пропущенням його з поважних причин, посилаючись на те, що Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, в інтересах якого прокурор звернувся до суду із даним позовом, не було стороною спірного договору оренди землі, повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності до нього перейшли із січня 2013 року, тому до цього часу позивач не знав про порушення вказаного права та не міг звернутися до суду за його захистом, а тому суд поновив пропущений строк позовної давності на підставі ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, судом першої інстанції надано оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку позовної давності та визнано, що такі причини є поважними, а суд касаційної інстанції в силу своїх повноважень не може втручатися в оцінку доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками судів, що Христинівською районною державною адміністрацією Черкаської області передано ОСОБА_6, як фізичній особі, а не підприємцю, в оренду земельні ділянки площею 96,3195 га та 12,0919 га, загальною площею 108,4114 га, в адміністративних межах Зорянської сільської ради Христинівського району, з порушеннями вимог, встановлених ЗК України та Законом України «Про оренду землі» - за відсутності заяви ОСОБА_6, документації із землеустрою, розпоряджень Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області про надання дозволу на її виготовлення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Тобто судами встановлено порушення порядку передачі земельних ділянок, передбаченого ст. ст. 116, 121, 122, 124 ЗК України.

Крім того, орендну плату у договорі оренди землі від 03 квітня 2007 року встановлено без нормативної грошової оцінки та без визначення її розміру у відсотках від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Тобто судами встановлено, окрім порушень, передбачених ЗК України, і вади договору оренди, вимоги щодо порядку укладення якого передбачені Законом України «Про оренду землі».

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак