Справа № 520/1463/17
Провадження № 2/520/6547/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
третя особа: Одеська товарна біржа,
про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 07.02.2017 року звернулись до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому позивачі просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1687 від 11 лютого 1994 року, а саме квартири АДРЕСА_1, укладений на Одеській товарній біржі між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 з іншої сторони.
В позовній заяві позивачі посилаються на те, що 11 лютого 1994 року на Одеській товарній біржі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір №1687 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 придбали квартиру, загальною площею 58,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Сторони дотримались всіх істотних умов угоди. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 Позивачі є спадкоємцями, після смерті ОСОБА_5, на спадкове майно - частку вищевказаної квартири, однак прийняти спадщину не мають можливості, оскільки договір купівлі-продажу був укладений на Одеській товарній біржі без наступного нотаріального посвідчення договору.
Позивачі та їх представник у судове засідання не з'явились, представник позивачів ОСОБА_6 надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, та розглянути справу за його відсутності, також у разі неявки відповідача постановити заочне рішення суду.
Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.30) ОСОБА_4 зареєстрованою чи знятою з реєстрації в місті Одесі та Одеській області не значиться.
Частиною 9 ст. 74 ЦПК України передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.
У зв'язку з чим, виклик відповідача ОСОБА_4 у судове засідання здійснювався через опублікування оголошення у пресі «Одеські вісті», а також направлялись судові повістки за останнім відомим місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справіта постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.
11 лютого 1994 року ОСОБА_4, в інтересах якої на підставі довіреності №2-4959 від 08.07.1993 року посвідченої Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, діяв ОСОБА_8, продала, а ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, в інтересах яких діяв ОСОБА_9 на підставі довіреностей №4-787, №4-785, посвідчених 01.02.1994 року Другою Одеською державною нотаріальною конторою, придбали - квартиру АДРЕСА_1, на підставі укладеного між ними на Одеській товарній біржідоговору купівлі-продажу нерухомого майна №1687, зареєстрованого Одеським МБТІ 17 лютого 1994 року під № 67 доп. стр.133 р. 2158.
З пункту 6 вказаного договору вбачається, що квартира продана за 15000000,00 карбованців, які отримані продавцем ОСОБА_4 до підписання вказаного договору, та квартира належить новим власникам - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5
У тексті вказаного договору купівлі-продажу вказано, що він не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню.
Після вчинення вказаного біржового правочину купівлі-продажу, ОСОБА_4 звільнила продану квартиру, передавши її у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5
В подальшому будь-яких спорів з приводу біржового договору № 1687 від 11 лютого 1994 року купівлі-продажу квартири між сторонами не виникало.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 25 років помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, видане Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2527 від 06 грудня 2010 року.
Після смерті ОСОБА_5, відкрилась спадщина на належну йому частку вищевказаної квартири, однак позивачі будучи спадкоємцями не мають можливості прийняти спадщину, оскільки їм стало відомо, що договори, які були укладені на біржах повинні бути посвідчені нотаріально, і вони були вимушені звернутись до суду з відповідним позовом.
Згідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомості укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Недодержання цієї вимоги, згідно ст.220 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Але законом передбачено право сторони визнання угоди дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення.
Біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна була укладена відповідно до вимог законодавства, що діяли на час її укладення.
Частиною 2 статті 12 Закону України "Про власність", який діяв станом на 1994 рік, та частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до положень Закону України «Про товарну біржу» (станом на час виникнення правовідносин) «Одеська нова біржа» мала право посвідчувати угоди купівлі-продажу нерухомого майна і в подальшому вони нотаріальному посвідченню не підлягали.
Покупці набули право власності на об'єкт продажу з моменту укладення угоди і реєстрації її на біржі та в БТІ. Тому слід вважати, що позивачі є добросовісними набувачами нерухомого майна.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Біржова угода купівлі - продажу нерухомості являлася одним із видів правочинів відповідно до положень Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на час виникнення правовідносин).
У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Таким чином, позивачами усі вимоги, що ставилися до біржової угоди на момент її укладення, були виконані.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.
При викладених обставинах, позов є обґрунтованим, враховуючи, що відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. 220 ч.2 ЦК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1687 від 11 лютого 1994 року, а саме АДРЕСА_1, укладений на Одеській товарній біржі між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 з іншої сторони.
Заочне рішення може бути переглянуто Київським районним судом м. Одеси за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.