Справа № 362/5715/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4517/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 49 26.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Заявлений позов мотивувала тим, що перебувала із відповідачем у шлюбі із 18 липня 2012 року, який розірвано рішенням суду 02 червня 2015 року, та визначено місце проживання їх спільної дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю. Також на підставі заочного рішення від 26 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з 28 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист видано їй 21 грудня 2015 року і 14 січня 2016 року відкрито виконавче провадження. Згідно довідки-розрахунку, виданої державним виконавцем, за період з 28 вересня 2015 року по 24 жовтня 2016 року нараховано аліментів в сумі 15400 грн., які не сплачувались відповідачем взагалі.

Вказує, що має право на стягнення неустойки із відповідача на підставі ст. 196 СК України за прострочення сплати аліментів. Зменшивши позовні вимоги в грудні 2016 року, остаточно просила стягнути із відповідача на свою користь неустойку (пеню) в сумі 4697 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто із відповідача на користь позивача 4697 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що у період прострочення сплати аліментів позивачем було зараховано період розгляду справи про стягнення аліментів та набранням чинності рішення суду, яке набрало чинності лише 21 грудня 2015 року, а з січня 2016 року дитина проживала з ним. Вказує, що ним доведено відсутність вини у несплаті аліментів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визначено місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання матері ОСОБА_3

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 21 грудня 2015 року, із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з 28 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно на утримання дитини на підставі виконавчого листа від 21 грудня 2015 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області. Виконавче провадження відкрито постановою Васильківського відділу державної виконавчої служби 14 січня 2016 року.

Згідно довідки-розрахунку по нарахуванню аліментів від 24 жовтня 2016 року, складеної державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, станом на 24 жовтня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 становить 15400 грн. (а. с. 14).

Згідно довідок виконавчого комітету Дослідницької селищної ради від 31 жовтня 2016 року № 490/02-08, № 491/02-08, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Дитина ОСОБА_4 дійсно проживає разом і перебуває на повному утриманні матері ОСОБА_3 (а. с. 18 - 19).

Позивачем складено розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів із 28 вересня 2015 року по 24 жовтня 2016 року в загальному розмірі 4697 грн., згідно якого неустойка по аліментам за кожний місяць нарахована нею як 1 % від розміру аліментів із кількістю прострочених днів 30 або 31 день відповідно в залежності від місяця та 29 днів за лютий 2016 року (а. с. 29).

Згідно фіскальних чеків на перерахунок аліментів, ОСОБА_2 сплачено аліменти в розмірі: 20 січня 2017 року - 1100 грн., 2200 грн., 4400 грн., 17 лютого 2017 року - 1100 грн. (а. с. 43 - 44).

Згідно довідки Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 25 квітня 2017 року, 14 липня 2016 року до відділу звертався стягувач ОСОБА_3 про надання довідки-розрахунку по аліментах. 19 липня 2016 року державним виконавцем надана довідка-розрахунок по аліментах та встановлена заборгованість станом на 19 липня 2017 року 14300 грн. 24 жовтня 2016 року до відділу звертався стягувач ОСОБА_3 про надання довідки-розрахунку по аліментах. 24 жовтня 2016 року державним виконавцем надана довідка розрахунок по аліментах та встановлена заборгованість станом на 24 жовтня 2016 року 15400 грн. 07 листопада 2016 року до відділу звертався стягувач ОСОБА_3 щодо порушення кримінальної справи. 16 листопада 2016 року державним виконавцем направлений виклик боржнику щодо явки на 25 листопада 2016 року. 16 листопада 2016 року державним виконавцем направлена довідка-розрахунок боржнику ОСОБА_2 06 грудня 2016 року державним виконавцем підготовлено подання щодо порушення справи та направлено до Васильківського відділення поліції. 12 квітня 2017 року державному виконавцеві надані квитанції про сплату аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 25 квітня 2017 року державним виконавцем виготовлена довідка-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на 25 квітня 2017 року: заборгованість складає 11000 грн., сплачено 11000 грн. (а. с. 88 - 90).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та стягуючи із відповідача ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач не сплачував аліменти за рішенням суду, в зв'язку із чим у нього виникла заборгованість за період з 28 вересня 2015 року по 24 жовтня 2016 року по сплаті аліментів в розмірі 15400 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку (пеню) в розмірі 4697 грн.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції, враховуюче наступне.

Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Визначаючи обсяг та межі відповідальності боржника при утворенні заборгованості, колегія суддів враховує, що відповідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов'язання, яка і повинна доказувати протилежне.

Оскільки причин утворення заборгованості по сплаті аліментів, незалежних від відповідача, ним не зазначено, а отже і відсутності вини в утворенні зазначеної заборгованості, не доведено, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув пеню із відповідача на користь позивача в заявленому нею розмірі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що впродовж 2016 року дитина проживала з відповідачем, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Разом із тим, ОСОБА_2 не звертався до суду із позовом про часткове звільнення його від сплати заборгованості за аліментами в зв'язку із проживанням ОСОБА_4 з батьком та перебуванням на його утриманні, а тому заборгованість по сплаті аліментів вважається такою, що підлягає стягненню, оскільки законом не передбачено іншого порядку звільнення від її сплати.

Крім того, ОСОБА_2 не надано беззаперечних доказів безперервного проживання дитини разом із ним впродовж 2016 року, оскільки, виходячи із матеріалів перевірок, принаймні в квітні 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникали конфлікти з приводу спілкування з дитиною, яка, згідно пояснень самого ОСОБА_2, проживала на цей момент з матір'ю.

Також колегія суддів враховує, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання матері ОСОБА_3; дане рішення відповідачем не оскаржувалося і є чинним.

Перевіряючи правильність нарахування неустойки судом першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначений порядок викладений в правовому висновку Верховного Суду України у справах за № 6-94цс15, № 6-1554цс16.

Судом першої інстанції наведено розрахунок, досліджено його обґрунтованість та правильність розміру; даний розрахунок відповідає правовим висновкам Верховного Суду України щодо порядку нарахування неустойки.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про помилковість зарахування до періоду утворення заборгованості і часу розгляду справи в суді та набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів, а саме з 28 вересня 2015 року по 21 грудня 2015 року, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України

Таким чином, дійсно, до набрання рішенням законної сили аліменти стягненню не підлягали, окрім аліментів за вересень, які підлягали негайному стягненню.

В грудні 2015 року в позивача виникло право на отримання аліментів, в тому числі за жовтень - грудень, оскільки до набрання рішенням законної сили аліменти не стягувалися, але нараховувалися. Отже, при нарахуванні пені за грудень 2015 року кількість днів прострочення - 31, розмір заборгованості - 3300 грн. (накопичені за три місяці аліменти), пеня становить 1023 грн. за три місяці, що не впливає на її кінцевий розмір при нарахуванні заборгованості окремо за кожен місяць.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову в заявленому позивачем розмірі.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.