Справа № 645/4891/16-ц
Провадження № 2/645/381/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2017 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.

при секретарі судового засідання Петленко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», в якому просила стягнути з відповідача 68557,32 грн., у тому числі: 28125,44 грн. страхового відшкодування, 23889,67 грн. пені, 14878,21 грн. інфляційних витрат, 1664,00 грн. 3% річних та 100000,00 грн. моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 18 грудня 2013 року о 10 год. 30 хв. в м. Харкові по вул. Животноводів на перехресті з вул. 7-ої Гвардійської Армії сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та Mercedes, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої автомобіль НОМЕР_3 був пошкоджений, а позивачу, як власниці автомобіля, завдано матеріальну шкоду. Страхування цивільної відповідальності ОСОБА_3, з вини якого сталася вказана ДТП, забезпечено полісом обов'язкового страхування № АС/ 2593006 в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», у зв'язку з чим 28.07.2014 року ОСОБА_1 звернулась до вказаної страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, у відповідь на яку отримала повідомлення ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про прийняття рішення сплатити їй страхове відшкодування в розмірі 28125,44 грн.. Крім того, починаючи з дати звернення і до сьогодні, страхове відшкодування ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» здійснено не було, а тому позивачем нараховано пеню з 29.10.2014 року по 17.10.2016 року в сумі 23889, 67 грн., інфляційні витрати за період з 29.10.2014 року по 17.10.2016 року в сумі 14878,21 грн. та 3% річних за період з 29.10.2014 року по 17.10.2016 року в сумі 1664,00 грн.. Позивач наголосила, що у відповідності до ст. 1 ЗУ "Про захист прав споживачів" вона є споживачем, а відповідач надає послугу, та незаконні дії відповідача, що полягають у несплаті страхового відшкодування, є нечесною підприємницькою діяльністю. Крім того, позивач наголосила, що у зв'язку із злісним ухиленням ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» від виконання своїх договірних зобов'язань, вона зазнала моральних страждань, та через це постійно знаходиться у стресовому стані. Крім того, вказала, що вона була вимушена витратити на ремонт автомобіля грошові кошти, які нею були відкладені на відпочинок.

Представник позивача ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, у судове засідання 15.08.2017 року не з'явився, надав письмову заяву в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у судове засідання не з'явився. Матеріали справи містять клопотання представника відповідача Давиденко А.І., яка діє на підставі довіреності, про розгляд справи без участі представника відповідача.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позовної заяви та додаткові обґрунтування до письмового заперечення відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», відповідно до якого, відповідач зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, відповідач вказав, що відповідальність відповідача перед позивачем має бути регламентована ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності", а не ЗУ "Про захист прав споживачів". Також, відповідач вказує, що сума пені складає 23889,67 грн. за період з 29.10.2014 року по 17.10.2016 року, але у цьому випадку має бути застосована позовна давність в один рік, тому суму пені, яка підлягає виплаті позивачеві за прострочення сплати страхового відшкодування, повинна розраховуватися за період з 17.10.2015 року по 17.10.2016 року. Крім того, відповідач наголосив, що заявлена позивачем вимога, щодо стягнення суми завданої моральної шкоди у розмірі 100000 грн. є безпідставною, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 шкода здоров'ю, яка б перебувала у причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою від 18.12.2013 року, заподіяна не була, матеріали справи не містять доказів понесення витрат на лікування, а тому не підлягає виплаті страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю останньої. Щодо вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, відповідач зазначив, що вказані позовні вимоги є безпідставними, оскільки законодавство України не передбачає застосування положень ст. 625 ЦК України до деліктних правовідносин, що виникли між потерпілим і страховою компанією, дана норма регулює правовідносини, які виникають між страховиком та страхувальником.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Як вбачається із позовної заяви, посилаючись на Закон «Про захист прав споживачів», позивач фактично просить стягнути з відповідача грошові кошти відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.04.2013 року, згідно якого був застрахований автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який потрапив у ДТП за участю автомобіля НОМЕР_3, який належить позивачу, внаслідок чого її автомобіль зазнав пошкоджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що 18 грудня 2013 року о 10 год. 30 хв. в м. Харкові по вул. Животноводів на перехресті з вул. 7-ої Гвардійської Армії сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та Mercedes, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.04.2014 року, яка набрала законної сили, по справі №645/12817/13-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, в той же час знайшов своє підтвердження факт порушення водієм ОСОБА_3 п.10.1. Правил дорожнього руху України та причинний зв'язок з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 14.08.2017 року (вих. № 31/20-3374), автомобіль марки MERCEDES - BENZ E 270 CDI, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_4, чорного кольору, 14.10.2009 року був зареєстрований на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Договору купівлі-продажу 126052 від 11.04.2009 року, та на вказаний транспортний засіб видане свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 та закріплено номерний знак НОМЕР_5. На момент настання ДТП - 18.12.2013 року автомобіль НОМЕР_3 належав на праві власності позивачу.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АС/2593006 від 24 квітня 2013 року), ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" здійснює страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3.

28.07.2014 року ОСОБА_1, як власник автомобіля, звернулася з письмовою заявою до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про страхове відшкодування, на що отримала відповідь про прийняття рішення сплатити їй страхове відшкодування в розмірі 28125,44 грн. Крім того, починаючи з дати звернення і до цього часу, страхове відшкодування ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» позивачу здійснено не було.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням, транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

При цьому, відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи, що договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/2593006 передбачена франшиза у розмірі 1000 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 27125,44 грн..

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 27125, 44 грн., підлягає частковому задоволенню.

Стосовно позовної вимоги, щодо стягнення пені за прострочення сплати страхового відшкодування, нарахованої позивачем за період з 29.10.2014 року по 17.10.2016 року у розмірі 23889,67 грн., суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У відповідності до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Враховуючи письмове заперечення відповідача та додаткове обґрунтування до нього, та приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 258 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до стягнення неустойки (штрафу, пені), суд вважає, що пеня підлягає стягненню з відповідача за період з 17.10.2015 року по 17.10.2016 року у розмірі 10921, 60 грн., з чим представник позивача погодився у судовому засіданні.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача суми пені через прострочення страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат у розмірі 14878, 21 грн. та 3% річних у розмірі 1664 грн., через прострочення сплати страхового відшкодування, судом вважає необхідним зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 3 статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на викладене можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Отже, посилання відповідача у письмовому запереченні на позовну заяву та додаткових обґрунтуваннях до нього, щодо безпідставності вищевказаних позовних вимог позивача, є помилковим. Правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов'язанням, оскільки, відповідно до приписів ст. 16 ЗУ «Про страхування», в разі настання страхового випадку, страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 625 ЦК України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 7 червня 2017 року у справі № 6-282цс17.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача суми інфляційних витрат у розмірі 14878, 21 грн. та 3% річних у розмірі 1664 грн., через прострочення страхового відшкодування підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення на користь позивача суми моральної шкоди у розмірі 100000, 00 грн. з відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральної шкоди, а саме: винний у ДТП водій.

Судовим розглядом встановлено, що автомобіль, яким керував позивач було пошкоджено в дорожньо-транспортній пригоді з вини ОСОБА_3, у зв'язку з чим підстави для стягнення моральної шкоди зі страховика ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» судовий збір в загальній сумі 545,97 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» ( 03056, м. Київ, вул. Борщаговська, 145) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_6, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1), 27125,44 грн. страхового відшкодування, 10929,44 грн. пені, 14878,21 грн. інфляційних витрат, 1664,00 грн. 3% річних, 545,97 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Федорова