У Х В А Л А

05.05.2017 Справа №607/4128/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Комісія з питань реабілітованих Тернопільської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 подала до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання її особою, яку необгрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, і такою, що реабілітована по статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити відомості, передбачені пунктами 1 7 частини другої зазначеної статті, та відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Зазначені вимоги закону в заяві ОСОБА_1 не дотримані.

Зокрема, в заяві не викладено обставин, якими заявник обгрунтовує заявлені вимоги.

Так, заявник вказує, що вона є особою, яка реабілітована 07 липня 1992 року Управлінням МВС України в Тернопільській області за ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», що підтверджується відповідними довідками.

Однак, ОСОБА_1 вважає себе особою, яка підлягає реабілітації на підставі ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

При цьому вказує, що судова практика вирішує такі питання відповідно до процедури окремого провадження, і посилається на положення ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», відповідно до якої внаслідок розгляду справи суд може прийняти рішення, яким визнати, що особу необгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і вона підлягає реабілітації згідно зі статтею 1 цього Закону.

Однак, статтею 7 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» чітко регламентовано порядок застосування статей 1 і 2 цього Закону.

Зокрема, органи прокуратури у взаємодії з органами державної безпеки проводять перевірки та складають відповідні висновки щодо всіх кримінальних справ, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, рішення по яких не були скасовані до моменту його прийняття.

На реабілітованих осіб органи прокуратури видають відповідні довідки.

Чи зверталася ОСОБА_1 до органів прокуратури для отримання такої довідки, в заяві не вказано.

Натомість, рішення, яким суд може визнати, що особу необгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і вона підлягає реабілітації згідно з статтею 1 цього Закону, суд приймає лише у разі звернення прокурора з відповідним висновком при наявності підстав для визнання особи такою, що згідно з статтею 2 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» не підлягає реабілітації (ч. ч. 3, 4 ст. 7 Закону).

ОСОБА_1 у своїй заяві не зазначає, ні з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує факт, який вона просить встановити, ні якими доказами цей факт підтверджується, та до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання необхідних документів.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту форми позовної заяви, так і вимогам щодо змісту такої заяви, передбаченим ЦПК України. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

З цих підстав ухвалою судді від 31 березня 2017 року заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Комісія з питань реабілітованих Тернопільської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без руху і надано заявнику строк для виправлення зазначених недоліків заяви, терміном пять днів із дня отримання копії ухвали.

03 травня 2017 року на виконання зазначеної ухвали суду ОСОБА_1 подала заяву, відповідно до якої просила долучити до матеріалів справи за її позовом про зміну статті третьої реабілітації на статтю першу лист СБУ від 27 квітня 2017 року, архівну довідку від 27 квітня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 реабілітований 22 грудня 1993 року прокуратурою Тернопільської області за ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», заключення, затверджене прокурором Тернопільської області 22 грудня 1993 року про поширення на ОСОБА_2 дії ст. 1 вказаного Закону, висновок від 07 липня 1992 року про реабілітацію на підставі ст. 3 цього Закону ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Однак, недоліки, про які було вказано в ухвалі судді від 31 березня 2017 року, заявник не усунула. Так, подана нею заява й надалі не містить відомостей про те, з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує факт, який вона просить встановити (тобто факт визнання її особою, яку необгрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, і такою, що реабілітована по статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»), ні якими доказами цей факт підтверджується, та до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання необхідних документів. Крім цього, ОСОБА_1 зверталась до суду з заявою про встановлення факту визнання її особою, яку необгрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, і такою, що реабілітована по статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а не з позовом про зміну статті третьої реабілітації на статтю першу, як вона зазначає в поданій заяві про усунення недоліків.

В ухвалі судді від 31 березня 2017 року чітко вказано, які недоліки слід усунути заявнику. При цьому суд не зобовязував заявника надавати будь-які докази, окрім довідки про неможливість одержання необхідних документів, як цього вимагає ч. 2 ст. 258 ЦПК України.

Долучення до справи документів, без виправлення змісту самої заяви, яка не відповідає вимогам закону, не є виправленням недоліків, про які зазначено в ухвалі судді.

З цих підстав, беручи до уваги, що недоліки, про необхідність усунення яких зазначено в ухвалі від 31 березня 2017 року про залишення заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Комісія з питань реабілітованих Тернопільської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, заявником не виправлені, відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.121 ЦПК України заяву слід повернути заявнику, розяснивши їй право повторного звернення до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ч.ч. 2, 4, 5 ст.121, ст. 210, п. 3 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ст. 296 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Комісія з питань реабілітованих Тернопільської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення вважати неподаною, та повернути заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_6