Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2017 Справа №607/6643/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташків Н.М.

за участі секретаря судового засідання Киренької Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до ОСОБА_2, Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту, посвідченого 29 березня 2006 року державним нотаріусом Козар М.М., згідно з яким його рідна сестра ОСОБА_5 заповіла усе належне їй майно ОСОБА_6, та зобов'язання Першу тернопільську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом. Обгрунтовує позов тим, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. 11 вересня 2015 року він звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом заведено спадкову справу №560/2015. 21 січня 2016 року він дізнався про наявність заповіту, складеного 29 березня 2006 року від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 Позивач вважає, що цей заповіт ОСОБА_5 не складала та не підписувала, оскільки він (позивач) був єдиною близькою для неї людиною, піклувався про неї, допомагав матеріально. 03 липня 2001 року ОСОБА_5 склала заповіт на користь його сина (свого племінника), а з ОСОБА_2 вона перебувала в неприязних відносинах.

В подальшому представник позивача ОСОБА_7 подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив визнати недійсним заповіт НОМЕР_2 за номерним державним бланком серії НОМЕР_1 від 29 березня 2006 року, засвідчений Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6 заповідачем: ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та зобов'язати Першу Тернопільську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з ч. 1 ст. 1262 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із викладених у позовній заяві обставин. Пояснив, що оспорюваний заповіт ОСОБА_5 не підписувала, відтак її волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі, що є підставою визнання заповіту недійним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України. На обгрунтування своїх доводів, з метою підтвердження фальсифікації підпису на заповіті заявив клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, яке було задоволено судом, та у зв'язку з цим зупинено розгляд справи.

Після відновлення провадження у справі внаслідок проведеної судової почеркознавчої експертизи, ні позивач, ні його представник, повторно в судове засідання не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позову не визнали. Вказали, що ОСОБА_5 склала заповіт на користь ОСОБА_2 добровільно, перебуваючи в здоровому розумі, ясній пам'яті, та розуміючи значення своїх дій.

Після відновлення провадження у справі представник відповідача подав письмові міркування, у яких вказав, що позивачем не надано жодних доказів на обгрунтування позовних вимог, а висновком проведеної судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис на оспорюваному заповіті виконаний особисто ОСОБА_5, та заяву, згідно з якою просив розглядати справу в його відсутності та відсутності позивача, і відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Першої Тернопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 в судовому засіданні позову не визнала. Вказала, що нотаріусом дотримано процедуру посвідчення заповіту. Підстав видавати позивачу про право на спадщину за законом немає. В подальшому в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Судом досліджено надані сторонами докази і встановлено такі обставини:

Позивач ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_13

03 липня 2001 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1, а також все інше майно, заповіла ОСОБА_10.

31 липня 2003 року ОСОБА_5 склала інший заповіт, згідно з яким квартиру АДРЕСА_1, а також все інше майно, заповіла ОСОБА_1.

23 березня 2005 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, згідно з яким житловий будинок і господарські будівлі в с. Білинівка Гусятинського району та земельну частку (пай), державний акт НОМЕР_3 заповіла своїй племінниці ОСОБА_11.

29 березня 2006 року ОСОБА_5 склала ще один заповіт, згідно з яким усе її майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також усе те, на що за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_6.

У зв'язку з укладенням шлюбу 16 липня 2011 року, ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим 29 березня 2006 року.

Оригінал цього заповіту оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи.

У даному заповіті вказано про те, що заповідачу роз'яснено зміст статей 1241, 1254, 1307 Цивільного кодексу України.

Заповіт складено 29 березня 2006 року об 11 годині 10 хвилин у АДРЕСА_2

Заповіт записано нотаріусом Козар М.М. зі слів ОСОБА_5 об 11 годині 35 хвилин.

До підписання заповіт прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_5 та підписаний нею власноручно у присутності нотаріуса об 11 годині 45 хвилин.

У заповіті ОСОБА_5 особисто, рукописним текстом, зазначила, що на її прохання текст заповіту з її слів записано державним нотаріусом за допомогою комп'ютерної техніки, зачитано нею (ОСОБА_5.) вголос, відповідає її дійсним намірам, і вона усвідомлює значення своїх дій, і діючи добровільно, підписує його.

Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Заповіт складено у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах Першої тернопільської державної нотаріальної контори, а інший видається заповідачеві.

Заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Козар М.М., скріплено печаткою вказаної контори та зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 5-198.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 27 січня 2017 року №818/819/16-22 підпис від імені ОСОБА_5 та рукописні записи у заповіті, складеному 29 березня 2006 року, посвідченому нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Козар М.М., зареєстрованому в реєстрі за НОМЕР_2, виконані ОСОБА_5, без застосування способів технічного відтворення підписів та попередньої підготовки до їх виконання.

11 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті його сестри ОСОБА_5

18 січня 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав до нотконтори письмове звернення про надання роз'яснення щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом.

21 січня 2016 року на зазначене звернення державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І. надано роз'яснення № 89, у якому вказано, що у зв'язку з наявністю заповіту, складеного ОСОБА_5 29 березня 2006 року на користь іншої особи, ОСОБА_1 не може бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відповідно до ст. 1262 ЦК України він не є спадкоємцем першої черги, а спадкоємці інших черг права на обов'язкову частку в спадщині не мають.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Судом установлено, що за життя ОСОБА_5 склала чотири заповіти, зокрема 03 липня 2001 року, 31 липня 2003 року, 23 березня 2005 року та останній 29 березня 2006 року.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Так, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за заповітом, складеним нею 29 березня 2006 року.

Обгрунтовуючи вимоги в частині визнання оспорюваного заповіту недійсним, представник позивача вказував на відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на складання заповіту в користь ОСОБА_2, стверджуючи, що підпис ОСОБА_5 на заповіті, а також наявний на ньому рукописний текст, фальсифіковано, що є підставою визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

Перевіряючи ці доводи, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України.

Згідно зі статтею 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в статтях 1251-1252 цього Кодексу, і зареєстрований у Спадковому реєстрі.

Зазначені вимоги закону при посвідченні заповіту ОСОБА_5 дотримано, заповіт записано нотаріусом Козар М.М. зі слів ОСОБА_5 До підписання заповіт прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_5 та підписаний нею власноручно у присутності нотаріуса. У заповіті ОСОБА_5 особисто, рукописним текстом, зазначила, що на її прохання текст заповіту з її слів записано державним нотаріусом за допомогою комп'ютерної техніки, зачитано нею (ОСОБА_5.) вголос, відповідає її дійсним намірам, і вона усвідомлює значення своїх дій, і діючи добровільно, підписує його. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. У заповіті зазначено час і місце його складання. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Козар М.М., скріплено печаткою вказаної контори, та зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 5-198.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 27 січня 2017 року №818/819/16-22 підпис від імені ОСОБА_5 та рукописні записи у заповіті, складеному 29 березня 2006 року, посвідченому нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Козар М.М., зареєстрованому в реєстрі за НОМЕР_2, виконані ОСОБА_5, без застосування способів технічного відтворення підписів та попередньої підготовки до їх виконання.

Зазначений висновок є науково обгрунтованим і жодними доказами у справі не спростовується.

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 не підписувала оспорюваний заповіт, позивач не надав.

Стверджуючи в позовній заяві про те, що ОСОБА_5 не могла скласти заповіт на користь ОСОБА_2 у зв'язку з наявністю між ними неприязних відносин, позивач ніяких доказів на обгрунтування таких обставин суду не надав. У разі наявності складнощів із їх поданням жодних клопотань суду не заявляв. У судове засідання для участі у справі особисто не з'являвся, а його представником після відновлення провадження у справі у зв'язку з проведеною судовою експертизою заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності. При цьому 22 березня 2017 року представник позивача ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується його письмовою заявою, і йому було добре відомо, які докази наявні у справі.

Відтак, судом установлено, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 було вільним і відповідало її волі, що виключає можливість визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

З цих підстав позов ОСОБА_1 в частині визнання оспорюваного заповіту недійсним є безпідставним.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Крім цього, відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Оскільки спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснюється за заповітом, а позивач ОСОБА_1 як рідний брат померлої відповідно до ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги за законом, відтак, згідно зі ст. 1241 ЦК України права на обов'язкову частку в спадщині не має, нотаріусом правомірно роз'яснено представнику позивача про відсутність підстав видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5

Тому, підстав зобов'язувати Першу тернопільську державну нотаріальну контору видавати ОСОБА_1 таке свідоцтво немає.

Відтак, позов ОСОБА_1 в цій частині є безпідставним, і в його задоволенні слід відмовити.

Оскільки в позові позивачу відмовлено повністю, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 1223, 1233, 1235, 1241, 1247, 1248, 1254, 1257, 1262 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, зобов'язання вчинити діївідмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддяН. М. Сташків