АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/879/17 Справа № 207/1346/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Погребняк Т. Ю. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу адміністрації Південного району Кам'янської міської ради

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Служби у справах дітей адміністрації Південного району Дніпродзержинської міської ради, Органу опіки та піклування адміністрації Південного району, третя особа - Комунальний заклад "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради" про скасування усиновлення; та за зустрічним позовом Органу опіки та піклування адміністрації Південного району в особі служби у справах дітей Південного району в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Дніпродзержинська місцева прокуратура, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.09.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано усиновлення громадянами України ОСОБА_2, ОСОБА_3 малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (після усиновлення - ОСОБА_4), здійснене на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.11.2015 року.

Відновлено запис про батьків малолітньої шляхом внесення змін до актового запису № 28 від 18.01.2011 року про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчинений Баглійським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції.

У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом Органу опіки та піклування адміністрації Південного району в особі служби у справах дітей Південного району в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Дніпродзержинська місцева прокуратура, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, стягнення коштів, - відмовлено /а.с.116-121/.

З таким рішенням не погодилась адміністрація Південного району Кам'янської міської ради, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, а у задоволенні позову ОСОБА_3 про скасування усиновлення - відмовити /а.с.147-152/.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.11.2015 року позивачами усиновлено малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та прізвище дитини змінено на «ОСОБА_4» /а.с.14-15/.

Комунальним закладом "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради" 27.11.2015 року було передано дитину у нову сім'ю /а.с.17/.

ОСОБА_3 мешкають у двокімнатній квартирі, 1/3 частина якої належить позивачу ОСОБА_3 /а.с.40/. ОСОБА_3 має дитину від першого шлюбу- сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, який мешкає разом із ними. Після усиновлення ОСОБА_4, у подружжя невдовзі народилась власна дитина.

З 01.12.2015 року по 15.01.2016 року ОСОБА_4 відвідувала КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла -садок) № 20 «Світанок» Дніпродзержинської міської ради, яким була надана психолого-педагогічна характеристика дитини, з якої вбачається, що фізичний розвиток ОСОБА_4, мова, мислення, відповідають віковим вимогам. На заняттях дівчинка не виявляла активності та зацікавленості, але виконувала доручення, потребувала індивідуальної допомоги. У повсякденній діяльності виконувала інструкції вихователя по самообслуговуванню, виконувала елементарні дії і доручення, але стійкі навички із самообслуговування відсутні. Не завжди виконувала прохання педагога, хоча і чітко розуміла зміст вимог. При спілкуванні із дорослими дитина частіше мовчала, спілкувалась неохоче. Похвала чи догана викликали зміни у поведінці дитини, підвищення тону мовлення - страх, а заборона тієї чи іншої дії викликали непокору та впертість. Ознак агресії в поведінці дитини не спостерігалось, але відбувалась неконтрольована зміна настрою.

Згідно звіту про умови проживання та стан здоров'я дитини від 01.02.2016 року, стан здоров'я ОСОБА_4 - задовільний, фізичний та розумовий розвиток відповідає віку, однак родина має проблеми у стосунках з дитиною, немає емоційного контакту, дитина не слухається батьків /а.с.67/.

Звертаючись із позовною заявою про скасування усиновлення, позивачі посилались на те, що вони створили ОСОБА_4 усі належні для повноцінного розвитку умови, однак, не зважаючи на їх намагання створити повноцінну сім'ю з усиновленою дитиною, стосунки між ними не склалися, психологічний контакт не встановлений, внаслідок чого спільне проживання з дитиною виявилось неможливим. Між ними відсутні гармонійні стосунки, позивачі не користуються авторитетом у дитини, ОСОБА_4 не сприймає їх батьками, розповідає у дитячому садку, що її усиновили. Позивачі вказували на неадекватну поведінку дитини, численні конфліти з іншими дітьми подружжя.

У відповідності зі ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п. 13 вказаної Постанови усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків.

Також названа Постанова наголошує, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на його емоційний стан дитини, і т. п.

Згідно з положеннями п.п.1,3 ч.1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними та незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Найоптимальніший варіант є тоді, коли ці відносини збережуться назавжди, адже їх припинення може тяжко травмувати дитину, істотно відобразитися на її інтересах. Для недопущення такого стану законом встановлено жорстка процедура здійснення усиновлення, однак в окремих випадках відносини з усиновлення можуть припинятися, зокрема через його скасування.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення її сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідносин із усиновлення, як винного так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. Виходячи з системного аналізу зазначених приписів законодавства, скасування усиновлення - це припинення відносин, які виникають із факту усиновлення на майбутній час, якщо цього потребують інтереси дитини на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Виходячи з зазначених норм діючого законодавства, скасування усиновлення - це припинення відносин, які виникають із факту усиновлення на майбутній час, якщо цього потребують інтереси дитини на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

На час розгляду справи дитина перебуває у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей у справах дітей Дніпродзержинської міської ради».

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується поясненнями сторін, між усиновлювачами та усиновленою склалися стосунки, які унеможливлюють їх спільне проживання й належне виконання позивачами обов'язків з виховання та організації розвитку дитини. Відносини ОСОБА_4 з ОСОБА_3 на час вирішення спору характеризуються неприязню, недоброзичливістю, відсутністю порозуміння, духовної спільності.

Враховуючи викладене та з огляду на те, що інтереси дитини завжди мають перевагу, колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст.ст. 238-239 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про скасування усиновлення.

Щодо позовних вимог Органу опіки та піклування адміністрації Південного району в особі служби у справах дітей Південного району в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, колегія суддів зауважує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2015 року подружжю було надано позитивний висновок служби у справах дітей виконкому Баглійської районної ради для усиновлення /а.с.60-61/.

Згідно акту обстеження житла від 18.05.2015 року умови проживання визнані задовільними /а.с.62/.

Квартальним комітетом № 9 смт. Карноухівка надана характеристика, з якої вбачається, що ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем проживання /а.с.63/.

Звертаючись із зустрічною позовною заявою, орган опіки та піклування посилався на те, що під час проживання у родині ОСОБА_2 характер дитини негативно змінився, оскільки батьками не було створено належної атмосфери для виховання дитини, звернутись до психолога за консультацією вони відмовляються, а прийнявши рішення про відмову від дитини не змогли пояснити свої мотивів.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Враховуючи усі обстави справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

З матеріалів справи не вбачається і в ході апеляційного розгляду справи не встановлено беззаперечних і достатніх доказів, які б свідчили про умисне і свідоме ухилення позивачів від виконання ним своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, які б призвели до негативного впливу на її розвиток. Між усиновлювачами та дитиною склались інші відносини, які ґрунтуються на відсутності між ними взаєморозуміння, емоційного зв'язку, дитина не сприймає їх батьками, тобто склались такі стосунки, які роблять неможливим виконання позивачами їх батьківських обов'язків.

Отже правові підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, в розумінні з ч.1 ст.164 СК України, відсутні.

Крім того, колегія суддів зауважує, що орган опіки та піклування не дотримався жорстокої процедури усиновлення, передбаченої законом, поставився до цього питання безвідповідально.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_4 спілкувалась з майбутніми батьками лише у межах КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради". Так, 28 травня 2015 року подружжя було поставлено на облік кандидатів на усиновлення, а познайомились вони з ОСОБА_4 23 жовтня 2015 року /а.с.14 зворот/ . Через три дні, 26.10.2015 року, адміністрація КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради» направив начальнику служби у справах дітей згоду на усиновлення малолітньої ОСОБА_4, зазначивши, що між кандидатами в усиновлювачі та дитиною було встановлено контакт, під час спілкування при неодноразовому відвідуванні у дівчинки постійно спостерігались позитивні почуття і гарний настрій /а.с.71/.

У подальшому, у листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про усиновлення, за наслідками якої 16 листопада 2015 року було ухвалено рішення про її задоволення та 27 листопада 2015 року дитину передану у нову сім'ю.

Тобто, з моменту знайомства з дитиною до її усиновлення фактично пройшов місяць. Майбутні батьки не встигли за цей короткий проміжок часу виявити особливості характеру дитини, її психологічні риси, тощо. Колегія суддів вважає, що органами опіки та піклування не було дотримано встановленої законом процедури усиновлення, згода на усиновлення дитини була надана позивачам передчасно. Адміністрацією не були з'ясовані мотиви, з яких подружжя вирішило взяти на виховання дитину, не перевірено чи встановлено контакт між дівчинкою та майбутніми батьками, не враховано, що ОСОБА_4 на день усиновлення була вже майже п'ятирічною дитиною, яка в силу віку здатна розуміти ситуацію, а тому мала бути у психологічному плані підготовлена до усиновлення. Вказані невідповідності порядку усиновлення призвели до порушення гармонійних умов життя дитини та виникнення даного спору.

Отже, колегія суддів вважає, щовирішуючи справу, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Доводи апеляційної скарги фактично відтворюють позовну заяву органу опіки та піклування.

Посилання апелянта на те, що відразу після усиновлення позивачі зняли з рахунку дитини грошові кошти, мотивуючи це придбанням техніки та меблів, хоча при винесенні рішення про усиновлення дитини ними було наголошено, що квартира добре обладнана, наявна сучасна техніка і створені належні умови проживання - не мають правового значення для вирішення даного спору. Зокрема, на час розгляду справи у суді першої інстанції кошти державної допомоги в розмірі 17606,12 грн. повністю повернуті позивачами органу опіки та піклування, у зв'язку з чим представник органу відмовилась від позовних вимог в частині стягнення цих коштів.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а тому залишається в силі. У зв'язку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адміністрації Південного району Кам'янської міської ради- відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р.Куценко