АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6982/16-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/782/К/17 інстанції Ваврушак Н.М
Категорія № 26 (I) Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар - Гладиш К.І.

за участю: представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» - Павлової Наталії Федорівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» (далі - ПрАТ «Євраз Суха Балка») та просив суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, 275600 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він пропрацював у відповідача - шахті ім. Фрунзе ПрАТ «Євраз Суха Балка» з 28.06.1972р. по 23.04.1973р., та з 09.09.1975р. по 31.12.2008р. за посадами: електрослюсар поверхневий 5 розряду, підземний електрослюсар з ремонту обладнання 3 - 5 розрядів, підсобний робітник 1 розряду, машиніст підйому.

31.12.2008 року був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України.

Висновком МСЕК йому первинно 15.06.1994 р. було встановлено 35% втрати професійної працездатності - по радикулопатії. Наступним переоглядом 25.05.1995р. позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності при наступних переоглядах відсоток втрати працездатності не змінювався, а 10.07.2003р. при черговому переогляді надано 40% втрати професійної працездатності та встановлено 3 групу інвалідності на безстроковий термін.

Зазначив, що встановлення йому втрати працездатності на безстроковий термін, свідчить лише про те, що стан його здоров`я вже ніколи не покращиться, а може лише погіршитися. Згідно висновків лікарів йому протипоказано: важка фізична праця, переохолодження, запиленість на робочому місці, часті нахили, довге перебування в вимушеній позі тіла, підняття важких предметів, аерозоль в повітрі. Лікарями позивачу рекомендовано: спостереження у лікарів за місцем проживання, постійний прийом лікарських засобів, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторно - курортне лікування в теплий період року, щорічні курси реабілітації.

Окрім моральних страждань та переживань, він постійно переносить і фізичні страждання, а саме: постійний ниючий біль в відділі хребта з іррадіацією в ноги; періодично сильний біль в попереково - крижовому відділі хребта; утруднена хода; оніміння в ногах; біль та обмеження об`єму рухів в колінних суглобах, тазостегнових; біль між лопатками; судоми в м`язах.

В зв'язку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 25000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Євраз Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Євраз Суха Балка», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач є винним у втраті позивачем працездатності та причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПрАТ «Євраз Суха Балка» з фактом втрати працездатності позивача, авідтак не доведений і обов'язок останнього у відшкодуванні позивачу моральної шкоди.

На думку апелянта, при визначенні розміру моральної шкоди, суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Також при ухваленні рішення судом не враховано положення Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, завданої працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Також судом не враховано, що позивачем пропущено строк для звернення з даним позовом до суду.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 пропрацював на підприємстві відповідача в період з 28.06.1972р. по 23.04.1973р., та з 09.09.1975р. по 31.12.2008р. за посадами: електрослюсар поверхневий 5 розряду, підземний електрослюсар з ремонту обладнання 3 - 5 розрядів, підсобний робітник 1 розряду, машиніст підйому. 31.12.2008 року був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.5-6).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.06.1994р., комісією в складі представників керівництва ПрАТ «Євраз Суха Балка», вказано обставини, при яких ОСОБА_5 отримав професійне захворювання, а саме: ремонти і ревізія гірничого обладнання пов'язана з підвищеним фізичним навантаженням.

Винною особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці, встановлено начальника шахти «ім. Фрунзе» ОСОБА_6 (а.с.7-8).

Відповідно до висновку МСЕК йому первинно 15.06.1994р. було встановлено 35% втрати професійної працездатності - по радикулопатії. Наступним переоглядом 25.05.1995р. позивачу визначено 40% втрати професійної працездатності, при наступних переоглядах відсоток втрати працездатності не змінювався, а 10.07.2003р. встановлена інвалідність 3 групи (а.с.9 - 11).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи на його користь з відповідача моральну шкоду, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 153, 273-1 КЗпП України, Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, й виходив з обов'язку відповідача її відшкодувати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливі умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 (далі - Правила).

Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на час первинного огляду позивача - 15 червня 1994 року щодо втрати ним професійної працездатності, можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалися п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), в розмірі, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач є винним у втраті позивачем працездатності та причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПрАТ «Євраз Суха Балка» з фактом втрати працездатності позивача, авідтак не доведений і обов'язок останнього у відшкодуванні позивачу моральної шкоди не можуть бути підставою для скасування рішення суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 пропрацював на підприємстві відповідача в період з 28.06.1972р. по 23.04.1973р., та з 09.09.1975р. по 31.12.2008р. за посадами: електрослюсар поверхневий 5 розряду, підземний електрослюсар з ремонту обладнання 3 - 5 розрядів, підсобний робітник 1 розряду, машиніст підйому. 31.12.2008 року був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.5-6).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.06.1994р., комісією в складі представників керівництва ПрАТ «Євраз Суха Балка», в Акті вказано обставини, при яких ОСОБА_5 отримав професійне захворювання, а саме: ремонти і ревізія гірничого обладнання пов'язана з підвищеним фізичним навантаженням.

Відповідно до висновку МСЕК йому первинно 15.06.1994р. було встановлено 35% втрати професійної працездатності - по радикулопатії. Наступним переоглядом 25.05.1995р. позивачу визначено 40% втрати професійної працездатності, при наступних переоглядах відсоток втрати працездатності не змінювався, а 10.07.2003р. встановлена інвалідність 3 групи (а.с.9 - 11).

Винною особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці, встановлено начальника шахти «ім. Фрунзе» ОСОБА_6 (а.с.7-8).

Отже, в даному випадку відповідач - ПрАТ «Євраз Суха Балка» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не враховано положення Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, завданої працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин є безпідставними.

Так, згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 в редакції, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді

одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі,

розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах, рішення суду.

Розмір відшкодування моральної шкоди, на момент виникнення спірних правовідосин, не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат, таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом першої інстанції не перевищує розмір такого відшкодування, визначений Правилами.

Крім того, рішення суду першої інстанції містить посилання на Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків та його приписи враховані судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка стягнута на користь позивача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк для звернення з даним позовом до суду з огляду на наступне.

На правовідносини, які виникли між сторонами 15.06.1994 року, поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року, відповідно до ст.83 якої позовна давність не застосовується щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки вони випливають з порушення особистих немайнових прав(п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

З набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю(п.3 ч.1 ст.268 ЦК України).

За таких обставин позивач не пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав щодо відшкодування моральної шкоди, яку відшкодовувати зобов'язаний саме відповідач, оскільки не створив працівнику безпечні та нешкідливі умови праці, в той час як відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України "Про охорону праці" обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця, а тому доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та що підприємство не повинно відшкодовувати моральну шкоду не відповідають діючому законодавству.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано стаж роботи позивача у шкідливих умовах, характер отриманого професійного захворювання та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, колегія суддів не бере до уваги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» відхилити.

Рішення Жовтневого районного м. Кривого Рогу від 24 січня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: