Справа № 487/2564/16-ц
Провадження № 2/487/117/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді - Андрощука В.В., при секретарі - Плетенчук О.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської Ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської Ради, яким просив встановити факт його проживання з ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 1990 року по день її смерті. Визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

В заяві ОСОБА_1 зазначив, що з 1990 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, спочатку винаймаючи житло, а з 1992 року у квартирі АДРЕСА_1, яка належала на праві власності батьку ОСОБА_3, ОСОБА_4 З померлою вони вели спільне господарство та бюджет, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки подружжя.

Шлюб не зареєстрували, оскільки, були уже у зрілому віці, та не вбачали в цьому потреби.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яку ОСОБА_3 прийняла, оскільки фактично вступила в володіння майном, так як на момент смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з ним за адресою спадкового майна, та звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, при цьому правовстановлюючі документи на спірну квартиру, у встановленому законом порядку не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 та грошових вкладів.

У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак Постановою нотаріуса від 06.05.2016 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено по причині відсутності документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем та оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили про їх задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, та у їх задоволені просив відмовити за необґрунтованістю, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту його проживання з померлою ОСОБА_3 однією сім'єю, а як наслідок виникнення його права як спадкоємця.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 дослідивши письмові матеріали справи, копію спадкової справи №07/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3 та спадкової справи №675/96 заведеної після смерті ОСОБА_4, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 на праві власності, на підставі Договору купівлі-продажу №3-3461 від 17.06.1992 року належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер (свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 12.11.1996 року).

ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_4, (Свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 23.06.1953 року).

На момент смерті батька ОСОБА_3 була зареєстрована та фактично проживала з ним у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою Ф-3 №1079 від 03.04.2016 року.

24.12.1996 року ОСОБА_3 звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, про що було заведено спадкову справу №675/96. Однак свідоцтво про право власності на спадщину не отримала.

З урахуванням встановлених фактичних обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3, з урахуванням положень ст..549 ЦК УССР фактично прийняла спадщину, після смерті батька, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована з ним, а в подальшому володіла та користувалася спірною квартирою.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 став проживати з 1990 року однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство, спочатку винаймаючи житло, а з 1996 року у квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла (свідоцтво про смерть НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3.

Факт спільного проживання позивача з ОСОБА_3 та ведення спільного господарства знайшов своє підтвердження, як показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 так і письмовими доказами - актами про проживання від 02.12.2015 року.

Суд, згідно положень ст..256 ЦПК України розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з положеннями ст.3 ч.2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до п.6 Прикінцевих положень СК України цей кодекс регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, тоб-то відносини, які виникли з 01 січня 2004 року. Сімейний кодекс України не має зворотної сили, тобто він не може поширюватись на відносини, які виникли до цього моменту.

Приймаючи до уваги вищевикладене, надані ОСОБА_1 докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання позивача однією сім'єю з ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак лише в частині визнання періоду проживання однією сім'єю з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки за діючим законодавством України до 01.01.2004 року встановлення факту проживання однією сім'єю осіб без реєстрації шлюбу не передбачалось.

Вирішуючи вимоги, щодо визнання права власності на спірну квартиру, суд виходить з наступного.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка фактично належала їй після смерті батька ОСОБА_4.

Положеннями ст..1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно п.21 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Таким чином, позивач набув право спадкування після смерті ОСОБА_3, як спадкоємець за законом четвертої черги

Відповідно до ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено судом, у строк, передбачений ст..1270 ч.1 ЦК України ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно йому було відмовлено, зокрема і по причині ненадання оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Відповідно до положень ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Інші спадкоємці, після смерті ОСОБА_3 відсутні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спадкові права позивача порушені та підлягають поновленню, шляхом визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст.. ст.. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

В частині вимог ОСОБА_1, щодо встановлення факту проживання однією без реєстрації шлюбу з 1990 року по 31.12.2003 року - відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10 днів з моменту винесення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва у порядку передбаченому ст. 294, 296 ЦПК України

Головуючий

суддя: В.В.Андрощук