АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/676/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Пироженко (С.А.) С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні працівника,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Філії ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні працівника, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 вересня 2010 року він був прийнятий на посаду першого заступника директора Філії ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» «Черкаського автомобільного ремонтного заводу».

01 лютого 2013 року відповідно до наказу № 9к позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів про працю України.

При прийомі на роботу позивачу оголошено оклад 5000 гривень на місяць, проте за весь період трудової діяльності йому жодного разу не виплачено заробітну плату.

В день звільнення позивача з посади всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України йому не виплатили заробітну плату в сумі 143952 гривень.

На підставі викладеного ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість по заробітній платі.

06 жовтня 2015 року позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог в якій він вказував, що оскільки заробітна плата йому не виплачувалась, зі штатним розписом він ознайомлений не був, відповідно ним було невірно зазначено суму боргу, а тому просив стягнути з відповідача 93250.90 гривень.

Ухвалою суду від 08 листопада 2016 року замінено первісного відповідача на належного відповідача ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» на користь ОСОБА_6 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 93250.90 гривень.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що представник відповідача не надав належних доказів того, що у ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» відсутня заборгованість перед позивачем по заробітній платі, а тому позов підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 06 вересня 2010 року ОСОБА_6 прийнято на посаду першого заступника директора з окладом згідно штатного розпису, що підтверджується витягом з наказу директора філії ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» № 118-к від 06 вересня 2010 року (а.с. 50).

Відповідно до наказу директора філії ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс «Черкаський автомобільний ремонтний завод» № 125 від 10 вересня 2010 року введено з 01 вересня 2010 року в штатний розпис керівництва ФКТ «ЧАРЗ» посаду першого заступника директора з посадовим окладом 3000 гривень.(а.с.39)

З довідки Філії ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» Вих..№ 101 від 10 липня 2015 року вбачається, що для штатної посади першого заступника директора тарифний оклад становив з 01 грудня 2011 року 3180 гривень, 01 січня 2012 року 3625 гривень (а.с. 51).

Наказом директора філії ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» №128-к від 7 вересня 2012 року ОСОБА_6 переведений з 6 вересня 2012 року заступником директора з основного виду діяльності з оплатою праці згідно штатного розпису.(а.с.49)

Відповідно до наказу від 01 лютого 2013 року № 9-к ОСОБА_6 було звільнено з посади заступника директора з основного виду діяльності за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України з 01 лютого 2013 року. (а.с.48)

Позивач зазначає, що заробітна плата йому жодного разу не виплачувалась, а тому ним надано до суду розрахунок заборгованості, яка виникла з вини відповідача.

Так, з 06 вересня 2010 року по 31 грудня 2010 року посадовий оклад становив 3000 гривень, а тому заборгованість за даний період становить 11590.90 гривень. З 01 січня 2011 року по 01 грудня 2011 року розмір посадового окладу становив 3180 гривень, а тому заборгованість за даний період складає 38160 гривень. З 01 січня 2012 року по 01 лютого 2013 року розмір посадового окладу становив 3625 гривень на місяць, а тому заборгованість становить 43500 гривень.

Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед ОСОБА_6 по заробітній платі складає 93250.90 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено порядок та умови виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Однак відповідач в день звільнення розрахунок з позивачем не провів.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що розрахунки позивача не відповідають обставинам справи, оскільки згідно з наказом директора Філії ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» № 44 від 16 березня 2009 року, на підприємстві з 16 березня 2009 року було встановлено скорочений (1-денний) робочий тиждень, про який позивач був повідомлений при прийнятті на посаду першого заступника директора підприємства.

Статтею 29 КЗпП України встановлений обовязок власника або уповноваженого органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце, в тому числі проінформувати працівника під розписку про умови праці та ознайомити з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази на виконання вказаного зобовязання відповідачем, а тому в позивача були відсутні підстави вважати, що його прийнято на одноденний робочий тиждень.

Крім того, посилання відповідача на табеля обліку використаного робочого часу за період з квітня 2012 року по січень 2013 року, особові рахунки за 2010-2013 роки не є належними доказами про прийняття на роботу позивача на скорочений робочий тиждень.

Окрім цього текст наказу №44 від 16 березня 2009 року де зазначено, що з 16 березня 2009 року встановлено скорочений (1-денний) робочий тиждень з додатковими неробочими днями: (вівторок, середа, четвер, пятниця щотижня), окрім директора, головного бухгалтера, працівників служби охорони та служби енергозбереження суперечить обставинам які зазначені в табелях обліку використання робочого часу, оскільки з табелів видно, що більше ніж 1 день на тиждень виходили на роботу працівники які не займали посади директора, головного бухгалтера, працівників служби охорони та служби енергозбереження.

Вказані обставини підтвердила в судовому засіданні і представник відповідача.

Також, відповідач вказує, що позивач досить часто не приходив на роботу взагалі, проте доказів того, що у останнього відбирали пояснення чи вирішували питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності сторони не надали.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що в 2010 році заробітна плата позивачу виплачувалась по відомості, в 2012 році перераховувалась на картрахунок, а в 2013 році не виплачувалоась в звязку з відсутністю позивача на роботі.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відомість про виплату грошей є первинним документом бухгалтерського обліку( ст..9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність). Бланк такої відомості розміщений в додатку №1 Постанови правління НБУ від 15.12.2004 N 637 Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Тому належним доказом про виплату позивачу заробітної плати є відомість, а не особовий рахунок чи довідка складена самим відповідачем і на які останній посилається як на доказ відсутності заборгованості.

Але відповідачем зазначеного доказу надано не було, не надано також доказу перерахування заробітної плати позивачу на картрахунок, а тому не доведено виплату позивачу заробітної плати.

Окрім цього статтею 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що

за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

В судовому засіданні як представник відповідача так і представник позивача підтвердили, що позивач такої згоди не писав, а представник позивача заперечив і факт перерахування заробітної плати на картрахунок.

Статтею 23 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов'язань і розписок або у будь-якій іншій формі забороняється. Заробітна плата може виплачуватися банківськими чеками у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України. Колективним договором, як виняток, може бути передбачено часткову виплату заробітної плати натурою (за цінами не вище собівартості) у розмірі, що не перевищує 30 відсотків нарахованої за місяць, у тих галузях або за тими професіями, де така виплата, еквівалентна за вартістю оплаті праці у грошовому виразі, є звичайною або бажаною для працівників, крім товарів, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як пояснила представник відповідача на підприємстві існує колективний договір. Судом, на виконання вимог ст..10 ЦПК України, було запропоновано відповідачу надати вказаний документ, однак він так і не був наданий.

Таким чином посилання апелянта на те, що позивачу була виплачена заробітна плата натурою є необґрунтованою, крім того з видаткової накладної від 7 червня 2012 року не вбачається, що це є оплатою праці.

З системного аналізу ст..ст.2,4 Закону України «Про відпустки» можна зробити висновок, що при щорічній відпустці за працівником зберігається заробітна плата, а відтак така відпустка не є підставою не виплачувати заробітну плату.

Щодо відпусток без збереження заробітної плати то позивач заперечив як перебування в таких відпустках так і написання ним заяв.

Для встановлення (спростування) підписів позивача на вказаних заявах, суд першої інстанції призначав судову почеркознавчу експертизу, однак внаслідок того, що відповідачем не були надані оригінали документів, така експертиза не була проведена.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків зроблених судом першої інстанції, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303,307,308, 313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 «Техвоєнсервіс» відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :