Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8731/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 48 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 03 січня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом.Після уточнення позовних вимог просила відступити від принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні та визнати за нею право на 2/3, а за відповідачем на 1/3 частини спільного майна; поділити спірне майно шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості 2/3 частин у праві спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ (ОСОБА_5),2008 року випуску, кузов №ХТА 1610, гараж №399 в громадському обєднанні власників гаражів «Світлофор» по вул.Корольова, 3-а у м.Житомирі, припинивши її право власності вказаному майні, та стягнути на її користь 2/3 частини банківського вкладу в розмірі 6666 грн., відкритого ОСОБА_3 в ПАТ «КБ Приватбанк».

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 03 січня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки ВАЗ (ОСОБА_5), 2008 року випуску, № кузова ХТА 1610 у сумі 55847 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 частину банківського вкладу, відкритого ОСОБА_3 в ПАТ «КБ Приватбанк» 19.01.2011 р. в розмірі 5000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 900 грн. витрат на проведення автотоварознавчої експертизи. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 668 грн. 47 коп. сплаченого судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати зазначене рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошової компенсації за автомобіль в сумі 55847 грн. і 900 грн. витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивачки грошову компенсацію у розмірі 22534 грн. відповідно до Звіту 0207 про оцінку транспортного засобу від 09.06.15 року. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що ним надано належні докази середньоринкової вартості спірного автомобіля, а експертиза проведена з порушенням вимог закону.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про поділ гаража №399 в громадському обєднанні власників гаражів «Світлофор» по вул.Корольова 3-а у м.Житомирі та ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення позову, визначивши за нею право на 2/3 частини гаража і припинити таке її право в порядку поділу майна в натурі шляхом стягнення на її користь грошової компенсації в сумі 28333 грн. 32 коп., а також суму усіх судових витрат в розмірі 3 923 грн. Вважає, що суд не дав оцінки тій обставині, що спірне майно придбано за час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Будівництво гаража закінчено і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини ОСОБА_3 Вона позбавлена можливості вчинити ці дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу нерухомого майна.

Рішення суду в частині поділу депозитного вкладу не оскаржується. Тому його законність апеляційним судом не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що під час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки ВАЗ (ОСОБА_5), 2008 року випуску, кузов №ХТА 1610 (а.с.80-83).

19.01.2011 року ОСОБА_3 відкрито депозит в ПАТ «КБ «Приватбанк» на суму 10000 грн., який станом на 18.03.2016 року було розірвано, що підтверджується довідкою «КБ «Приватбанк» від 18.03.2016 року (а.с.152).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу.

При цьому судом враховано, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Відповідно до роз»ясень, що викладені в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(надалі Постанови) вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 09.06.2015 року під час перебування у шлюбі без згоди дружини здійснив відчуження спільного автомобіля ОСОБА_7 (а.с.63,66).

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30 Постанови).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи за №4098 від 29.03.2016 року середньоринкова вартість спірного автомобіля марки ВАЗ (ОСОБА_5), 2008 року випуску складає 111694 грн. (а.с.155-156).

Проводячи поділ спірного автомобіля, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із його вартості, визначеної саме експертизою, оскільки вона являє собою кваліфікований висновок особи, що володіє спеціальними знаннями. Експертиза проведена саме в ході розгляду справи та її висновком визначено вартість спірного майна на час розгляду справи, як того вимагає закон. Крім того, в порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК відповідач не спростував зазначений доказ, хоча йому було роз»яснено такий обов»язок та наслідки невчинення цієї процесуальної дії.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування в даному випадку вартості автомобіля, визначеної за звітом ТОВ «ОСОБА_7 ОСОБА_8» №0207 від 09.06.2015 року, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Матеріали справи свідчать про те, що зазначена оцінка проводилася не з метою поділу спільного майна, а під час відчуження спірного транспортного засобу на користь третьої особи (а.с.141).

Правильними, на думку апеляційного суду, є також і висновки суду першої інстанції про відмову в поділі гаража.

При цьому судом враховано, що згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Спірний гараж є нерухомим майном.

Матеріали справи свідчать про те, що гараж начебто придбано на підставі договору від 18.04.2011 року. Разом з тим самого договору жодною із сторін не надано. Довідки громадського обєднання власників гаражів «Світлофор» від 20.09.2016 за №15, в якій зазначається про придбання ОСОБА_3 гаража (а.с.194), не відносяться до правовстановлюючих документів і не можуть бути допустимими доказами в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України.

Доводи апелянта про незастосування судом правових позицій Верховного Суду України, висловлених у справах №№6-2710цс15 та 6-47цс16 не заслуговують на увагу, оскільки зазначені правові висновки стосуються інших правовідносин, ніж ті, які є предметом розгляду в даній справі.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Характер спірних правовідносин судом визначений правильно. Зібраним у справі доказам дана належна і об»єктивна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Суд вважає за можливе оголосити в даному судовому засіданні вступну та резолютивну частини ухвали, відклавши складання повного судового рішення на п»ять днів.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 03 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: