Номер провадження: 22-ц/785/2046/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 7 липня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором» та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 «Про визнання припиненим зобовязання поруки за договором поруки, закриття провадження в частині позовних вимог за первісним позовом та застосування строків позовної давності до іншої частини позовних вимог за первісним позовом», -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року представник публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № OD03АЕ00000028 в розмірі 124038,11 доларів США, а також про стягнення судових витрат.

Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що 28.11.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № OD03АЕ00000028, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 23628,00 доларів США на строк до 28.11.2011 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленого кредитним договором. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит в розмірі 23628,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за договором № OD03АЕ00000028 від 28.11.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 0028/Р від 28.11.2006 року. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_3 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості в порядку та строки зазначені в договорі. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором № OD03АЕ00000028 від 28.11.2006 року ОСОБА_3 станом на 05.03.2015 року має заборгованість в розмірі 124038,11 доларів США, що за курсом, відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.03.2015 року складає 2864039,96 гривень, яка складається з наступного:

- 20256,02 доларів США заборгованість за кредитом;

- 25774,85 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1010,24 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 76997,00 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

01.02.2016 року від відповідача ОСОБА_2 до канцелярії Кілійського районного суду Одеської області надійшли заперечення на первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому заявник вказує, що 01.04.2013 року Кілійським районним судом Одеської області було винесено рішення у справі №2-64/11 за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вказаного рішення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № ОО03АЕ00000028 від 28.11.2006 року в розмірі 415976 гривень 58 копійок, яка складається з:

- заборгованості за кредитом - 20256,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 161495,17 гривень;

- заборгованості за відсотками - 16261,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 129648,38 гривень;

-заборгованості за комісією - 665,28 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 5304,08 гривень;

- заборгованості по пені - 14992,28 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає119528,95 гривень;

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 червня 2013 року вказане вище рішення залишено без змін. На підставі вищезазначеного, відповідач ОСОБА_2 просить закрити провадження у справі, в частині вимог позивача до відповідачів про солідарне стягнення із них на його користь заборгованості, що виникла станом на 03.10.2011 року та складає 124038,11 доларів США, що складається з: 20256,02 доларів США - суми основного боргу; 16261,54 долара США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 665,28 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 14992,28 долара США - пені, оскільки в цій частині право позивача захищено раніше рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року, у зв'язку із чим повторному захисту таке право не підлягає.

До решти вимог про солідарне стягнення із відповідачів на користь позивача, які заявляються у даній справі, а також які не заявлялися до стягнення раніше, а саме: 9 513,31 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 344,96 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 62004,72 долари США пені, відповідач ОСОБА_2 просить застосувати позовну давність.

Крім того, до розгляду справи по суті, а саме 04.04.2016 року ОСОБА_4, представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, подала до канцелярії Кілійського районного суду Одеської області зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просить визнати припиненим зобов'язання поруки ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки № 0028/Р від 28.11.06, закрити провадження в частині вимог за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 20 256, 02 доларів США - суми основного боргу; 16 261,54 долара США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 665,28 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 14992,28 долари США пені, до решти вимог за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 9 513, 31 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 344,96 долари США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 62004,72 долари США пені, застосувати строки позовної давності.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_3, про визнання припиненим зобовязання поруки за договором поруки, закриття провадження в частині позовних вимог за первісним позовом та застосування строків позовної давності до іншої частини позовних вимог за первісним позовом задоволено частково.Зобовязання поруки ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за договором поруки № 0028/Р від 28.11.2006 року - визнано припиненим.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з 275,6 гривень судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, представник ПАТ КБ „ПриватБанк ОСОБА_5 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Кілійського районного суду Одеської області від 7 липня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної заяви ПАТ КБ „ПриватБанк в стягненні заборгованості в розмірі 71 852,99 доларів США та в частині задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку у розмірі 71 852,99 доларів США, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді Одеської області, про що до суду повернулося повідомлення про вручення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 Одеська область, м. Кілія, вул. Бєлінського 47. Проте відповідач ОСОБА_3до апеляційного суду не з`явився, про причини не явки не повідомив, заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

При таких обставинах немає підстав для відкладення апеляційного розгляду.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 28.11.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № OD03АЕ00000028;

- в забезпечення виконання зобовязань за договором № OD03АЕ00000028 від 28.11.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0028/Р від 28.11.2006 року, відповідно до п. 2 якого поручитель відповідає перед кредитором за умовами кредитного договору в тому ж обсязі,що і боржник;

- у звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_3 своїх зобовязань у відповідності до умов кредитного договору, виникла заборгованість за кредитним договором,яка згідно з представленим позивачем розрахунком заборгованості станом на 05.03.2015 року становить 124038,11 доларів США, що за курсом, відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.03.2015 року складає 2864039,96 гривень і складається з наступного:

- 20256,02 доларів США заборгованість за кредитом;

- 25774,85 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1010,24 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 76997,00 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

- відповідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриваБанк», на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року, у звязку зі зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк». ПАТ КБ «ПривтБанк» 21.07.2009 року внесено до державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується відповідною довідкою АА № 241170 та його реєстрацію проведено відповідно до вимог діючого законодавства. 05.10.2011 року Національним Банком України Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» видано банківську ліцензію № 22 на право надання банківських послуг визначених частиною 3 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

- рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.06.2013 року, вбачається, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № ОО03АЕ00000028 від 28.11.2006 року в розмірі 415976 гривень 58 копійок;

- з мотивувальної та резолютивної частини зазначеного рішення від 01.04.2013 року вбачається, що право ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині вже було захищено, та стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № ОО03АЕ00000028 від 28.11.2006 року в розмірі 415976 гривень 58 копійок, яка складається з:

- заборгованості за кредитом - 20256,02 доларів США:

- заборгованості за відсотками - 16261,54 доларів США;

- заборгованості за комісією - 665,28 доларів США;

- заборгованості по пені - 14992,28 доларів США.

Щодо іншої частини позовних вимог, заявлених в цій справі позивачем за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», які не заявлялися до стягнення раніше, то вона складається з наступного:

- різниці між заявленою заборгованістю по процентах за користування кредитом в розмірі 25774,85 доларів США й вже стягнутої за рішенням суду від 01.04.2013 року в розмірі 16261,54 доларів США, що дорівнює 9513,31 доларів США;

- різниці між заявленою заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1010,24 долари США й вже стягнутої за рішенням суду від 01.04.2013 року в розмірі 665,28 доларів США, що дорівнює 344,96 долари США;

- різниці між заявленою заборгованістю по пені в розмірі 76997,00 доларів США й вже стягнутої за рішенням суду від 01.04.2013 року в розмірі 14992,28 доларів США, що дорівнює 62004,72 доларів США.

Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № OD03АЕ00000028 від 28.11.2006 року вбачається, що відбулася зміна обсягу зобовязання боржника перед кредитором, а саме процентна ставка поточна з 29.10.2008 року була збільшена з 10,08% до 12,12 %, а процентна ставка прострочена з 29.10.2008 року була збільшена з 25,66 % до 29,77%, тобто відбулося збільшення обсягу зобовязання за вказаним кредитним договором і зокрема збільшення обсягу зобовязання поручителя ОСОБА_2 щодо виплати процентної ставки щомісячно на поточну заборгованість на 0,17%, а щодо виплати процентної ставки щомісячно на прострочену заборгованість на 4,08%.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що:

- ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.06.2008 року вже звертався до Кілійського районного суду Одеської області з позовом, предметом якого була частина вимоги за кредитним договором № OD03АЕ00000028 від 28.11.2006 року;

- рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року було задоволено заявлені вимоги ПАТ КБ «ПриватБнак» та стягнута в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_2, ОСОБА_3 за тілом кредиту 20256,02 доларів США, за відсотками 16261,54 доларів США; за комісією 665,28 доларів США; за пенею 14992,28 доларів США, внаслідок чого повторному захисту право позивача в цій частині не підлягає;

- перебіг позовної давності щодо стягнення частини позовних, заявлених в даній справі й не стягнутих раніше рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року, окрім вимог про стягнення пені, а саме щодо стягнення: 9 513,31 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 344,96 долари США - заборгованості по комісії за користування кредитом розпочався заново 20.06.2008 року, що є датою подання позову, а 20.06.2011 року - останній день строку, в межах якого позивач міг звернутися до суду із позовом про захист порушеного права, окрім вимог про стягнення пені;

- з урахуванням того, що позов у даній справі надійшов 22.04.2015 року за вх. №2828/15, позивач пропустив строк позовної давності для звернення із вимогами, окрім вимог про стягнення пені;

- що стосується пені,то в даному випадку, цей строк охоплює період часу з 22.04.2014 року (останні 12 місяців, що передують даті пред'явлення позову) по 22.04.2015 рік (дата пред'явлення позову). Проте строк позовної давності до основної вимоги закінчився ще 20.06.2011 року, а, отже, стягнення пені, яка за своєю правовою природою є видом неустойки, поза межами такого строку неприпустимо;

- представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила про застосування позовної давності щодо вимог заявлених ПАТ КБ «Приватбанк».

Частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2, визнаючи поруку припиненою, відмовляючи у решті вимог зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що без згоди поручителя ОСОБА_2 Банком з 29.10.2008 року були збільшені процентні ставки за кредитним договором, що призвело до збільшення обсягу зобовязання поручителя ОСОБА_2 щодо щомісячної виплати поточної процентних ставок на поточну і прострочену заборгованість за платежами за кредитним договором. Частина вимог щодо закриття провадження в частині позовних вимог за первісним позовом не будучи позовними вимогами, по суті відносяться до заперечень.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками районного суду не можна.

Як правильно встановлено судом вимоги ПАТ «Приватбанк» до відповідачів становлять загальну суму заборгованості, до якої увійшла заборгованість в загальному розмірі 124038,11 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 20256,02 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 25774,85 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 1010,24 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 76997,00 доларів США.

При цьому до вказаної загальної суми заборгованості та до її складових увійшла заборгованість, яка вже стягнута рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року, а саме заборгованість за кредитом - 20256,02 доларів США; заборгованість за відсотками - 16261,54 доларів США; заборгованість за комісією - 665,28 доларів США; заборгованість по пені - 14992,28 доларів США, що не заперечується і ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішення суду від 01.04.2013 року у повному обсязі не виконано. Тобто позичальник продовжує користуватися кредитними кошти, які не повернуті кредитору у повному обсязі.

Дані обставини стали причиною нарахування процентів та пені.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Уразі, якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15.

Суд першої інстанції застосував позовну давність та з цих підстав відмовив у стягненні на користь ПАТ КБ»ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у вигляді різниці між заявленою заборгованістю за процентами за користування кредитом, комісією, пенею та заборгованістю, яка вже була стягнута рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року.

Позовна давність є самостійною підставою для відмови у заявлених вимогах і може бути застосована лише до обгрунтованих вимог. У разі необґрунтованості вимог, слід відмовляти у позові за їх безпідставністю по суті.

Проте безпідставність заявлених вимог в частині різниці між заявленою заборгованістю за процентами за користування кредитом, комісією, пенею та заборгованістю, яка вже була стягнута рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року, відповідачами по суті не заперечувалася.

Подані ОСОБА_2 заперечення стосувалися пропуску позивачем позовної давності щодо частини заявлених вимог та закриття провадження у справі в решті вимог про стягнення кредитної заборгованості, зокрема яка вже стягнута рішенням суду 01.04.2013 року.

Позовна давність може бути застосована за заявою сторони, яка здійснена до ухвалення судом рішення.

Судом першої інстанції при відкритті провадження у справі витребувані відомості про зареєстроване місце проживання відповідачів.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції приймав участь ОСОБА_2 через свого представника, яка подала в інтересах ОСОБА_2 зустрічний позов про визнання поруки припиненою та зробила заяву про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», які не розглядалися судом і стосовно яких не ухвалювалося рішення 01.04.2013 року, яке набрало чинності.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте за повідомленням пошти, ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає і тому в розумінні ст. ст. 74-76 ЦПК України вважається належним чином повідомленим, що не перешкоджає розгляду справи.

Будь-яких документів на представництво своїх інтересів в суді першої інстанції ОСОБА_3 нікого не уповноважував.

Таким чином заява про застосування позовної давності до заявлених Банком вимог заявлена в суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_3 або належним представником в його інтересах такої заяви до ухвалення районним судом рішення, не подавалося.

Судова колегія звертає увагу на таке.

Загальний строк позовної давності встановлений у три роки і не залежить від суб'єктивного складу відносин (ст. 257 ЦК України).

Спеціальні строки позовної давності встановлені для окремих вимог, визначених законом, і ці строки, порівняно із загальними, можуть бути або скороченими, або продовженими.

Для окремих видів вимог встановлюється скорочений строк позовної давності або більший строк. Зокрема, як зазначено в п.1 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється строк в один рік.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 24 червня 2015 року № 6-738цс15.

Позовна давність згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 5 цієї ж статті якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оцінюючи вказані норми в сукупності, судова колегія вважає, що:

- застосуванню судом першої інстанції позовної давності повинна обов`язково передувати заява сторони у спорі, зроблена до винесення судом рішення;

- форма заяви про застосування позовної давності законом не регламентується, а відтак ця заява може бути складена в будь-якій формі (у вигляді окремого документа; у тексті відзиву на позовну заяву; усно, якщо це відображено в протоколі судового засідання);

- заява про застосування позовної давності, подана одним із співвідповідачів, не поширюється на інших співвідповідачів, у тому числі при солідарному зобов'язанні.

За таких обставин районний суд безпідставно вважав, що для застосування позовної давності та її поширення на інших відповідачів достатньо заяви лише одного з співвідповідачів, оскільки такий висновок суду не заснований на ч.3 ст. 267 ЦК України.

Водночас законом не заборонено, якщо:

- письмова заява про застосування позовної давності підписана спільно всіма відповідачами, але подається в судовому засіданні одним з них, та підтримується іншими, що підписали таку спільну заяву і присутні в суді при її вирішенні;

- подана у встановленому порядку письмова заява підписана всіма відповідачами, посвідчена нотаріально, і в заяві зазначено, що відповідачі просять її розглянути за їх відсутності і зазначено про їх обізнаність з правовими наслідками подання та наслідками розгляду такої заяви;

- заява про застосування позовної давності подається представником відповідача (відповідачів).

Подача позовної заяви може здійснюватися безпосередньо стороною (представником) або направленням до суду поштою.

Сама по собі заява не є безумовною підставою для застосування позовної давності. Така заява лише робить можливим саме застосування позовної давності. Однак суд при цьому має перевірити сам сплив строку позовної давності та за наявності відповідного клопотання позивача у разі поважності причин пропуску строку позовної давності захистити порушене право.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 або належним представником в його інтересах заява про застосування позовної давності не подавалася.

Тому рішення суду про відмову у стягненні заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 у зв`язку з спливом позовної давності не засновано на законодавстві.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 листопада 2014 року № 6-160цс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

В липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_3 з позовом про звернення стягнення на заставне майно.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Звернуто стягнення на автомобіль BMW, модель: 520I, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: WBADM11090GP19715, реєстраційний номер: ВН 1141 ВА, що належить на праві власності ОСОБА_3 (68300, Одеська обл., м. Кілія, вул. Белінського,47 ІПН НОМЕР_1) для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № OD03AE00000028 від 28.11.2006 року - в розмірі 495 779,07 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом останній платіж за кредитним договором Банком врахований 26.11.2014 року в сумі 3360,78 грн. з коштів в сумі 87760 грн.95 коп., які надійшли з продажу автомобілю ОСОБА_3, що перебував у заставі на підставі відповідного договору з Банком укладеного на забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором (т. 1 а. с. 110-114).

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений не з`явився ані до районного суду ані до суду апеляційної інстанції. Жодного заперечення ані проти заявлених Банком вимог ані щодо розміру заявлених вимог, який заснований на розрахунку заборгованості, з якого слідує переривання позовної давності через здійснення платежу на погашення заборгованості за кредитним договором 3360,78 грн., відповідачем ОСОБА_3 не подано.

Зважаючи на викладене від відповідача ОСОБА_2 належного клопотання про призначення судово-економічної експертизи щодо відповідності первісним документам (в тому числі документам про оплату) розміру кредитної заборгованості наданого Банком, не заявлено. Відповідачу ОСОБА_2 було розяснено процесуальні права та обовязки та він не заперечував проти прийняття апеляційним судом рішення за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах матеріалів, які приєднані до справи без додаткового витребування інших документів.

Таким чином, строк позовної давності за основною вимогою (проценти) перервався у липні 2012 року поданням позову до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави та надходженням грошових коштів від реалізації предмету застави на погашення заборгованості за кредитним договором у листопаді 2014 року.

Позивач звернувся до суду з даним позовом у квітні 2015 року тобто до спливу строку позовної давності за основною вимогою (проценти, комісійний платіж).

При таких обставинах рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді різниці між заявленою заборгованістю за процентами за користування кредитом, комісією, пенею та заборгованістю, яка вже була стягнута рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року у зв`язку зі спливом позовної давності підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення судова колегія окрім встановлення самого факту обґрунтованості вимог та відсутності підстав вважати,що позовна давність щодо основної вимоги (всі платежі окрім неустойки) спливла, також вважає за необхідне перевірити правильність висновків суду першої інстанції про припинення поруки відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності

Як встановлено судом і вбачається з розрахунку заборгованості представленого ПАТ КБ «ПриватБанк», з 29.10.2008 року процентна ставка поточна була збільшена з 10,08% до 12,12 %, а процентна ставка прострочена з цієї ж дати була збільшена з 25,66 % до 29,77%.

Тобто відбулося збільшення обсягу зобовязання за вказаним кредитним договором і зокрема збільшення обсягу зобовязання поручителя ОСОБА_2 щодо виплати процентної ставки щомісячно на поточну заборгованість на 0,17%, а щодо виплати процентної ставки щомісячно на прострочену заборгованість на 4,08%.

Дані обставини, встановлені районним судом, позивачем поданням належних доказів у встановленому порядку не спростовані.

Відповідно до п. 13 Договору поруки від 28.11.2006 року зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигдяді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

З матеріалів справи не вбачається, що від поручителя була отримана згода на збільшення обсягу його відповідальності, а сам поручитель ОСОБА_2 надання своєї згоди на збільшення обсягу поруки за кредитним договором, заперечує.

Дані обставини позивачем не спростовані.

В розумінні ст. 559 ч.1 ЦК України згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Надання згоди поручителем, на збільшення процентної ставки за наданим позичальником кредитом без дотримання зазначених вище вимог не свідчить про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності як поручителя і тягне за собою припинення поруки.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 червня 2013 року № 6-43цс13.

При таких обставинах, судова колегія доходить висновку про правильність висновків районного суду та відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за кредитним договором у вигляді різниці між заявленою заборгованістю за процентами за користування кредитом, комісією, пенею та заборгованістю, яка вже була стягнута рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року.

Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду першої інстанції не спростовують і зведені до преоцінки вірно встановлених судом обставин, яким було надано належну оцінку.

Водночас дана частина заборгованості у вигляді різниці між заявленою заборгованістю за процентами за користування кредитом, комісією, пенею та заборгованістю, яка вже була стягнута рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року підлягає стягненню з ОСОБА_3 частково, а саме заборгованість за період з 04.10.2011 року до 05.03.2015 року за процентами в сумі 9787,43 доларів США, заборгованість за комісією 49,28 доларів США, а всього 9836,71 доларів США, а також заборгованість за пенею за період з 06.03.2014 року до 05.03.302015 року в сумі 230509 грн.

Розмір стягнутої заборгованості апеляційний суд засновує на розрахунку заборгованості виконаному ПАТ КБ «ПриватБанк» і поданому до суду апеляційної інстанції 13.04.2016 року. Судова колегія звертає увагу на те, що розрахунок пені виконано у відповідності до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові № 6-79цс.14 від 02.07.2014 року. В решті цих вимог, розмір яких дорівнював первісному розрахунку заборгованості слід відмовити.

Судова колегія приймає до уваги, що незважаючи на те, що апелянт формально не навів підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості, яка вже була стягнута рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року, апелянт тем не менш оскаржує рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07.07.2016 року у повному обсязі, як це вбачається з резолютивної частини апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального або норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Судова колегія враховує наступне.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вірно встановивши, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01.04.2013 року, яке вступило в законну силу, було задоволено заявлені вимоги ПАТ КБ «ПриватБнак» та стягнута в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_2, ОСОБА_3 за тілом кредиту 20256,02 доларів США, за відсотками 16261,54 доларів США; за комісією 665,28 доларів США; за пенею 14992,28 доларів США, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що повторному захисту право позивача в цій частині не підлягає.

Але при цьому суд не врахував, що у разі набрання законної сили рішенням суду , яким вже вирішено вимоги, наслідком повторної заяви цих самих вимог з цих же підстав між тими же сторонами, є саме закриття провадження у справі, а не повторний їх розгляд по суті незалежно від кінцевого результату їх вирішення.

На ці обставини звертав увагу ОСОБА_2 у запереченнях, які наведені у поданому ним зустрічному позові, яким, однак, районний суд належної оцінки не дав, що призвело до неправильного застосування ним норм процесуального права і неправильному виразу суті процесуальної дії.

Тому рішення в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині вимог.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року в частині відмови у стягненні зі ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитом 20256,02 доларів США; за відсотками 16261,54 доларів США; за комісією 665,28 доларів США; по пені 14992,28 доларів США скасуванню зі закриттям провадження у цій частині вимог. Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року в частині відмови у стягненні ОСОБА_3 заборгованості за процентами в сумі 9513,31 доларів США, заборгованості за комісією 334,96 доларів США; заборгованості за пенею 62004,72 доларів США- скасуванню у ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог позивача, стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № OD03АЕ00000028 від 28.11.2006 року заборгованості за період з 04.10.2011 року до 05.03.2015 року за процентами в сумі 9787,43 доларів США, заборгованість за комісією 49,28 доларів США, а всього 9836,71 доларів США, а також заборгованості за пенею за період з 06.03.2014 року до 05.03.302015 року в сумі 230509 грн. В решті вимог слід відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Виходячи з ч.5 ст. 88 ЦПК України, у разі ухвалення апеляційним судом нового рішення, підлягає зміні розпроділ судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено за подання до суду першої інстанції позовної заяви в сумі 3654 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги 1515 грн. 80 коп., а всього 5169 грн. 80 коп.

Враховуючи наведене, з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в межах розміру сплаченого за подання до суду першої інстанції позовної заяви та до апеляційного суду за подання апеляційної скарги з урахуванням принципу пропорційності від розміру задоволених вимог, виходячи з наступного.

На час ухвалення рішення офіційний курс НБУ гривні до долару США становить 2687,56 грн. за 100 доларів США.

Тому задоволений розмір стягнення в доларах США 9836,71 долар США еквівалентний 264 367 грн. 48 коп. Загальний розмір стягнення у гривні з урахуванням задоволених вимог з стягнення пені 230 509 грн. становить 494 876 грн. 48 коп. (264 367,48+230 509). Тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» складає 4948 грн. 76 коп. (494876,48*1%).

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313. 317 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року в частині відмови у стягненні зі ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитом 20256,02 доларів США; за відсотками 16261,54 доларів США; за комісією 665,28 доларів США; по пені 14992,28 доларів США скасувати та провадження у цій частині вимог закрити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 заборгованості за процентами в сумі 9513,31 доларів США, заборгованості за комісією 334,96 доларів США; заборгованості за пенею 62004,72 доларів США- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № OD03АЕ00000028 від 28.11.2006 року заборгованість за період з 04.10.2011 року до 05.03.2015 року за процентами в сумі 9787,43 доларів США, заборгованість за комісією 49,28 доларів США, а всього 9836,71 доларів США, а також заборгованість за пенею за період з 06.03.2014 року до 05.03.302015 року в сумі 230509 грн. та судові витрати в загальному розмірі 4948, 76 грн.

В решті вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_6

Копія вірна

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7