У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 38 тис. доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом на строк до 29 серпня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 29 серпня 2008 року ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - квартируАДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого останнє стало новим кредитором відповідача за кредитним договором від 29 серпня 2008 року.

Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 985 838 грн 55 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 36 866 доларів 78 центів США, що є еквівалентом 813 365 грн 15 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 7 817 доларів 57 центів США, що є еквівалентом 172 473 грн 40 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд звернутистягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права,та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надіслання ОСОБА_3 листа-вимоги про сплату простроченої (поточної) заборгованості за кредитним договором та відомостей щодо отримання останнім такої вимоги банку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», виходив із того, що законодавством та договороміпотеки прямо не передбачено право іпотекодержателя обрати на власний розсуд такий із способів як зверення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 29 серпня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 38 тис. доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом на строк до 29 серпня 2008 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 29 серпня 2008 року ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно -квартиру АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого останнє згідно з положеннями ст. ст. 512, 516 ЦК України, стало новим кредитором за кредитним договором від 29 серпня 2008 року.

Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 985 838 грн 55 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У чч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Отже, аналіз положень ст. ст.33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року № 6-1685цс16 та від 2 листопада 2016 року № 6-2457цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У п. 12.3.1. договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до останнього права власності на предмет іпотеки.

Так, застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України суди на зазначені вище обставини справи уваги не звернули, зазначених вимог закону не врахували, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, зокрема, чи звертався позивач до державного реєстратора, чи порушені відповідачем права кредитора, не дослідили і не оцінили належним чином доводи й докази сторін та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2016 року та апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик