Справа № 2-сз-44/17
У Х В А Л А

03 травня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кізюн Л.І.

при секретарі Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про повернення судового збору у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшла заява від представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення судового збору у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у зв'язку із поверненням позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що при зверненні з позовом до суду позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Зазначене платіжне доручення не містило даних про проведення банком платежу, а відбиток печатки кредитної установи містив дані про те, що документ дійсний лише за підписом особи, а прізвище особи, яка підписала платіжне доручення, не зазначено.

У зв'язку з неналежним оформленням платіжного документу, судом було надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Згідно ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 роз'яснено, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставляння на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Встановлено, що представник позивача 10.11.2015 року звертався до суду із заявою про повернення судового збору в розмірі 243,60 грн. у зазначеній цивільній справі, сплачених згідно платіжного доручення № ВО903В0VFU від 23 липня 2015 року (а.с.а.с. 14, 16).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року, у задоволенні заяви представника позивача про повернення судового збору у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було відмовлено, оскільки із зазначеного платіжного доручення не вбачалося, що воно підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення, а відмітка про зарахування коштів до Державного бюджету не містила даних про осіб, які її підписали, та не була скріплена печаткою установи банку.

Крім того, заявнику було запропоновано надати суду підтвердження зарахування судового збору за платіжним дорученням № ВО903В0VFU від 23 липня 2015 року до Державного бюджету.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк», повторно звертаючись до суду із заявою про повернення судового збору, надав платіжне доручення № PROM8BQR6G від 28 липня 2015 року про сплату судового збору у розмірі 243,60 грн.

Разом з тим, із зазначеного платіжного доручення вбачається, що судовий збір сплачено в Корольовський райсуд м. Житомира.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подане заявником платіжне доручення не є належним доказом сплати судового збору, а тому у задоволенні заяви потрібно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 79, 208-210 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника позивача про повернення судового збору у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І.Кізюн