"15" серпня 2017 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі секретаря Буга Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Жмеринкаводоканал» комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку,
14.07.2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ДП «Жмерикаводоканал» КП «Вінницяоблводоканал» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зазначивши, що з 01.01.2010 року вона працювала у ДП «Жмерикаводоканал» КП «Вінницяоблводоканал» на посаді лаборанта ОСК. Відповідно до розпорядження керівництва від 19.05.2017 року її звільнено за угодою сторін. На день звільнення відповідач мав заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати у розмірі 4731,21 грн., яку не сплатив по цей час. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4731,21 грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 3408, 90 грн. Розрахунок зроблений на день звернення до суд.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи, а тому справа на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України розглянута за її відсутності.
Представник відповідача у відповідності до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем знаходження про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду (а.с. 13, 24, 25), в судове засідання не з'явився. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність, про відкладення розгляду справи не надав, а тому у суд немає підстав для відкладення розгляду справи у відповідності до ст. 169 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, керуючись ст.ст. 224, 225 ЦПК України, зі згоди позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.
Судом встановлено, що позивач у період часу з 01.01.2010 року по 19.05.2017 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці ( а.с.5).
Наказом № 146 від 19.05.2017 року позивача було звільнено з підприємства у зв'язку із заявою позивача, згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України, з наказом ОСОБА_1 ознайомлена 19.05.2017 (а.с.3).
За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна платня.
З наявного у справі звіту про виплату заробітної плати за 01.02.2017-31.05.2017, наданого відповідачем, станом на травень 2017 року заборгованість відповідача по заробітній платі складала 4731,21 грн., а саме: 2216,49 грн. за квітень 2017 року, 2514,72 грн. за травень 2017 року (а.с.4).
У теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем не сплачена, що не заперечується відповідачем.
Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Оскільки відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується наявними у справі доказами, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 4731,21 грн., тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку.
У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день постановлення рішення.
У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з дня звільнення з 19.05.2017 по день звернення позивача до суду, оскільки фактичного розрахунку проведено не було.
Ухвалою суду від 27.07.2017 року за клопотання позивача із Дочірнього підприємства «Жмеринкаводоканал» комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» було витребувано довідку про середню заробітну плату на ОСОБА_1, однак відповідач такої довідки не надав.
При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно даних, зазначених позивачем в позові, розмір середньоденної заробітної плати позивача дорівнює 113,63 грн.
Відповідач не надав будь-яких заперечень з цього приводу, тобто повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 113,63 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 113,63 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 113,63 грн.
З наявного у позові розрахунку, суд вважає що сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати складає 6931,43 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати 113,63 грн. та кількості робочих днів за період з 19.05.2017 року по 15.08.2017 року 61 робочий день ( 113,63 х 61).
Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 115, 117 КЗпП України, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду А.М. Заярний