_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5883/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі Дідур Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, суд, -

встановив:

24.10.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, до якого 16.02.2017 року надала уточнену позовну заяву та просить змінити розмір аліментів на дитину, які присуджені з відповідача рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2001 року; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмір 13 089,00 грн.; стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька ОСОБА_4, аліменти на утримання якої стягнуто з відповідача на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2001 року. У звязку з тим, що позивач особисто несе додаткові витрати на утримання дитини, вона змушена звернутися до суду із позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнену позовну заяву підтримала та просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, та пояснив, що у відповідача на утриманні є малолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_2, та розмір доходу відповідача не дозволяє збільшити розмір аліментів на дитину.

Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24.04.2002 року, актовий запис № 340, що вбачається із свідоцтві про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 135340 /а.с. 5/.

01.08.2001 року народилася ОСОБА_4, актовий запис № 1017, що слідує із свідоцтва про народження серії І-ЖД № 363307, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 4/.

Згідно довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 1769 від 24.10.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 49/.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2001 року по справі № АЕ-202/01 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі ? частки всіх видів заробітку до повноліття дитини, тобто до 01.08.2019 року, починаючи з 17.10.2001 року /а.с. 7/.

Судом встановлено, що 20.07.2009 року Київським районним судом м. Одеси видано дублікат виконавчого листа по справі № АЕ-202/01 /а.с. 9/.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складаного 04.12.2015 року держаним виконавцем Київського ВДВС ОМУЮ, встановлено відсутність заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_2 станом на 30.11.2015 року /а.с. 11/. В матеріалах справи наявний також розрахунок заборгованості по аліментам, складений 21.10.2016 року держаним виконавцем Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, встановлено заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 у розмірі 10 085,40 грн. станом на 01.10.2016 року /а.с. 50/. Окрім того, згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складаного 03.02.2017 року, встановлено заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 у розмірі 14 174,40 грн. станом на 01.02.2017 року /а.с. 130/.

У ході розгляду справи сторони пояснювали, що розрахунки заборгованості по аліментам, складені державним виконавцем, оскаржуються, так як відповідач ОСОБА_2 вважає, що вони складені з порушенням законодавства. Однак, на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суду не надано жодних доказів в частині невірності вказаних розрахунків.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положенням частини 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, предметом доказування у спорі щодо зміни розміру аліментів, які підлягають стягненню за рішенням суду є зміна матеріального стану, сімейного стану, зміна стану здоров'я платника або отримувача аліментів.

Судом на підтвердження майнового стану позивача ОСОБА_1 досліджено наступні докази:

-Свідоцтво про народження позивача ОСОБА_1 /дошлюбне прізвище ОСОБА_7Г./, матірю в якому вказана ОСОБА_6 /а.с. 123/;

-Пенсійне посвідчення матері позивача ОСОБА_6 про призначення пенсії по віку /а.с. 120/;

-Виписку-епікриз з історії хвороби ОСОБА_1 /а.с. 124/.

Таким чином, судом встановлено, що на утриманні позивача знаходиться мати похилого віку ОСОБА_7, а позивач хворіє.

Судом на підтвердження майнового стану відповідача ОСОБА_2 досліджено наступні докази:

-Трудовий договір № 2575, укладений 02.12.2004 року між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_2 /а.с. 10-11/;

-Довідку про доходи ОСОБА_2 від 07.06.2016 року, з якої вбачається, що він працює з 01.01.2005 року на посаді продавця-консультанта, та загальна сума виплат за період з 01.10.2015 року по 31.005.2016 року з урахуванням всіх податків становить 9823,94 грн. /а.с. 12, 73/;

-Відомості нарахування заробітної плати ОСОБА_2 /а.с. 74-77/;

-Податковий розрахунок сум доходу /а.с. 79-82/;

-Довідку ГУПФ України в Одеській області від 23.12.2011 року /а.с. 13/;

-Свідоцтво про народження 08.01.2013 року ОСОБА_3, актовий запис № 395. Батьками у свідоцтві вказані у графі «батько» - ОСОБА_2, у графі «мати» - ОСОБА_9 /а.с. 78/;

-Індивідуальні відомості про застраховану особу /а.с. 137/;

-Звіт субєкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку /а.с. 140-141/;

У ході розгляду справи позивач пояснювала, що відповідач у 2008 році придбав автомобіль престижної марки Тоyota Camry, тому вважає, що у позивача достатній заробіток, у звязку із чим наявні підстави для збільшення розміру аліментів.

Судом досліджено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 23.06.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 /а.с. 142-146/. Відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 26 792,00 дол. США.

Пунктом 2.1 Договору № 0 передбачено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань в повному обсязі позичальника за Договором надається порука ОСОБА_8, згідно договору поруки № 213098 від 23.06.2008 року.

Суд погоджується із доводами сторони відповідача, що придбаний у 2008 році автомобіль у заставу, забезпечену порукою ОСОБА_8, не свідчить про високі статки відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 працює, має стабільний дохід, однак на його утриманні перебуває малодітній син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сплачує платежі на погашення кредиту.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що у розумінні положень ст. 192 СК України відсутні підстави для зміни розміру аліментів. У звязку із чим, вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, так як є безпідставними та недоведеними.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 13 089,00 грн., суд зазначає наступне.

Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на ст. 185 СК України, положеннями якої передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір понесених додаткових витрат має бути документально підтверджений належними доказами.

З довідки Одеської гімназії № 9 Одеської міської ради Одеської області від 22.12.2016 року слідує, що ОСОБА_3 навчається в 10-В класі /а.с. 121/.

У ході розгляду справи позивач пояснювала, що дитина сторін має хронічні захворювання, та на підтвердження стану здоровя ОСОБА_4 судом досліджено ряд медичних документів /а.с. 35-47/.

Позивач зазначає, що додаткові витрати на доньку за період 2011-2016 рр. склали:

-За навчання у школі 7 870,00 грн.;

-За проведення діагностичних обстежень 800,00 грн.;

-На ліки 5 898,00 грн.;

-За послуги користування інтернетом 4 373,30 грн.;

-За канцелярські товари, книжки та інше 7 236,31 грн.

Судом досліджено надані позивачем до матеріалів справи копії квитанцій, чеків та накладних /а.с. 14, 17-34, 92-112, 115-120, 125-126/ та докази сплати за послуги інтернетом /а.с. 16, 113/.

Окрім того, суд зазначає, що витрати на придбання одягу, продуктів харчування, канцелярських товарів, книжок, навчання у школі /за яке сплачено благодійні внески/, послуги користування інтернетом не можуть вважатися додатковими витратами на утримання дитини, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України. Оскільки, вказані витрати за відсутності особливих обставин є закономірними витратами на дитину, та повинні покриватися аліментами, оскільки обовязок щодо утримання дитини покладений на обох батьків.

Відповідно до вимог діючого законодавства, а саме положень ст. 185 СК України, сторона на підтвердження вимог про наявність додаткових витрат, пов'язаних з захворюванням дитини, повинна надати суду довідку дитячого лікаря, в якій має бути зазначений діагноз, вказаний перелік призначених процедур та курс лікування, а також докази на підтвердження проходження дитиною призначеного лікування згідно із встановленим діагнозом, або докази щодо передбачуваних витрат щодо цього лікування.

Суд проаналізувавши медичні документи на підтвердження стану здоровя дитини сторін /а.с. 35-47, 124/, зазначає, що у справі наявні особливі обставини для понесення додаткових витрат на утримання дитини у розумінні ст. 185 СК України, а саме щодо наявності захворювань дівчинки, у звязку із чим, позивачем було витрачено кошти у розмірі 6698,00 грн., з яких: 800,00 грн. за проведення діагностичних обстежень та 5898,00 грн. на ліки.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що додаткові витрати, понесені позивачем на дитину, у розумінні ст. 185 СК України становлять 6698,00 грн. Та враховуючи природу даних витрат, суд зазначає, що вказані кошти мають покладатися на двох батьків, у звязку із чим, з відповідача підлягають стягненню кошти у розмірі 3 349,00 грн.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 158, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112, 180, 182, 184, 185 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, додаткові витрати на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3349,00 грн. /три тисячі триста сорок дев'ять гривень 00 копійок/.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, судовий збір у розмірі 640,00 грн. /шістсот сорок гривень 00 копійок/.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.