19.04.2017 Справа № 363/3126/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2017 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області та ОСОБА_4, третя особа ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-
В серпні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області та ОСОБА_4, третя особа ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 04.11.2015 року приблизно о 23-00 год., ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем НОМЕР_1, та здійснював рух по проїзній частині вулиці Дніпровської з боку вулиці Набережної у бік проспекту ОСОБА_5, що знаходяться у місті Вишгороді Київської області. На шляху прямування, проїжджаючи ділянку дороги в районі будинку № 2 по вулиці Дніпровській в місті Вишгород, водій ОСОБА_4, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, діючи в порушення вимог ПДР України перед початком виконання маневру правого повороту на територію, що призначена для паркування транспортних засобів, яка знаходилась праворуч відносно напрямку руху автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_2, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він мав намір виїхати, вільна від транспортних засобів, перед зміною напрямку руху, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки або перешкод іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво, перетнув осьову лінію дорожньої розмітки виїхав на зустрічну смугу руху та починаючи виконувати маневр правого повороту, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, що рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події водію автомобіля марки GEELY СК, д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 169/Д-2015 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої вертлюгової западини зі зміщенням уламків та з вивихом голівки правої стегневої кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Таким чином, в результаті неправомірних дій ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_2 спричинено матеріальну та моральну шкоду, яка полягає в тому, що в результаті ДТП позивач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження хоч і середнього ступеню тяжкості, однак переніс декілька складних операцій, які не тільки потребували значних матеріальних затрат, а й призвели до втрати можливості заробляти грошові кошти та жити повноцінним життям, так як він на тривалий час став інвалідом. Загальна сума витрат на придбанні ліків, медичних препаратів та оплату медичних процедур, аналізів та спеціальних заходів згідно наявних квитанцій та чеків складає 31 438, 08 грн. Страхове відшкодування на лікування, отримане від ПАТ НАСК «ОРАНТА» позивачем ОСОБА_2 складає 27 346, 32 грн. Таким чином, різниця між отриманою сумою грошей і фактичними витратами на лікування складає 4 091, 76 грн. Розмір втраченого ОСОБА_2 заробітку з моменту ДТП по день призначення другої групи інвалідності складає 23 102, 20 грн. Моральна шкода спричинена позивачу ОСОБА_2 полягає в перенесенні фізичного болю під час лікування та важких душевних переживань, оскільки він у досить молодому віці став інвалідом. Страхове відшкодування на ремонт та відновлення автомобіля, отримане від НАСК ОСОБА_6 позивачем ОСОБА_1 складає 43 554, 26 грн. Сума матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля згідно висновку експерта № С 16-145 від 14.06.2016 року складає 113 183, 96 грн. Таким чином різниця між отриманою сумою грошей і фактичним розміром шкоди складає 69 629, 70 грн. Моральна шкода, спричинена позивачу ОСОБА_1 полягає в тому, що він дуже переживав за свого сина, позивача ОСОБА_2 під час його лікування та після нього. Також зазначив, що він на тривалий час проведення ремонтних робіт практично втратив автомобіль, який слугував йому в якості основного засобу заробітку, оскільки автомобіль він передав в оренду та повинен був в якості водія виконувати транспортні послуги. У звязку з цим, позивач ОСОБА_1 має упущений дохід станом на 15.08.2016 року у розмірі 73 060 грн. за оренду автомобіля ТОВ «Солар Груп» та 34 656, 61 грн. за роботу у якості водія. Крім того, позивач ОСОБА_1 пояснив, що додаткових переживань йому також доставило те, що він позбавлений можливості сплачувати кошти до АТ «Дельта Банк» по кредитному договору № К-5111953 від 12.02.2014 року. Ці кошти були взяті для придбання автомобіля, який було пошкоджено в результаті ДТП. З цієї причини він може лишитися свого транспортного засобу, оскільки його автомобіль знаходиться в заставі банку. На підставі викладеного, позивачі змушені звернутись до суду та просять суд стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду.
У судовому засіданні позивачі та представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позовну заяву повністю підтримали, надали пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, та просили суд її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області у судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заперечення проти позовної заяви, просив розглянути справу без його участі, а в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали в повному обсязі, надали заперечення проти позовної заяви та надали суду пояснення аналогічні викладеним у запереченні проти позову, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник третьої особи ПАТ НАСК «ОРАНТА» у судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав письмові пояснення, також просив розглянути справу без його участі та ухвалити рішення з урахуванням їх заперечень.
Суд, вислухавши пояснення сторін та свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст.1187 ЦПК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.3 п.4 ОСОБА_4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з п.6 ОСОБА_4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична особа або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Судом встановлено, що дійсно позивачу ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить автомобіль марки GEELY СК, д.н.з. НОМЕР_4. 04 листопада 2015 року, о 23.00 год., відповідач ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем НОМЕР_1, та здійснював рух по проїзній частині вулиці Дніпровської з боку вулиці Набережної у бік проспекту ОСОБА_5, що знаходяться у місті Вишгороді Київської області, на шляху прямування, проїжджаючи ділянку дороги в районі будинку № 2 по вулиці Дніпровській в місті Вишгород, водій ОСОБА_4, діючи необережно, в порушення вимог ПДР України перед початком виконання маневру правого повороту на територію, що призначена для паркування транспортних засобів, яка знаходилась праворуч відносно напрямку руху автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_2, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він мав намір виїхати, вільна від транспортних засобів, перед зміною напрямку руху, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки або перешкод іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво, перетнув осьову лінію дорожньої розмітки виїхав на зустрічну смугу руху та починаючи виконувати маневр правого повороту, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, що рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події водію автомобіля марки GEELY СК, д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 169/Д-2015 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої вертлюгової западини зі зміщенням уламків та з вивихом голівки правої стегневої кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
05 травня 2016 року вироком Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3 400 (три тисяча чотириста) гривень без позбавленням права керувати транспортними засобами (а.с. 6-7).
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 05.05.2016 року набрав законної сили 07 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На момент вчинення ДТП, яка мала місце 04.11.2015 року, в результаті якої позивач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб автомобіль марки GEELY СК, д.н.з. НОМЕР_4, власником якого являється позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_4 являвся працівником ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області, яка в даній справі являється другим відповідачем, та на момент ДТП безпосередньо виконував трудові обовязки водія транспортного засобу автомобіля НОМЕР_5, що належав зазначеній податковій інспекції.

Матеріальна шкода, якої зазнав позивач ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його автомобіля, та страхове відшкодування на лікування позивача ОСОБА_2 була відшкодована позивачам страховою компанією ПАТ НАСК «ОРАНТА» в розмірі 43 554, 26 грн. за пошкоджений транспортний засіб, та в розмірі 27 346, 32 грн. за лікування позивача ОСОБА_2, що було встановлено судом та підтверджено сторонами по справі.

Також, позивачі наполягають на стягненні з відповідача ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області різниці між виплаченою сумою матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля марки GEELY СК, д.н.з. НОМЕР_4 у розмірі 69 629, 70 грн., та виплаченою сумою на лікування позивача ОСОБА_2 у розмірі 4 091, 76 грн., оскільки висновком експерта № С 16-145 від 14.06.2016 року матеріальна шкода внаслідок пошкодження автомобіля складає 113 183, 96 грн., а фактичні витрати на лікування складають 27 346, 32 грн.

Вимоги позивача ОСОБА_1, щодо стягнення з ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області в якості матеріальної шкоди на ремонт автомобіля марки GEELY СК, д.н.з. НОМЕР_4 в розмірі 69 629, 70 грн. є безпідставними, оскільки відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження № АІ 6813 ЕК-17.03/5 дод. від 17.03.2016 року, який міститься в матеріалах справи та яке було проведено та складено 17.03.2016 року представником ПАТ НАСК «ОРАНТА» - ТОВ «ГАРАНТ АСІСТАНС» - матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки GEELY СК, д.н.з. НОМЕР_4 в результаті його пошкодження при ДТП, складає 43 554, 26 грн.

Відповідно до даного дослідження та доданих до нього документів, дане дослідження та огляд автомобіля експертом було проведено в м. Іванків, Київської області, відповідно до письмової заяви самого ОСОБА_1 від 13.01.2016 року та в його присутності.

Дане дослідження було проведено відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказами Міністерства юстиції України та Фонду держмайна України за № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

З даним висновком авто-товарознавчої експертизи ОСОБА_1 був ознайомлений в ПАТ НАСК «ОРАНТА», погодився з ними, в результаті чого ПАТ НАСК «ОРАНТА» здійснила ОСОБА_1 страхову виплату » в розмірі 43 554, 26 грн. за пошкоджений транспортний засіб.

Суд не може погодитись з розміром матеріального збитку, який встановлений висновком про визнання вартості матеріального збитку, складений 14.06.2016 року оцінювачем колісних транспортних засобів ОСОБА_9, на який посилається позивач ОСОБА_1 у позові, оскільки даний висновок являється сумнівним, у звязку з тим, що оцінювачем ОСОБА_9 зазначено, що автомобіль марки GEELY СК, д.н.з. НОМЕР_4, який ним досліджувався, отримав механічні пошкодження не при ДТП 04.11.2015 року в м. Вишгород Київської області, а при ДТП 03.10.2015 року, що не узгоджується з часом вчинення ДТП за участю відповідача ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_2

Крім цього, даний висновок складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказами Міністерства юстиції України та Фонду держмайна України за № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, оскільки оцінювач ОСОБА_9 при визначенні збитку безпідставно зависив його розмір, невірно визначивши коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, не було взято до уваги той факт, що автомобіль марки GEELY СК, д.н.з. НОМЕР_4, використовувався до ДТП в службі таксі, експлуатувався в інтенсивному режимі, оскільки фактичний пробіг автомобіля на час ДТП складав 153 325 км, що майже в двічі більший за нормативний.

Все це свідчить про те, що висновок оцінювача ОСОБА_9 від 14.06.2016 року не відповідає вимогам законодавства та не може бути визнаний судом, як належний та допустимий доказ відповідно до ст. 57-60 ЦПК України, суд критично ставиться до даного висновку.

Відносно вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення грошової суми в розмірі 73 060 грн. в якості недоотриманого доходу за договором найму (оренди) транспортного засобу № 72/8 від 01.11.2015 року та суми в розмірі 34 656, 61 грн. не отриманої заробітної плати за трудовим договором від 01.11.2015 року, укладеним між ОСОБА_1 та директором ТОВ «Солар Груп» в особі директора ОСОБА_8 не можуть підлягати задоволенню, оскільки вказаний договір оренди легкового автомобіля № 72/8 від 01.11.2015 року на який посилається позивач та який міститься в матеріалах справи являється нікчемним в силу ст. 220 ЦК України, оскільки даний договір нотаріально не посвідчений.

Відповідно до вимог ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Умови обовязкового нотаріального посвідчення договору зазначені і в самому договорі, а саме в п. 10.1, п. 10.2, п. 10.3.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Вищевказане свідчить про те, що не може створювати будь яких юридичних насідків, в тому числі наслідків у вигляді недоотримання доходу від оренди автомобіля в сумі 73 060 грн., на яких наголошує позивач ОСОБА_1

Крім цього, Трудовий договір від 01.11.2015 року, на який посилається позивач ОСОБА_1 по своїй суті та змісту не являється Трудовим договором, а являється Договором надання послуг (підряду), що зазначено в самому договорі.

Згідно умов даного Договору, в п. 1.1. зазначено: «Підрядник зобовязаний виконати роботи… Підрядник не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку…, тощо», все це свідчить про те, що даний договір не являється трудовим, не підпадає під дію Трудового законодавства, а тому вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_3 ОДПІ ГУ ДФС у Київській області недоотриманого заробітку у вигляді заробітної плати є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Також, в судовому засіданні було встановлено, що вищезазначені обидва Договори були укладені між ОСОБА_1 та директором ТОВ «Солар Груп» ОСОБА_8, який не являється директором даного підприємства. Даний факт було встановлено в ході допиту ОСОБА_8 в якості свідка та підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру осіб та фізичних осіб підприємців, який також був досліджений судом, в якій зазначено, що директором ТОВ «Солар Груп» ОСОБА_8 не являється, а отже дані договори являються незаконними та такими, що не можуть створювати жодних юридичних наслідків.

Відносно вимог позивача ОСОБА_2 щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 4 091, 76 грн. в якості витрат на лікування та 23 102, 20 грн. в якості компенсації втраченого заробітку в результаті отримання другої групи інвалідності не можуть підлягати задоволенню, оскільки відповідно до пояснень позивача ОСОБА_2 та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, позивач ОСОБА_2 вже отримав від ПАТ НАСК «ОРАНТА», за Страховим актом № ОЦВЗ 15 7889/1 страхове відшкодування в сумі 27 346, 32 грн. в яке входило: 1 240, 11 грн. витрати на лікування по чекам, 24 804 грн. шкода повязана зі стійкою втратою працездатності (друга група інвалідності) та 1 302, 21 грн. моральна шкода (пять відсотків від збитку по здоровю).

Отже, позивач ОСОБА_2 вже отримав від ПАТ НАСК «ОРАНТА» компенсацію у звязку з отриманням другої групи інвалідності та отримав іншу компенсацію, передбачену Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, суд ставиться критично до наданих позивачем ОСОБА_2 фіскальних чеків та інших фінансових документів в підтвердження придбання ним ліків та медичних послуг, оскільки як пояснили самі позивачі, ліки які вони купували за чеками, ніхто з лікуючих лікарів їм не призначав та не виписував, покупку ліків вони робили самі на власний розсуд, деякі чеки взагалі мають дату до події ДТП 04.11.2015 року в якій ОСОБА_2 отримав травму, тощо.

Крім того, позивачі також наполягають на стягненні з відповідача ОСОБА_4 й моральної шкоди, яку вони зазнали внаслідок ДТП, яку позивач ОСОБА_2 оцінює у розмірі 500 000 грн., а позивач ОСОБА_1 оцінює у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, яка завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з п.3 ОСОБА_4 Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування Згідно п.3 ОСОБА_4 Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до абз.2 п.5 ОСОБА_4 Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, суд має зясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі (за правовідносинами, що виникли після 08.06.1993 року) він оцінює повязані з ними витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору.

Згідно абз.1 п.9 ОСОБА_4 Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Таким чином, суд вважає доведеним спричинення позивачам внаслідок ДТП моральної шкоди з боку ОСОБА_4

Однак, зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань, які виразились в порушенні звичного життєвого укладу, в неможливості нормального відпочинку, подавленого стану та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, керуючись вимогою розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволені, то з відповідача ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області та ОСОБА_4, третя особа ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, моральну шкоду в розмірі 5 000 (пять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень на користь держави.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його отримання копії цього рішення в апеляційний суд Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя М.Б. Баличева