АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Чубрей І.І.

за участю: представника Вороновицької сільської ради Кельменецького району ОСОБА_1, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5звернувся до суду з позовом до Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно.

Вказував на те, що 30 березня 1996 року померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вулиці Прибережній,7 у с.Вороновиця Кельменецького району Чернівецької області.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв його батько ОСОБА_7 як спадкоємець за заповітом шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

5 липня 2014 року помер ОСОБА_7

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька є лише він.

Позивач своєчасно звернувся до приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття

спадщини, однак постановою нотаріуса від 2 червня 2015 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

Посилаючись на ці обставини, просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по вулиці Прибережній № 7 у с. Вороновиця Кельменецького району Чернівецької області.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 рокупозов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по вулиці Прибережній № 7 у с. Вороновиця Кельменецького району Чернівецької області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Вороновицька сільська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що представник сільської ради у судовому засіданні позов не визнав, хоча у рішенні суду зазначено, що сільський голова визнав позов.

На думку апелянта, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження факту прийняття його батьком ОСОБА_7 спадщини після смерті ОСОБА_6

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що батько позивача ОСОБА_7 успадкував спірний житловий будинок після смерті ОСОБА_6, а позивач у свою чергу успадкував цей будинок після смерті ОСОБА_7, а також представник відповідача визнав позов.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 серпня 1990 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бричанської державної нотаріальної контори Молдавської РСР, відповідно до якого все її майно, у тому числі житловий будинок, що знаходиться в селі Вороновиця Кельменецького району Чернівецької області, заповіла ОСОБА_7 (т.1, а.с.15).

Згідно свідоцтва про смерть серія І-МИ № 147750 від 1 липня 2015 року ОСОБА_6 померла 30 березня 1996 року (а.с. 12).

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є одна і таж особа.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по вулиці Прибережній,7 в селі Вороновиця Кельменецького району Чернівецької області.

За змістом ст.549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на час відкриття спадщини, спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в в постанові від 6 лютого 2013 року № 6-167 цс 12.

Отже, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Проте в рішенні суду не зазначено, які саме дії вчинив ОСОБА_7 які за своїм характером свідчать про те, що у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

З матеріалів справи вбачається,що суд першої інстанції помилково зазначив в своєму рішенні про те, що представник відповідача визнав позов.

Позивач ОСОБА_5 у позовній заяві посилається на довідку Вороновицької сільської ради від 18 грудня 2014 року № 577 як на доказ прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті ОСОБА_6 (т.1, а.с.10).

Як вбачається з цієї довідки, ОСОБА_7 був зареєстрований у господарстві ОСОБА_6 з 1996 року по 19 листопада 2002 року, однак конкретної дати реєстрації ОСОБА_7 у довідці не зазначено.

Відсутні такі відомості і у погосподарській книзі Вороновицької сільської ради за 1996-2000 роки (т.1, а.с.62).

З огляду на викладене вказану довідку не можна вважати належним доказом в розумінні ст.58 ЦПК України.

Крім того, у довідці Вороновицької сільської ради від 20 жовтня 2015 року № 245 зазначено, що ОСОБА_7 був прописаний у господарстві, яке належало ОСОБА_6, 27 грудня 1999 року (т.1, а.с.86).

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту реєстрації ОСОБА_7 у спірному будинку відповідно до вимог нормативних актів, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту прийняття ОСОБА_7 спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 суду не надано.

За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_5 слід відмовити за недоведеністю.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області задовольнити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2015 року скасувати.

В позові ОСОБА_5 до Вороновицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.О. Одинак

Судді:

ОСОБА_9

ОСОБА_10