Справа № 344/618/15-ц
Провадження № 22-ц/779/814/2017
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Васильковського В.М.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

21.01.2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

В заяві зазначив, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2014 року, зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0004 га шляхом знесення самовільно встановленої огорожі (сітки) та приведення земельної ділянки у попередній стан.

Посилаючись на те, що рішення суду було виконане лише в примусовому порядку в присутності дільничних інспекторів міліції Івано-Франківського МВ УМВС за допомогою ФОП ОСОБА_4 з надання послуг по демонтажу самовільно збудованого фундаменту та огорожі, на що ним було витрачено 4990,53 грн., ОСОБА_2 просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 листопада 2016 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4990,53 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та на користь держави 243,60 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 не є учасником виконавчого провадження, відкритого 27.06.2014 року. 13.06.2014 року Івано-Франківський міський суд видав по два виконавчих листа кожному - стягувачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, право стягнення яких не є солідарним.

Суд безпідставно застосував ст. 211, 212 ЗК та ст.ст. 22, 386, 391, 1166 ЦК, які не передбачають підстав для відшкодування збитків, понесених під час примусового виконання рішення суду.

ОСОБА_3 вказує на те, що виконання рішення суду було проведено з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо оформлення актів за відповідною формою та за допомогою програмних засобів Єдиного реєстру, порушення процедури залучення відповідних органів, підприємств, посадових осіб та фізичних осіб (крім понятих), тобто без винесення відповідних постанов.

Крім того, судом не враховано того, що відповідно до ст. ст. 41 ,42, 45 ЗУ «Про виконавче провадження» фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження. Стягувач не несе витрат на організацію та проведення виконавчих дій, а авансовані ним кошти підлягають поверненню.

Апелянт вважає, що оплата ОСОБА_2 4990,53 грн. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 за демонтаж фундаменту та огорожі, суперечить положенням ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_2 не проводив авансування з метою забезпечення виконавчих дій, а витратив кошти за власною ініціативою.

Апелянт зазначає, що примусове виконання рішення суду було проведено 18-19.09.2014 року державним виконавцем Брошняком В.В. без залучення в установленому ЗУ «Про виконавче провадження» та інструкції з організації примусового виконання рішень суб'єкта господарювання за рахунок авансового внеску стягувача на відповідний рахунок державної виконавчої служби. А оскільки необхідні витрати для проведення робіт по виконанню рішення суду потребують спеціальних знань, державний виконавець повинен був своєю постановою призначити експерта або спеціаліста для оцінки робіт по демонтажу огорожі, чого ним не було зроблено.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача, який не виконав рішення суду щодо усунення перешкод ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу самовільно спорудженої огорожі на бетонному фундаменті, позивачу заподіяна шкода в сумі 4990,53 грн., яку останній сплатив фізичній особі-підприємцю за демонтаж огорожі. При цьому суд посилався на ст.212 ЗК та ст.22 ЦК України.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року, яке набрало законної сили 27 травня 2014 року, зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,0004 га по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої огорожі з бетонним фундаментом, та зобов'язано привести земельну ділянку у попередній стан відповідно до встановлених державним актом на право власності на землю меж.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0975 га по АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - співвласниками цієї земельної ділянки (а.с.4).

24.06.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/143/2014, виданого 13.06.2014 року Івано-Франківським міським судом про зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,0004 га по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої огорожі з бетонним фундаментом. Стягувач ОСОБА_2.(а.с.104)

27.06.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/143/2014, виданого 13.06.2014 року Івано-Франківським міським судом про зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,0004 га по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої огорожі з бетонним фундаментом. Стягувач ОСОБА_5.(а.с.9)

02.10.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/143/2014, виданого 13.06.2014 року Івано-Франківським міським судом про зобов'язання ОСОБА_3 привести земельну ділянку ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 площею 0,0004 га по АДРЕСА_1 у попередній стан відповідно до встановлених державним актом на право власності на землю меж.(а.с.102)

15 серпня 2014 року, 26 серпня 2014 року, 02 вересня 2014 року державним виконавцем складені акти, з яких вбачається, що рішення суду боржником ОСОБА_3 не виконано, земельну ділянку ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не приведено у попередній стан відповідно до встановлених державним актом на право власності на землю меж (а.с. 10-12).

Актом державного виконавця від 18 вересня 2014 року встановлено, що рішення суду виконано частково (а.с. 13).

Згідно акту від 19 вересня 2014 року, рішення суду про зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельною ділянкою площею 0,0004 га по АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно збудованої огорожі (сітки) з бетонним фундаментом виконано у повному обсязі, претензій до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції та державного виконавця у стягувача немає (а.с. 14).

Встановлено, що 15 вересня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір, відповідно до якого фізична особа-підприємець бере на себе зобов'язання по виконанню розбирання самовільно збудованого фундаменту огорожі в с. Хриплин Івано-Франківської області (а.с. 15, 24).

Вартість виконаних робіт згідно договору від 15 вересня 2014 року становить 4 990,53 грн. (а.с. 16).

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були складені: акт № 6-02-3-2 приймання виконаних будівельних робіт, розрахунки вартості механізмів та локальний кошторис з розрахунку договірної ціни (а.с. 17-23).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №45 ОСОБА_2 оплатив 4990,53 грн. ФОП ОСОБА_4.(а.с.100)

01 грудня 2014 року ОСОБА_2 надіслав рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу ОСОБА_3 повідомлення-вимогу про повернення вартості виконаних будівельних робіт на суму 4 990,53 грн. (а.с. 25-26).

02.10.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ за заявою стягувача закінчено виконавче провадження з виконання виконавчих листів №344/143/2014, виданих 13.06.2014 року Івано-Франківським міським судом про зобов'язання ОСОБА_3 привести земельну ділянку ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 площею 0,0004 га по АДРЕСА_1 у попередній стан відповідно до встановлених державним актом на право власності на землю меж та зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі з бетонним фундаментом.(а.с 106,107)

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України обов'язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, для чого, серед інших прав, йому надано право залучати в установленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень залучення працівників поліції у межах наданих їм повноважень здійснюється виконавцем при виконанні рішень для забезпечення публічної безпеки і порядку, запобігання, припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, ужиття заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров'ю виконавців, фізичних осіб, що виникли при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень і рішень інших органів на підставі мотивованої постанови виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення виконавчої дії.

Залучення у виконавчому провадженні відповідних органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та фізичних осіб (крім понятих) здійснюється виконавцем шляхом винесення постанови про залучення цих осіб.

У цій постанові обов'язково зазначаються опис причин, що зумовили необхідність залучення, час та місце здійснення виконавчих дій, а також інші необхідні відомості.

Копія постанови надсилається відповідному органу, установі, організації, суб'єкту господарювання, особі не пізніше наступного дня з дня її винесення, але не пізніше ніж за три дні до запланованих заходів.

Перед початком виконавчих дій виконавець усно роз'яснює залученим при примусовому виконанні рішень особам їхні права та обов'язки, про що зазначається в акті.

Виконавець контролює вчинення дій залученими особами.

Для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача.

Відповідно до вимог ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 23.02.2014 року, чинної на час вчинення виконавчих дій, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень визначена процедура виконання рішення суду, зокрема повноваження державного виконавця, та не передбачена можливість самостійного виконання стягувачем рішення суду.

Судом невірно застосовано до спірних правовідносин ст. 22 ЦК, відповідно до ч.ч.1,2 якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), оскільки, як було зазначено вище, за наявності визначеної чинним законодавством процедури виконання рішення суду, ОСОБА_2, уклавши угоду з фізичною особою-підприємцем, самостійно демонтував огорожу.

При таких обставинах справи колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: М.Д. Горейко

В.М. Васильковський