233 № 233/714/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
05 травня 2017 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
при секретарі Теліціній О.О.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2
відповідача -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
20 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому зазначила, що є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 В зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_1, з яким розірвано шлюб відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року. Відповідач мешкав в належній позивачці квартирі до листопада 2015 року, після чого покинув сім*ю, повністю забрав свої речі та пішов. В добровільному порядку відповідач місце реєстрації не змінює, у зв*язку з чим порушуються права позивача як власника, оскільки вона змушена нести додаткові витрати з утримання житла та не може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд. Посилаючись на ч.2 ст.405 ЦК України позивач просить визнати ОСОБА_1 особою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини, зазначивши, що її колишній чоловік - ОСОБА_1 з власної волі змінив місце проживання та з листопада 2015 року не мешкає в квартирі АДРЕСА_1, при цьому будь-яких перешкод з її боку останньому не чинилось. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений у порядку ст.74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що ОСОБА_1 з власної волі з 2015 року не мешкає в квартирі АДРЕСА_2.
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 24 червня 1993 року є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-11), в якій зареєстрований відповідач ОСОБА_1 (а.с.16).
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 був розірваний на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 02 грудня 2016 року (а.с.7)
З пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 з власної волі не мешкає в квартирі, належній позивачці з 2015 року.
Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України.
Частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї , інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.
Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Приймаючи до уваги, що судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 більше одного року без поважних причин з власної волі не проживає в належній позивачці на праві власності квартирі, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі - визнати відповідача ОСОБА_1 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2
В силу ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на відповідача по справі.
На підставі ч.4 ст.9, ст.150 ЖК України, ч.1 ст.383, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 74, 88, 209, 212, 214, 215, 222, 224-226 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 особою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 05 травня 2017 року, повний текст рішення по справі виготовлений 05 травня 2017 року.

Суддя