Справа № 524/5915/16-ц
Провадження №2/524/211/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2017 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі своїх представників, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги позивач мотивував тим, що його батьку була надана квартира №83 в буд.59 по проспекту Свободи в м.Кременчуці. Вказану квартиру його батько забронював приблизно з почату 1980 року до 17.05.2005р., але в охоронному свідоцтві №10 помилково не зазначив всіх членів сімї. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.12.2005р. було зобовязано Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради включити до охоронного свідоцтва ОСОБА_1, як члена сімї наймача та не чинити перешкоди в подальшому бронюванні квартири АДРЕСА_1. Після постановлення судом рішення ОСОБА_1 працював в Тюменській області ОСОБА_5 Федерації, періодично приїжджаючи в м.Кременчук. ОСОБА_1 почав бронювати квартиру від власного імені. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав на нерухоме майно відомості про право власності на квартиру №83 в буд.59 по проспекту Свободи в м.Кременчуці відсутні. ОСОБА_1 після смерті батька з 25.06.2005р. добросовісно заволодів чужим майном, відкрито володів ним, не знав і не міг знати про те, що у нього можуть бути відсутні підстави для набуття права власності.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представники позивача, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представники зазначили, що позивач після смерті батька у 2005 році правомірно заволодів спірною квартирою та володіє нею відкрито та безперервно, оплачує вартість комунальних послуг. Вказали, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що Кременчуцька міська рада Полтавської області є власником квартири АДРЕСА_1, а також доказів того, що позивач має правові підстави для проживання у квартирі.

Представники відповідача, ОСОБА_6, ОСОБА_7, проти задоволення позову заперечували. Зазначили, що ОСОБА_1 не є добросовісним володільцем, оскільки знав, що володіє чужою річчю. Тобто, позивачем не доведено безтитульність володіння. Також вказували на те, що з 2002 року позивач є громадянином ОСОБА_5 Федерації, що свідчить про відсутність наміру постійного проживання у спірній квартирі. Звертали увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що володіння спірною квартирою було безперервним.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області від 26.04.1990р. №324 затверджено список жилих будинків фонду міської Ради народних депутатів, які перебувають на балансі ЖЕО УЖКГ міськвиконкому, в тому числі будинок №59 по проспекту свободи(колишня назва 60 років Жовтня)(а.с.60-61).

Згідно ст.ст. 73, 75 ЖК УРСР жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направлені на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях. У разі бронювання жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення, що бронюється, видає наймачеві або членові його сім'ї охоронне свідоцтво (броню).

Як встановлено з рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.12.2005р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету про визнання частково недійсним охоронного свідоцтва №10, батько позивача - ОСОБА_1 отримав квартиру №83 в буд.59 по проспекту Свободи в м.Кременчуці. В подальшому сімя позивача та позивач виїхали до району Крайньої Півночі за трудовим договором з бронюванням спірної квартири строком до 10.06.1987р., травня 1998р., 06.05.2001р., 08.05.2004р. та 17.05.2005р.. Бронювання проводилось на імя батька позивача, як квартиронаймача.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука встановлено, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_1 був наймачем спірної квартири, а сам позивач проживав у ній як член сімї наймача, тобто мав правову підставу для проживання у спірній квартирі.

У зв'язку з тим, що позивач продовжував працювати в районі Крайньої Півночі, виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області на імя ОСОБА_1 11.05.2006р. за №6 та 04.03.2009р. за №8 було видано охоронне свідоцтво(бронь) на квартиру №83 в буд.59 по проспекту Свободи в м.Кременчуці.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За замістом зазначеної статті набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, при цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

На думку суду, володіння позивача не відповідає ознакам, визначеним в ст.344 ЦК України., а саме воно не є добросовісним, з огляду на те, що позивач неодноразово звертався до Кременчуцької міської ради Полтавської області з метою бронювання жилого приміщення, що свідчить про обізнаність позивача про відсутність у нього підстав для набуття права власності та наявність фактичного власника спірної квартири Кременчуцької міської ради Полтавської області. Також, суд не може прийняти до уваги пояснення представників позивача про те, що володіння було безперервним з огляду на те, що матеріали справи містять докази тривалої відсутності позивача в м.Кременчуці, зокрема копію трудового договору №108-Д від 19.02.2002р., відповідно до якого позивач працює у ТОВ «Уренгойгазпром» в м.Новий Уренгой ОСОБА_5 Федерації; копію рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10.05.2016р. у справі №524/6407/15-ц за позовом Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до ОСОБА_1 про розірвання договору найму житлового приміщення; копію паспорту позивача, відповідно до якого зареєстрованим місцем проживання позивача зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1, Ямало-Ненецький Автономний округ, ОСОБА_5 Федерація.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60,88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Д.Андрієць