АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/1221/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/300/17 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Заліщицького районного суду від 11 січня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 134758,50 гривні заборгованості за кредитним договором та 2021,38 гривні судового збору.

Позивач зазначив, що 18 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ТЕS0GА, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 100800 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах, передбачених договором та кінцевим терміном повернення до 18.08.2023 року. Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 17.11.2016 року заборгував 624576,92 гривні. Даний борг складається із:

заборгованості по кредиту - 134758,50 грн.;

заборгованості по процентах за користування кредитом - 157770,41 грн.;

заборгованості по комісії за користування кредитом - 31312,64 грн.;

пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 300735,37 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту, що складає 134758,50 грн.

Рішенням Заліщицького районного суду від 11 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначив, що факт звернення стягнення на предмет іпотеки не може впливати на виконання зобов'язань за Кредитним договором. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримала та пояснила, що рішення Заліщицького районного суду від 19.03.2013 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, не виконувалося.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 18.08.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ТЕS0GА, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 100800,00 гривень, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах, передбачених договором та кінцевим терміном повернення до 18.08.2023 року.

Пунктом 8.3 кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1".

18.08.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №ТЕS0GА, згідно якого відповідач надав позивачу в іпотеку нерухоме майно - будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1", який сторонами оцінений у 150000,00 гривень (п.35.4 договору іпотеки №ТЕS0GА від 18.08.2008 року).

Відповідно до п.2 та п.18.10 договору іпотеки №ТЕS0GА -іпотекою забезпечується виконання зобов'язання іпотекодавцем за кредитним договором, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок - предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Рішенням Заліщицького районного суду від 19.03.2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно позов задоволено. Вирішено:

звернути стягнення на будинок загальною площею 41,70 кв.м., житловою площею 30,40 кв.м. який розташований за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №TESOGA від 18.08.2008 року) ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;

виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, із житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Відмовляючи у задоволені позову суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 в одній особі є позичальником по кредитному договору та іпотекодавцем будинку за іпотечним договором; на дане майно рішенням Заліщицького районного суду від 19.03.2013 року звернуто стягнення; позивачем не не доведено, що відповідач порушив права позивача.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно п .42 абз.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця.

З врахуванням встановлених обставин у справі та згаданих норм права, а також приймаючи до уваги те, що фактична ціна продажу майна в процесі його реалізації може змінюватися, суд вважає, що вимога про стягнення суми боргу може заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, причому як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобов'язанням.

Так як позивачем рішення суду про звернення стягнення на майно до виконання не приводилося, предмет іпотеки не реалізовувався, у зв"язку з чим відсутні дані, що вартість реалізованого іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобов"язанням, що зазначена позивачем сума боргу, яка становить ціну позову, є наслідком непокритого іпотечним майном, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Окрім цього суд враховує, що матеріально-правова вимога позивача полягає у стягненні лише тіла кредиту - 134758,50 грн., а згідно рішення Заліщицького районного суду від 19.03.2013 року судом звернуто стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із заборгованістю ОСОБА_2 станом на 19.07.2012 року в сумі 205865,02 грн. яка складається в тому числі із тіла кредиту.

Колегія суддів погоджується із доводами в апеляційній скарзі про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Однак суд зауважує, що зазначені обставини, без доведення позивачем порушення його прав відповідачем (виникнення права на позов), не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Заліщицького районного суду від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Ходоровський