Провадження №2/760/4445/17
Справа №760/9694/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Коваленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ТРЕСТ "КИЇВМІСЬКБУД-2" про зміну формулювання причин звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивачка звернулася з позовом до ПрАТ "ТРЕСТ "КИЇВМІСЬКБУД-2" та просила суд:

змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з « звільнена за власним бажанням» на « звільнена за власним бажанням по причині догляду за дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку.»,

зобов'язати Генерального директора ПрАТ «ТРЕСТ «Київміськбуд-2» винести Наказ яким внести зміни в Наказ № 89-к від 22.05.2017 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 де вказати поважну причину звільнення ОСОБА_1: по причині догляду за дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку,

зобов'язати Генерального директора ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» виправити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 як помилковий та зробити новий запис, де вказати поважну причину звільнення: по причині догляду за дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку.

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 01.02.2012 по 22.05.2017 по безстроковому трудовому договору.

Позивачкою зазначено, що 19.05.2017 року до ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» нею подана заява про звільнення із займаної посади за власним бажанням з поважної причини у зв'язку із неможливістю продовжувати роботу по причині догляду за дітьми по досягненню ними 14-річного віку : ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 22.05.2017року. Позивачка вказала, що на час подачі заяви про звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_2

Позивачкою пояснено, що 22.05.2017 року при оформленні наказу про звільнення інспектор по кадрам відмовилась вказати поважну причину звільнення у наказі, хоча поважна причина була зазначена у заяві від 19.05.2017, і як вказала позивачка, вона їй неодноразово про це інспектору по кадрам наголошувала.

Позивачка вказала, що нею в той же день, 22.05.2017, подана до ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» повторна заява про звільнення її з 22.05.2017 з займаної посади за власним бажанням по причині догляду за дітьми по досягненню ними 14-річного віку, із вимогою зробити запис у Наказі про звільнення та у трудовій книжці у відповідності до поважної причини звільнення вказаній в заявах, а саме: по причині догляду за дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку.

Позивачкою пояснено, що не зважаючи на подані нею заяви від 19.05.2017 року та від 22.05.2017 року, Генеральним директором ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» ОСОБА_4 видано наказ №89-к від 22.05.2017 року про звільнення її з посади юрисконсульта тресту за власним бажанням без зазначення в наказі поважної причини звільнення, а саме: по причині догляду дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку, чим, на думку позивачки, грубо порушив норми трудового законодавства, запис у трудовій книжці також зроблений без зазначення поважної причини.

Позивачка з наказом про її звільнення не згодна, оскільки, в ньому не вказано поважної причини її звільнення саме: по причині догляду за дітьми по досягненню ними 14- річного віку, що, як вказала позивачка, є суттєвим для неї.

Позивачка вказала, що 23.05.2017 кур'єрською поштою направила до ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» заяву про внесення змін у Наказ № 89 к від 22.05.2017 року та виправлення запису у трудовій книжці, які, як вказала позивачка, відповідачем були проігноровані та було залишено наказ про звільнення та відповідно запис у трудовій книжці без змін.

На думку позивача, відповідач грубо порушив трудове законодавство.

Позивачка посилалась на також на те, що саме відсутність формулювання у наказі та трудовій книжці поважної причини при звільненні позбавляє її певних пільг і переваг, наданих їй діючим законодавством.

Враховуючи викладене вище, просить задовольнити позов.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. Подала заперечення, в якому посилалася на те, що позивачем 19.05.2017 до ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» було подано заяву про звільнення з посади юрисконсульта за власним бажанням з поважної причини у зв'язку із неможливістю продовжувати роботу по причині догляду за дітьми по досягненню ними 14-річного віку: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 22.05.2017. Відповідно до наказу № 89-к від 22.05.2017 позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням та внесено відповідний запис до трудової книжки, позивач повторно 22.05.2017 подала заяву про звільнення з вказівкою зазначити у наказі та трудовій книжці іншу причину звільнення, але дана заява була подана після винесення наказу та оформлення трудової книжки.

Представник відповідача посилалась на те, що відповідно до пунктів Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом Мінпраці, Мінсоцзахисту, Мін'юсту від 29.071993 року за № 58: п. 2.3. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Пункт 2.26. Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Зазначено, що позивач була звільнена в порядку статті 38 КЗпП України, зміст якої і містить формулювання причин звільнення позивача. На думку сторони відповідача, така причина звільнення як, неможливість продовжувати роботу по причині догляду за дітьми відсутня в КЗпП України. На підставі вищевикладеного сторона відповідача, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 на підставі наказу №31-к від 01.02.2012 була прийнята на посаду юрисконсульта юридичного відділу ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» (а.с. 7).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19.05.2017 до ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» було подано заяву про звільнення з посади юрисконсульта за власним бажанням з поважної причини у зв'язку із неможливістю продовжувати роботу по причині догляду за дітьми по досягненню ними 14-річного віку: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 22.05.2017 (а.с. 8).

Наказом № 89-к від від 22.05.2017 ОСОБА_1 була звільнена з посади юрисконсульта юридичного відділу, 22.05.2017, за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України на підставі заяви від 19.05.2017 (а.с. 4), про що в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 було внесено відповідний запис: «звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України» (а.с. 6-7).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2017 ОСОБА_1 повторно звернулася до ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» із заявою про звільнення з посади юрисконсульта за власним бажанням у зв'язку із неможливістю продовжувати роботу по причині догляду за дітьми по досягненню ними 14-річного віку: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 22.05.2017. Також у даній заяві ОСОБА_1 просила зробити запис у трудовій книжці та у наказі про звільнення у відповідності до причини звільнення, вказаної в заяві, а саме: «по причині догляду за дітьми до досягнення ними чотирнадцятирічного віку» (а.с. 9).

Так, позивачка вважає, що незазначення в наказі поважної причини звільнення, а саме: по причині догляду дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку, є грубим порушення відповідачем норм трудового законодавства, крім того, запис у трудовій книжці також зроблений без зазначення поважної причини, тому позивачка вважає свої права порушеними та звернулася до суду з даним позовом, на що слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 38 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Так, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

У відповідності до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Відповідно п. 2.10. Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110 у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено підстави для звільнення від доказування, зокрема вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи встановлені судом обставини та вищезазначені положення законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зміни формулювання причини звільнення ОСОБА_1, а саме: «звільнена за власним бажанням» на «звільнена за власним бажанням по причині догляду за дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку», та зобов'язавши відповідача внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: в розділі «Відомості про роботу» зазначити: «Запис за №24 є недійсним, звільнена за власним бажанням по причині догляду за дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку».

Щодо вимог позивачки в частині зобов'язання Генерального директора ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» виправити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 як помилковий та зробити новий запис, де вказати поважну причину звільнення: по причині догляду за дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку, слід зазначити, що останні не підлягають задоволенню, оскільки, чинним законодавством, а також вищезазначеними нормативно-правовими актами передбачений відповідний порядок ведення трудових книжок, а також внесення змін до них, беручи до уваги, що судом вирішено питання яким шляхом мають бути внесені зміни до трудової книжки позивачки, дані вимоги позивачки не підлягають задоволенню як необґрунтовані.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ТРЕСТ "КИЇВМІСЬКБУД-2" про зміну формулювання причин звільнення підлягає частковому задоволенню.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 38, 48, 8235 КЗпП України , положеннями Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, Постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. ст. 10 - 11, 27 - 30, 57, 60 - 61, 79, 88, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 зі ст. 38 КЗпП України на ст. 38 ч. 1 КЗпП України, а саме: «звільнена за власним бажанням» на «звільнена за власним бажанням по причині догляду за дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку».

Зобов'язати Приватне акціонерне товариство "ТРЕСТ "КИЇВМІСЬКБУД-2" внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: в розділі «Відомості про роботу» зазначити: «Запис за №24 є недійсним, звільнена за власним бажанням по причині догляду за дітьми по досягненню ними чотирнадцятирічного віку».

В іншій частині - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ТРЕСТ "КИЇВМІСЬКБУД-2" на користь держави судовий збір у розмірі 1280,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Усатова І.А.