Справа № 154/1076/16 Головуючий у 1 інстанції: Пікула В.В.
Провадження № 22-ц/773/448/17 Категорія: 19 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Данилюк В.А., Киці С.І.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та договору дарування земельної ділянки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 30 січня 2015 року та розірвання договору дарування земельної ділянки від 30 січня 2015 року відмовлено.

Додатковим рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 551,20 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2016 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року постановлено рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2016 року та додаткове рішення від 22 червня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 30 січня 2015 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. та зареєстрований у реєстрі за № 164.

Розірвати укладений 30 січня 2015 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 договір дарування земельної ділянки площею 525 кв.м. (0,0525 га), розташованої за адресою: АДРЕСА_1, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий НОМЕР_1, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. та зареєстрований у реєстрі за № 165.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1763,84 грн. витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року рішення апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, кожен окремо, подану апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, кожен окремо, апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для розірвання договору довічного утримання відсутні, оскільки доказів, які підтвердили б факт самоусунення відповідача від виконання зобов'язань по догляду та утриманню позивача та/або неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, позивачем не надано. Щодо розірвання договору дарування земельної ділянки, то це можливо лише у разі якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка), або дітей або якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність, проте доказів на підтвердження таких обставин позивач суду не надав.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 30 січня 2015 року між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_3 (набувач) укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. та зареєстрований в реєстрі за № 164, відповідно до умов якого відчужувач передав набувачу у власність квартиру АДРЕСА_1, взамін чого набувач зобов'язалася надати відчужувачу довічне матеріальне забезпечення.

Згідно п.п. 6, 7 договору за згодою сторін обов'язок набувача по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання за місцем реєстрації та фактичного проживання у квартирі АДРЕСА_1 та у відчужуваній квартирі; прання постільної білизни - один раз в місяць на вимогу відчужувача; купівля потрібних продуктів та ліків за кошти відчужувача. За домовленістю сторін грошова оцінка вищезгаданих видів матеріального забезпечення визначається в розмірі 1000 грн. (а.с. 5).

Крім того, 30 січня 2015 року між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. та зареєстрований в реєстрі за № 165, відповідно до умов якого дарувальник передав безоплатно у власність, а обдаровуваний прийняла в дар земельну ділянку площею 525 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно п. 14 договору дарувальник має право розірвати договір дарування, якщо обдаровуваний умисно вчинить злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, чоловіка або дітей. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок в натурі (а.с. 7).

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєструвала належним чином права власності на земельну ділянку площею 525 кв.м. по АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11, 12).

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

В процесі розгляду справи відповідачем доведено, що вона виконувала свої обов'язки набувача, передбачені п. 6 договору довічного утримання, оскільки відчужувач продовжує проживати у квартирі. Купівля потрібних продуктів та ліків згідно умов договору проводиться за кошти відчужувача і позивач не надав доказів того, що він виділяв такі кошти, а відповідач відмовлялася купувати необхідне. Сторони визнають той факт, що до моменту погіршення відносин між ними набувач прала постільну білизну. Вказана умова договору не є суто періодичною, але й залежить від наявності відповідної вимоги відчужувача. Позивач не надав доказів того, що пред'являв вимогу про прання білизни, а відповідач відмовлялася її виконувати.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів неналежного виконання відповідачем умов договору довічного утримання.

Вселення відповідачем своєї баби у квартиру є правом власника житла і будь-яких перешкод для цього у договорі довічного утримання не обумовлено.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Судом першої інстанції при постановленні рішення враховано вищевказані правові норми та відмовлено в позові про розірвання договору дарування земельної ділянки, оскільки підстав, передбачених ст. 727 ЦК України, для його розірвання немає. Крім того, обставини, які наводить позивач щодо наявності підстав для розірвання договору довічного утримання не є автоматичною підставою для розірвання договору дарування.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач особисто вносить плату за використану електроенергію, оскільки така сплата не є підставою для розірвання договорів.

Наявність неприязних стосунків між позивачем та матір'ю відповідача - його колишньою дружиною не впливає на суть даного цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2016 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді