Справа № 513/1074/16-ц
Провадження № 2/513/79/17
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Кожокар Т.Я., при секретарі Райчевій Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача вказуючи, що 09 лютого 2016 року помер її чоловік ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами під №35, розташованого по вул. Слов'янська в с. Кулевча Саратського району Одеської області.

На час смерті чоловіка вона постійно проживала зі спадкодавцем, вели спільне господарство. Після його смерті позивачка звернулась до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності покійного на спадкове майно.

Позивачка зазначила, що вона фактично прийняла спадщину, не оформлиа спадщину у нотаріуса з поважних причин, тому просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, який належав покійному чоловіку.

Під час розгляду справи позивачка підтримала свій позов, просила його задовольнити. У дане судове засідання ОСОБА_1 не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7).

ОСОБА_2 помер 04 лютого 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с. 4).

Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок, звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, власник житлового будинку, розташованого за адресою: с. Кулевча, вул. Словянська, 35 Саратського району Одеської області не встановлений (а.с. 8-14).

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року, реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Тобто, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Довідками Кулевчанської сільської ради, витягом з книги погосподарського обліку підтверджено, що житловий будинок, розташований за адресою: с. Кулевча, вул. Словянська, 35, Саратського району Одеської області належав ОСОБА_2, який помер 04 лютого 2016 року (а.с.15,17).

Позивачка ОСОБА_1, на день смерті чоловіка постійно проживала з покійним (а.с. 16).

Нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок покійного через відсутність правовстановлюючого документу, який би підтвердив право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно (а.с. 18).

Судом встановлено, що ОСОБА_1, як спадкоємець за законом майна покійного ОСОБА_2 не відмовлялась від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка, не оформила спадщину у нотаріуса з поважних причин, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за позивачкою слід визнати право власності у порядку спадкування на спадкове майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 3-8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 294 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності у порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами під номером тридцять пять, розташований по вулиці Словянська в селі Кулевча Саратського району, Одеської області.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. Я. Кожокар