04.05.2017 227/1232/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А

при секретарі Коверченковій М.О.,

за участю:

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про встановлення факту смерті та встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті 04.12.2014р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в м. Іловайськ Харцизького району Донецької області, Україна, причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність. На підтвердження факту смерті до матеріалів справи долучено: копію лікарського свідоцтва про смерть та копію довідки про причини смерті №186 від 04 грудня 2014 року, видані «Вузлова лікарня станції Іловайськ ДП «Донецька залізниця», копію свідоцтва про смерть серії І-НО № 819005 від 04.12.2014 року видану відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області. Заявник просить встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заява мотивована тим, що в документах заявника та її матері є розбіжності, відповідно до свідоцтва про народження серії І-УР № 929933 виданого 31.01.1961 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (російською мовою: «Видиней Валентина Михайловна» є донькою померлої ОСОБА_2 ( російською мовою: ОСОБА_3», також на імя ОСОБА_2 було видано довідку № 1/4183 про присвоєння ідентифікаційного номера ДПІ в Олександрівському районі від 29.06.1998 року та посвідчення серії АА № 9487320 на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці також при зверненні до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області для проведення державної реєстрації смерті матері заявнику було відмовлено, оскільки для реєстрації подано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 та встановлення факту родинних відносин має для заявника юридичне значення та необхідно для державної реєстрації та отримання свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України та для отримання спадщини.

Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, надав до суду інформаційну довідку, відповідно до якої у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть 04 грудня 2014 року у м. Іловайськ, Донецької області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 не виявлено.

Дослідивши наявні у справі докази та пояснення заявника по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно копії паспорта громадянина України прізвище заявника українською мовою зазначено як «Відінєй», російською «Видиней».

До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження серії І-УР № 929933 виданого 31.01.1961 року відповідно до якої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (російською мовою: «Видиней Валентина Михайловна» є донькою померлої ОСОБА_2 (російською мовою: ОСОБА_3» на імя ОСОБА_2 було видано довідку № 1/4183 про присвоєння ідентифікаційного номера ДПІ в Олександрівському районі від 29.06.1998 року та посвідчення серії АА № 487320 на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці.

Відповідно до п. 6 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідною донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 долучено: копію лікарського свідоцтва про смерть та копію довідки про причини смерті №186 від 04 грудня 2014 року, видані «Вузлова лікарня станції Іловайськ ДП «Донецька залізниця», копію свідоцтва про смерть серії І-НО № 819005 від 04.12.2014 року видану відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області.

Згідно інформаційної довідки №15.32-5/611 від 26.04.2017 року, виданої начальником Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть 04.12.2014р. ОСОБА_2 не виявлено.

До матеріалів справи долучено відмову Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області у проведенні державної реєстрації смерті № 15.32-605 від 25.04.2017року, з якої вбачається, що для реєстрації подано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Пунктом 8 ч. 1 ст.256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

За приписами ч.1 ст.235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на наведену норму закону, надані заявником копія лікарського свідоцтва про смерть та копія довідки про причини смерті №186 від 04 грудня 2014 року, видані «Вузлова лікарня станції Іловайськ ДП «Донецька залізниця», копія свідоцтва про смерть серії І-НО № 819005 від 04.12.2014 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Крім цього, форма виданого медичного документа не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб зареєструвати факт смерті та отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

При цьому суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

У порядку ст.257-1 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 144 Сімейного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст.10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256, 257-1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про встановлення факту смерті та встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідною донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити факт смерті 04.12.2014р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в м.Іловайськ Харцизького району Донецької області, Україна.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 03 травня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.

26.04.2017