Справа № 357/5552/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ « ОПТ Банк» звернувся до суду з вказаним позовом , посилаючись на те, що 16.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком « Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ « ОТП Банк», та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CNL- 001/152/2006, відповідно до якого відповідачка отримала від банку кредит у розмірі 18 000 доларів США за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на строк до 17.08.2020 р. Повернення кредиту та процентів мало відбуватися шляхом сплати позичальником щомісяця рівними частинами ануїтетних платежів. 12.06.2014 р. між банком та позичальником було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору щодо зменшення фіксованої процентної ставки з 11 % до 6,50 % річних у період з 16.06.2014 р. по 15.09.2014 р.

Оскільки ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору від 16.08.2006 р. та свої зобовязання належним чином не виконувала, 17.10.2014 р. ПАТ « ОТП Банк» відповідно до п.1.9.1 кредитного договору направив відповідачці вимогу про дострокове виконання зобов»язань у повному обсязі. Станом на 12.04.2016 р. за відповідачкою рахується заборгованість в розмірі 14 185,91 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку становить 362 742,21 грн, з яких : 11 747,64 дол.США, що еквівалентно 300 394,19 грн, борг по тілу кредиту ; 2 438,27 дол.США, що еквівалентно 62 348,02 грн , заборгованість за відсотками. ПАТ « ОТП Банк» просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № CNL- 001/152/2006 від 16.08.2006 року у розмірі 362 742,21 грн та судові витрати в розмірі 5 441,13 грн.

Від представника ПАТ « ОТП Банк» до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення проти позову , просила відмовити у позові з підстав пропущення позивачем строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

По справі встановлено, що 16.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком « Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ « ОТП Банк», та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CNL- 001/152/2006, відповідно до якого відповідачка отримала від банку кредит у розмірі 18 000 доларів США за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на строк до 17.08.2020 р.

Згідно частини першої кредитного договору повернення кредиту та процентів мало відбуватися шляхом сплати позичальником щомісяця рівними частинами ануїтетних платежів. Для розрахунку процентів буде використовуватися фіксований відсоток у розмірі 11,00 % річних + FIDR/ плаваюча процентна ставка, яка підлягає корегуванню протягом дії договору/.

Згідно п.1.5.1 частини другої кредитного договору позичальник зобовязався щомісячно здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами у строки та в розмірах встановлених графіком погашення кредиту.

Відповідно до п.1.9.1. банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов»язань за цим договором. При цьому, виконання боргових зобов»язань повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

По справі встановлено, що 03.08.2012 року ПАТ „ ОТП Банк направив позичальниці ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, процентів та пені в тридцятиденний строк з моменту отримання цієї вимоги/ а.с.66/

Таким чином, за умовами п.1.9.1. кредитного договору банк використав своє право вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та відсотків, змінивши тим самим кінцевий строк виконання зобов»язань. Тобто, строк виконання зобов»язань було визначено з нової дати - 03 вересня 2012 року.

12.06.2014 р. між банком та позичальником було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору щодо зменшення фіксованої процентної ставки з 11 % до 6,50 % річних у період з 16.06.2014 р. по 15.09.2014 р.

Згідно розрахунку, поданого банком, станом на 12.04.2016 р. за відповідачкою рахується заборгованість в розмірі 14 185,91 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку становить 362 742,21 грн, з яких : 11 747,64 дол.США, що еквівалентно 300 394,19 грн, борг по тілу кредиту ; 2 438,27 дол. США, що еквівалентно 62 348,02 грн , заборгованість за відсотками

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання ).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою по захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилом ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Так, 03 серпня 2012 року банк, скориставшись своїм правом, передбаченим п.1.9.1. кредитного договору, направив позичальнику досудову вимогу про дострокове повернення суми кредиту у повному обсязі, сплати нарахованих процентів та пені в сумі 13 832,80 доларів США . У вимозі банк надав позичальнику термін для виконання цих зобов»язань - тридцять календарних днів з моменту отримання цієї вимоги.

Пунктом 1.9.2 кредитного договору передбачено, що банк має право відкликати свою вимогу про дострокове виконання боргових зобов»язань, що має відбуватися у письмовій формі. Але позивачем не було надано до суду письмового підтвердження про відкликання вищевказаної вимоги.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено за ініціативою самого банку на 03 вересня 2012 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Тобто, початок перебігу позовної давності почався з 03.09.2012 року і до предявлення банком позову не переривався, банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише у квітні 2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Представник позивача в своїх письмових поясненнях стверджує, що після надіслання відповідачці досудової вимоги від 03.08.2012 р. перебіг позовної давності перервався, оскільки сторони 12.06.2014 р. уклали додатковий договір № 1, відповідачка виконувала щомісячні зобов»язання з погашення кредиту та процентів до 16.10.2014 р., прострочка платежу виникла з 16.11.2014 р., дати чергового платежу згідно графіку, а тому строк позовної давності банком не пропущено.

Але така позиція позивача суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній зокрема в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, якою зазначено, що після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної банком дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Отже, здійснення позичальником наступних чергових платежів за графіком після спливу терміну дострокового виконання зобов»язань, тобто, після 3 вересня 2012 року не мають правового значення в розумінні ст.264 ЦК України і не можуть свідчити про переривання перебігу позовної давності внаслідок вчинення відповідачкою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Факт укладання сторонами 12.06.2014 р. додаткового договору № 1, на думку суду, також не підтверджує переривання перебігу позовної давності , оскільки в ньому сторони лише погодили, що в період з 16 червня 2014 року по 15 вересня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі 6,50 % річних, а не 11,00 % річних як встановлено в кредитному договорі від 16.08.2006 р., всі ж інші суттєві умови кредитного договору залишилися незмінними, в додатковій угоді сторони не визначили новий строк погашення кредиту.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалюючи рішення про відмову ПАТ « ОТП Банк» у позові до ОСОБА_1 в зв»язку із спливом позовної давності , суд також врахував правову позицію Верховного Суду України, яка знайшла своє відображення у постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 , від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, тощо.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 256, 257, ч.2 ст. 258, ч.1 ст. 261, ч.1 ст.264, ч.1 ст. 266, ч.4 ст. 267, ч.1ст. 509, ст. 525, 526, ч.1 ст. 610, ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 3,10,11, 15,60,61, 209-215,218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ПАТ « ОТП Банк» в задоволенні позову.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_3