Справа № 558/381/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в складі головуючої судді Жуковської О.Ю.,

секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що 12 серпня 2011 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_4 В»ячеслав Станіславович, керуючи вантажним сідловим тягачем «МАЗ-5429», реєстраційний номер АС 5980АА з напівпричепом «МАЗ-9380», реєстраційний, номер НОМЕР_1, які належать відповідачу ОСОБА_3, рухаючись по автодорозі Рівне-Млинів-Буськ-Перемишляни, зі сторони смт. Млинів у напрямку смт. Демидівка, на 61 км + 533м вказаної автодороги, що поблизу с.Бокійма Млинівського району Рівненської області, перед виконанням маневру повороту праворуч не з відповідного крайнього положення на проїжджій частині даного напрямку дороги, а зі смуги зустрічного руху, не переконався у безпеці цього маневру, не надав дорогу та допустив зіткнення з легковим автомобілем «HONDA HR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, з пасажирами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який рухався попутньо правою стороною проїжджої частини прямо та не мав технічної можливості зупинити свій автомобіль до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій легкового автомобіля ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на підборідді, передній поверхні шиї, закритого перелому 7-го ребра справа із крововиливом у підшкірно жирову клітковину на рівні реберної дуги справа, що відносяться до середнього ступеня тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров'я. Пасажир автомобіля - ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, закритої ЧМТ, струсу головного мозку, забою, осаднення носа, двох колінних суглобів, верхньої та нижньої губи. Забійна рана верхньої губи. З приводу даних тілесних ушкоджень перебувала на лікарняному з 15 серпня до 03 вересня 2011 року. В результаті ДТП транспортний засіб "HONDA HR-V", реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачу ОСОБА_1 зазнав механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_4 В»ячеславом Станіславовичем вимог Правил дорожнього руху України перебувають у прямому безпосередньому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

08 серпня 2014 року вироком Маневицького районного суду Волинської області ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та засуджено до 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 роки.

16 грудня 2014 року ухвалою апеляційного суду Волинської області вказаний вирок щодо ОСОБА_5 був змінений в частині призначеного покарання, його було звільнено від призначеного покарання у зв»язку із закінченням строків давності. В решті вирок залишено без змін.

ОСОБА_5 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із роботодавцем ОСОБА_3, зокрема працював по найму водієм його власного автомобіля «МАЗ 5429» та напівпричепа «МАЗ 9380».

За загальним правилом ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Позивачу ОСОБА_1 заподіяна майнова шкода, яка стосується відповідача ОСОБА_3, як власника джерела підвищеної небезпеки та полягає в матеріальних збитках, завданих пошкодженням автомобіля, витратах на лікування та проїзд до Маневицького районного суду Волинської області.

У зв»язку з отриманими травмами позивачі зазнали моральних переживань, які полягають в фізичному болі, душевних стражданнях, емоційному стресі, негативних переживаннях через ушкодження здоров"я. Протиправна поведінка відповідача вплинула на їх психічний стан, його діями завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у їхньому житті: щоденні думки та спогади про наслідки події, страх можливого повторення подій, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, переживання незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Вони переживали негативний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, тривоги, страху за своє здоров'я.

Наслідки перенесеного призвели до появи негативних змін, таких як швидка втомлюваність, знижений настрій, пригніченість, чутливість, фіксованість на негативних переживаннях, тривога з приводу майбутнього.

Крім того, будучи особами з активною життєвою позицією, відповідно - головою Демидівського районного суду та головним лікарем санаторію «Хрінники», на протязі доволі тривалого періоду часу (понад два місяці) не могли продовжувати звичну життєву діяльність, проходили курс лікування, не по своїй волі змінили істотно і на доволі тривалий час щоденний порядок життя, було перервано щорічну відпустку, змушені були прибувати в органи досудового розслідування для проведення слідчих та процесуальних дій. Позивачі як сім'я на доволі великий проміжок часу залишилися без транспортного засобу, що створювало великі складнощі у вирішенні сімейних та побутових справ. Як потерпіла сторона від ДТП, намагались вирішити питання як з водієм, так і з власником транспортного засобу про відшкодування шкоди, хоча б в незначному розмірі, в добровільному порядку, однак постійно чули в свою адресу погрози, образливі слова, нецензурну лайку, що принижувало честь та гідність, а також ділову репутацію. Більше двох років кримінальна справа, вироком по якій встановлена винуватість водія ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, розглядалась в судах Волинської області. Неодноразові поїздки до суду призвели до значних витрат. На сьогодні спричинені збитки не відшкодовано. Інфляційні процеси в державі призвели до знецінення коштів, які було затрачено на ремонт автомобіля, лікування, тощо.

Згідно уточнених позовних вимог, позивачі просять стягнути з відповідача ОСОБА_3 23410 грн. матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля, 1224, 85 грн. витрат за проїзд та грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі: 30000 грн. на користь ОСОБА_1 та 40000 грн. на користь ОСОБА_2О.(а.с. 90).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно поданої заяви, просять провести розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю, просять стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 23410 грн. матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля, 1224,85 грн. витрат за проїзд, а також 30000 грн. грошової компенсації за завдану моральну шкоду; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 40 000 грн. за завдану моральну шкоду. (а.с. 258-259). У судовому засіданні 10.07.2017 позивачі позовні вимоги підтримали, з підстав, зазначених у позовній заяві. А також наполягали, що ОСОБА_4 знаходився у фактичних трудових відносинах з ОСОБА_3

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав суду письмову промову у судових дебатах (а.с. 252-254). У судовому засіданні 10.07.2017 позовні вимоги не визнав, пояснив, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивачами не надано доказів, які б підтвердили заподіяння їм моральної та матеріальної шкоди саме ОСОБА_3 Трудовий договір між ОСОБА_3І та ОСОБА_4 не укладався, а останній орендував автомобіль у ОСОБА_3 Просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, відповідно до поданої заяви, відносно вирішення позову покладається на розсуд суду. Справу просить розглянути без його участі (а.с. 218, 233).

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши докази, матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачені відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 08 серпня 2014 року, ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та засуджено до 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 роки. Потерпілим у даному кримінальному провадженні був ОСОБА_2 У вироці зазначено, що 12 серпня 2011 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, ОСОБА_4, керуючи вантажним сідловим тягачем «МАЗ-5429», реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом «МАЗ-9380», реєстраційний, номер НОМЕР_1, рухаючись по а/д Рівне-Млинів-Буськ-Перемишляни, зі сторони смт. Млинів у напрямку смт. Демидівка, на 61 км + 533 м вказаної автодороги, що поблизу с.Бокійма Млинівського району Рівненської області, перед виконанням маневру повороту праворуч не з відповідного крайнього положення на проїжджій частині даного напрямку дороги, а зі смуги зустрічного руху, не переконався у безпеці цього маневру, не надав дорогу та допустив зіткнення з легковим автомобілем «HONDA HR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, з пасажирами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який рухався попутньо правою стороною проїзної частини прямо, та не мав технічної можливості зупинити свій автомобіль до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій легкового автомобіля ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на підборідді, передній поверхні шиї, закритого перелому 7-го ребра справа із крововиливом у підшкірно жирову клітковину на рівні реберної дуги справа, що відносяться до середнього ступеня тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров'я, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. В прямому безпосередньому причинному зв»язку з виникненням ДТП і наступившими шкідливими наслідками перебуває грубе порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху (а.с. 3-5).

16 грудня 2014 року ухвалою апеляційного суду Волинської області вирок щодо ОСОБА_5 був змінений, останнього звільнено від призначеного покарання у зв»язку із закінченням строків давності, а провадження по справі закрито. В решті вирок суду залишено без змін (а.с. 6-7).

Відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, закритої ЧМТ, струсу головного мозку, забою, осаднення носа, двох колінних суглобів, верхньої та нижньої губи. Забійна рана верхньої губи. З приводу даних тілесних ушкоджень перебувала на лікарняному з 15 серпня до 03 вересня 2011 року (а.с. 8-9).

Вартість медикаментів придбаних ОСОБА_1 для лікування з 15.08.2011 до 03.09.2011 складає 1220,30 грн., що підтверджується довідкою виданою завідуючим аптекою №29 ТДВ «Рівнефармація» (а.с. 10-12).

Згідно наказу №4 від 07.09.2011 ОСОБА_1 продовжено щорічну основну відпустку у зв»язку з настанням тимчасової непрацездатності під час відпустки (а.с. 14).

Згідно фіскальних чеків ПП «Окко-Нафтопродукт» вартість придбаного бензину становить 1224,85 грн. (а.с. 11-12).

Страховою компанією «Універсальна» відшкодовано позивачу ОСОБА_1 витрати на лікування у розмірі 1220, 30 грн. та витрати за шкоду заподіяну пошкодженням автомобіля у розмірі 49490 грн., що підтверджується заявами на видачу готівки (а.с. 91-93).

Вироком Любешівського районного суду Волинської області від 25 вересня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років обмеження волі з позбавленням прав керування транспортними засобами строком на 2 роки (а.с. 155-157). Згідно повідомлення суду від 12.05.2016, апеляційним судом Волинської області вирок Любешівського районного суду скасовано та винесено новий, згідно якого призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Справу 162/1263/15-к 18.04.2016 скеровано на розгляд в касаційну інстанцію (а.с. 154).

Отже, той факт, що ОСОБА_4 вчинив ДТП, в результаті якого ОСОБА_2 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а транспортний засіб, у якому знаходились пасажири ОСОБА_2 (дитина позивачів) та ОСОБА_6, власником якого є остання, - зазнав механічні ушкодження, а також причинний зв'язок між ними, не потребують доказування.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним (правова позиція Верховного суду України (далі ВСУ) № 6-725цс16).

Враховуючи, що ОСОБА_4 знаходиться в місцях позбавлення волі, а також, що власником автомобіля є ОСОБА_3, з яким, як вважають потерпілі, водій перебував у фактичних трудових відносинах, вони подали позов про відшкодування шкоди саме ОСОБА_3

При цьому представник відповідача категорично заперечує той факт, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 знаходились у трудових відносинах. Вважає, що останній користувався автомобілем на підставі договору оренди, тому він і має нести відповідальність, а відносно ОСОБА_3 позов не може бути задоволеним.

Ч.1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Частина друга цієї ж статті вказує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків. Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків (правова позиція ВСУ 6-229цс14).

Згідно ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України і в редакції на час виникнення правовідносин) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства,

установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Згідно повідомлення Любешівського районного центру зайнятості №905/02-7 від 15.09.2015, трудовий договір між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_4 В»ячеславом Станіславовичем в центрі зайнятості не реєструвався (а.с.107).

Отже, трудовий договір не реєструвався. Тож, для того щоб зясувати, чи підлягає позов до задоволення, необхідно встановити чи перебував ОСОБА_4 із фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3 у трудових відносинах, а саме: чи був ОСОБА_4 фактично допущений до роботи, адже відповідно до вимог ст. 24 КЗпП в редакції на момент виникнення правовідносин, це означало би укладення трудового договору. І чи шкода заподіяна у звязку з виконанням трудових обовязків?

29.08.2012 з кримінальної справи щодо ДТП виділено матеріали для додаткової перевірки по факту можливого порушення ОСОБА_3 законодавства про працю за ознаками злочину, передбаченого ст. 172 КК України. В результаті чого у постанові слідчого СВ Любешівського РВ УМВСУ у Волинській області ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження від 05.04.2013 зазначено, що наприкінці липня 2011 року ОСОБА_4 влаштувався на роботу водієм до ПП ОСОБА_3, проте офіційно у встановленому законом порядку оформлений не був, а робота його полягала у перевезені вантажу на сідловому тягачі марки «МАЗ 5429», р.н. НОМЕР_4, з причепом «МАЗ», р.н. 046-71ВО. Дані перевезення ОСОБА_4 здійснював на протязі сезонних робіт, спочатку зернові культури у Рівненській області, де він відпрацював близько одного місяця, а після завершення яких на початку жовтня 2011 року здійснював перевезення цукрового буряка в Луцькому районі, там він пропрацював більше одного місяця, а залишив місце роботи через конфлікт, який відбувся з ОСОБА_3 Виходячи із акту перевірки додержання вимог законодавства про працю в ПП ОСОБА_3, порушень КЗпП виявлено не було. Тому слідчий прийшов до висновку, що формально в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, але через малозначність вони не становлять суспільної небезпеки. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 КК України (а.с. 149). Матеріали кримінального провадження знищено за закінченням термінів зберігання (а.с. 150-152).

Суд робить висновок, що хоча слідчий після відповідної перевірки і закрив кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 через відсутність грубого порушення трудового законодавства в звязку з його малозначністю, проте одночасно констатував, що ОСОБА_4 був допущений ФОП ОСОБА_3 до роботи як водій, і саме на тому автомобілі з причепом, яким згодом здійснив ДТП.

Щодо договору оренди, на підставі якого за версією представника відповідача, керував автомобілем ОСОБА_4 суд вважає наступне.

Відповідно до договору про надання в оренду автотранспорту №001 від 01.07.2011, підприємець ОСОБА_3 надав в оренду ОСОБА_4 МАЗ 5429, № НОМЕР_4 і причіп МАЗ-9380, № 04671ВО. Договір діє з моменту підписання сторонами і до 01.12.2011 (а.с. 108).

Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а якщо цей договір укладено за участю фізичної особи, то він підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки ОСОБА_4 зареєстрованим як фізична особа-підприємець не був, отже договір найму (оренди) транспортного засобу, укладений між ним та ОСОБА_3 підлягав нотаріальному посвідченню. Проте договір про надання в оренду автотранспорту №001 від 01.07.2011 нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, вказаний договір оренди нікчемний з моменту його вчинення.

Згідно повідомлення ПП «Агро-Експрес-Сервіс» від 12.04.2016, на перевезення зерна у 2011 році підприємством було укладено договір з ФОП ОСОБА_3, який надавав послуги двома автомобілями, зокрема МАЗ, д.н.з. НОМЕР_5, водієм якого був ОСОБА_3, та МАЗ, д.н.з. НОМЕР_4, водієм якого був ОСОБА_4 Зі ОСОБА_4 будь-які договори за 2011 рік не укладались (а.с. 131).

У товарно-транспортній накладній №44879 від 12.08.2011 на автомобіль НОМЕР_6, водієм зазначений ОСОБА_4 (а.с.164).

Суд звертає увагу, що договори на перевезення зерна укладались саме з ОСОБА_3, а не ОСОБА_4, який лише виконував функцію водія. І ДТП сталось якраз 12.08.2011, коли ОСОБА_4 займався перевезенням зерна на виконання договору, укладеного ОСОБА_3

Крім того, суд дослідив матеріали кримінального провадження, за результатами якого ОСОБА_4 винесено вирок від 08.08.2014., на предмет фактичних трудових відносин між ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_3

Згідно першочергових пояснень ОСОБА_4 від 13.08.2011 він мав у власності автомобіль марки МАЗ-5429, д.н. АС 5980АА з причепом, д.н. 046 71 ВО. Декілька днів тому разом з іншими водіями приїхав в с. Ярославичі возити зерно (а.с. 64 т.1 кримінального провадження). В матеріалах кримінального провадження знаходиться свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого власник ОСОБА_3, 13.08.2011 транспортний засіб повернуто під розписку для належного зберігання ОСОБА_4 (а.с. 56 т.1).

Під час допиту 23.08.2012 як обвинуваченого ОСОБА_4 (при цьому в присутності захисника, від якого в результаті не надійшло жодних зауважень) вказав, що з червня 2011 року неофіційно працював водієм у ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1. Був водієм сідлового тягача марки МАЗ-5429, р.н. АС 5980АА, з причепом «МАЗ», р.н. 046 71 ВО. В серпні 2011 року він та ще декілька водіїв приїхали в с. Ярославичі Млинівського району возити зерно. На запитання чому під час дачі пояснень вказав, що автомобіль з причепом належить саме йому, відповів, що «так повідомив, оскільки не хотів створювати проблем своєму роботодавцю» (а.с. 17-18 т.2 крим.провадження).

Згідно протоколу розгляду справи в Любешівському районному суді Волинської області від 10.07.2013 підсудний ОСОБА_4 на запитання представника потерпілого відповідав: «Я працював на автомобілі МАЗ 5429 протягом двох місяців. Я не є власником автомобіля марки МАЗ 5429, тому у мене не було жодних документів на цей автомобіль. Я працював на цьому автомобілі, у мене був лише договір оренди, доручення на той час не потрібно було і страховка була також не на мене виписана. Я не перебував у трудових відносинах з власником автомобіля МАЗ 5429, мені платили за роботу, яку я виконував. … Я не повідомляв страхову фірму про автопригоду, можливо власник автомобіля марки МАЗ 5429 повідомив про ДТП» (а.с. 225-227 т.2 крим.провадження).

Відповідно до протоколу судового засідання Маневицького районного суду Волинської області від 13 червня 8 серпня 2014 року допитаний як обвинувачений у судовому засіданні ОСОБА_4 показав, що ДТП сталось, коли він «розгрузився у Млинові і їхав порожній», «після ДТП я одразу лаявся і доказував своє». На запитання головуючого відповів, що «МАЗ» - не його автомобіль, збитки були, оскільки вибили бака, але з нього вирахували ремонт даного автомобіля… На момент зіткнення був працевлаштований неофіційно» (а.с. 216 т.3).

Щодо власності на транспортний засіб: згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ВІС №430570 і ВНС №378030 власником вантажного сідлового тягача «МАЗ-5429», реєстраційний номер АС 5980АА, і напівпричепа бортового «МАЗ-9380», реєстраційний, номер НОМЕР_1, - є ОСОБА_3 (а.с. 48-49), на його імя укладено поліси обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо тягача і причепу (а.с. 51-52 т.1 крим.провадження).

Щодо цивільної відповідальності ОСОБА_3: на стадії досудового розслідування постановами слідчого від 23.08.2012 ОСОБА_3 притягнено як цивільного відповідача (а.с. 53-55 т.2 крим.провадження), а також накладено арешт на усе його майно (а.с. 59-61 т.2 крим.провадження).

Згідно протоколу розгляду справи в Любешівському районному суді Волинської області від 10.07.2013 був присутній цивільний відповідач ОСОБА_3, якому розяснили його права як цивільного відповідача, ОСОБА_3 жодних клопотань не мав. А цивільний позивач ОСОБА_6 клопотала цивільний позов не розглядати в даній кримінальній справі (а.с. 225 т.2 крим.провадження).

В судовому засідання у межах цивільної справи позивач ОСОБА_6 пояснила, що не бажала затягувати розгляд кримінальної справи, додатково обтяжуючи її цивільним позовом, знаючи, що за нею залишається право звернутись до суду із цивільним позовом після винесення вироку, яким і скористалась.

Узагальнюючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що трудовий договір дійсно між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 був укладений, оскільки ОСОБА_4 фактично допущений ФОП ОСОБА_3 до роботи водієм, бо: 1) возив зерно на автомобілі ФОП ОСОБА_3 2) і на виконання укладеного ОСОБА_3 договору і при цьому сам ОСОБА_4 будь-яких договорів на перевезення не укладав, 3) ОСОБА_4 називав ОСОБА_3 «роботодавцем» і вказував що «працює неофіційно», 4) також ОСОБА_4 вжив формулювання «вирахували» збитки, тож йому платили гроші за роботу; 5) у оригіналі товарно-транспортної накладної №44879 від 12.08.2011 на перевезення пшениці чітко вказано «ПП ОСОБА_3 водій ОСОБА_4С.»; 6) слідчий прийшов до висновку, що ОСОБА_4 працював водієм у ОСОБА_3; 7) ОСОБА_3 на досудовому слідстві перебував у статусі цивільного відповідача, при цьому не заперечував і повідомляв, що уклав договір оренди; 8) договір оренди не посвідчений нотаріально, як того вимагає Закон, а тому є нікчемним, бо подібний договір можна підписати будь-де і будь-коли, він не несе наслідків.

В результаті суд приходить до висновку, що версія щодо того ніби ОСОБА_4 працював сам на себе за договором оренди транспортного засобу, а ОСОБА_3 не має до події ніякого відношення і не є відповідачем спростована належними і допустимими доказами, оціненими судом. В момент ДТП водій ОСОБА_4 повертався після розгрузки зерна, що поставляв ОСОБА_3, тому він виконував трудові обовязки.

Отже, згідно чинного законодавства відповідальність за завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків шкоду повинен нести ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправної поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна; у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Позивачі заявили вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, якої вони зазнали внаслідок протиправної поведінки відповідача у розмірі: 30000 грн. на користь ОСОБА_1 та 40000 грн. на користь ОСОБА_2 При цьому зазначають, що узв»язку з отриманими травмами вони зазнали моральних переживань, які полягають в фізичному болі, душевних стражданнях, емоційному стресі, негативних переживаннях. Протиправна поведінка відповідача вплинула на їх психічний стан, спричинила моральні стражданнями, які позначили негативні зміни у їхньому житті. Вони переживали негативний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, тривоги, страху за своє здоров'я. Наслідки перенесеного призвели до появи негативних змін, таких як швидка втомлюваність, знижений настрій, пригніченість, чутливість, фіксованість на негативних переживаннях, тривога з приводу майбутнього.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, пунктом 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд вважає доведеним, що позивачам завдано матеріальної шкоди у розмірі 23 410 грн., а також моральних страждань, які виразились в усвідомленні серйозної загрози їх власності та життю, на протязі тривалого періоду часу (понад два місяці) вони не могли продовжувати звичну життєву діяльність, проходили курс лікування, що знаходиться в прямому причинному звязку з протиправними діями відповідача. При цьому суд враховує, що позивачу ОСОБА_2 завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень, на відміну від позивача ОСОБА_1, тому моральні збитки, завдані йому, - більші.

Враховуючи викладене, суд визначає розмір моральної шкоди в 15000 гривень на користь ОСОБА_1 та 25000 гривень на користь ОСОБА_2

Щодо витрат, пов»язаних із проїздом до судів Волинської області і назад, то представник відповідач також заперечував проти їх задоволення, звертаючи увагу суду, що належність чеків не встановлена. Але суд зауважує, що на чеках ніколи не пишуть, кому вони належать. Суду копії чеків на пальне надані позивачами, і дати заправки, а саме: 18.02.2014, 15.05.2014., 23.07.2014 і 13.06.2014 (а.с 11-12) збігаються із датами судових засідань (а.с. 110, 158, 216 т.3 крим.провадження). Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на пальне в сумі 1224,85 грн, - також підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 64, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 220, 236, 799, 1172, 1187 ЦК України, ст. 21, 24 КЗпП України, Постановою Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_7, виданий Любешівським РВ УМВС України у Волинській області 28 грудня 1996 року, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 23410 (двадцять три тисячі чотириста десять) гривень за пошкоджений автомобіль, 1224 (одна тисяча двісті двадцять чотири) грн. 85 коп. витрат за проїзд та моральну шкоду у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_7, виданий Любешівським РВ УМВС України у Волинській області 28 грудня 1996 року, на користь ОСОБА_2моральну шкоду у розмірі 25000 (двадцять пять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави (в особі Державної судової адміністрації України) судовий збір у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд з моменту його проголошення (отримання копії стороною, яка не була присутня під час його проголошення).

Суддя: