АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 628/2397/16-ц Головуючий суддя І інстанції Скородєлова В. В.
Провадження № 22-ц/790/579/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Куп'янської міської ради про переведення нежитлового приміщення у житлове,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, в якому просить нежитлове приміщення (адміністративна будівля Г, 312,6 кв.м; вбиральня, Д; Е, паркан1), розташоване за адресою: АДРЕСА_1, перевести у житлове.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2016 року нерухоме майно, (адміністративна будівля Г, 312,6 кв. м; вбиральня, Д; Е, паркан 1), розташоване за адресою: АДРЕСА_1, є її власністю.

Дане нерухоме майно придбано з метою подальшого його переведення у житлове приміщення та проживання в ньому. У зв'язку з чим, 14.04.2016 року до Куп'янського міського виконавчого комітету подано заяву «Про переведення такого об'єкта в категорію житлового», однак її заяву про переведення у житлове приміщення не винесено на розгляд сесії. У задоволенні заяви було відмовлено листом від 04.05.2016 року за №1029 за підписом заступника міського голови начальника управління житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування ОСОБА_5

Така відмова вмотивована тим, що чинним законодавством не врегульована процедура переведення нежитлового фонду у житловий.

Позивач не погоджується з такою позицією, посилаючись на ч.1 ст. 8 ЖК Української РСР, ст. 152 ЖК УРСР, ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та вважає, що питання про переведення жилих будинків у нежилі відноситься до компетенції виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад.

Також зазначила, що вимогами державних будівельних норм ДБН В 2.2-15-2005 встановлено, житлове приміщення - це опалюване приміщення, розташоване у наземному поверсі, призначене для цілорічного проживання, яке відповідає санітарним-гігієнічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізованого випромінювання.

Відповідне нерухоме майно по вул. Харківській 44, м. Куп'янська, Харківська області розташоване у межах житлового фонду.

Крім того, позивач вказала на те, що з урахуванням вищенаведених норм та за правилами ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогії закону для врегулювання цивільних відносин, вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Позивач вважає, що з технічної точки зору приміщення в повній мірі відповідає вимогам житлового фонду, щодо придатності його до житла, так як до його складу входять вбиральня, кімнати, котельня, коридор, мається окремий вхід, не порушує права інших осіб, а відповідач відмовив їй без додержання принципу обґрунтованості, юридичної рівності, гуманізму та розсудливості чим порушив її права на власність.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Куп'янської міської ради про переведення нежитлового приміщення у житлове.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначила, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 8, 152 ЖК Української РСР. Вказала, що, вона, як власник майна, має право вчиняти щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник має додержуватись моральних засад суспільства. Зазначила, що на сьогодні єдиного підходу до особливостей правового регулювання переводу жилих приміщень в нежилі й навпаки не існує, оскільки продовжує діяти Житловий кодекс радянського зразка, та інших спеціальних норм регулювання вказаних правовідносин не існує.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2016 року позивач ОСОБА_3 є власницею майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Опис об'єкта нерухомого майна: адміністративна будівля Г, 312,6 кв. м; вбиральня, Д; Е, Паркан 1. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1, площа 0,0757 га, форма власності комунальна. 14.04.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Куп'янського міського виконавчого комітету із заявою, в якій просила надати дозвіл на переведення нежитлового фонду в категорію житлового, майновий комплекс, який складається з об'єктів нерухомості: адміністративна будівля Г, 312,6 кв. м; вбиральня, Д; Е, Паркан 1, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Дану заяву було розглянуто, та листом від 04.05.2015 року за №1029 Управлінням житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування позивача було повідомлено, що процедура переведення нежитлового фонду в житловий фонд чинним житловим законодавством України не врегульована, але згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова (використання) земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, а отже процедуру переведення нежитлової будівлі в житлову необхідно розпочати зі змінити цільового призначення земельної ділянки. Далі необхідно виготовити проект реконструкції нежитлової будівлі під житловий будинок або будівельний паспорт (в разі, якщо площа не перевищує 300м2), повідомити про початок виконання робіт з реконструкції інспекцію архітектурно-будівельного контролю, а після закінчення реконструкції, житловий будинок ввести в експлуатацію. Зареєстрована в Департаменті ДАБІ декларація про готовність житлового будинку до експлуатації є підставою для оформлення права власності на нього.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання позивача на ст. 8 та 152 Житлового кодексу УРСР є помилковим, так як вказані норми передбачають можливість переведення, у виняткових випадках, жилих будинків і жилих приміщень у нежилі. Приміщення, яке позивач просить перевести у житлове, не є також дачним чи садовим будинком, а як вбачається із договору купівлі-продажу та технічного паспорту - є майновим комплексом, а тому норми щодо переведення в жилий будинок за рішенням органу місцевого самоврядування до даного випадку не застосовуються.

Такі висновки суду є обгрунтовані та відповідають нормам матеріального права. Так, згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЖК УРСР переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Нормами ст. 8-1 ЖК УРСР передбачено, що громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.

Положеннями ст. 152 ЖК УРСР визначено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

До правовідносин з переведення нежитлового приміщення у житлове позивач безпідставно просила застосувати аналогії права та закону, оскільки у даному випадку відсутні передбачені ч. 8 ст. 8 ЦПК України умови для їх застосування, оскільки спірні правовідносини врегульовані законом, про що позивачу було вказано у вищезазначеному листі від органу місцевого самоврядування, який відповідно до ст. 19 Конституції зобов`язаниі діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади.

У даному випадку позивач не виконала вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який передбачає досудовий порядок набуття у власність житлового будинку, реконструйованого з нежитлової будівлі, а у випадку виникнення спору - можливість звернення позивача до суду для захисту своїх прав.

З огляду на наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції,суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права колегія суддів на підставі викладеного, та відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу, та залишає оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -